Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

01.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання батьківства, усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.03.2013 року познайомився з [PERSON] Між ними склалися інтимні стосунки та вони спільно почали проживати та вести господарство за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка завагітніла від позивача та [INFO] року народила дитину - [PERSON] Дитина зареєстрована самостійно відповідачкою відповідно до положень частини 12 ст. 135 СК України. 01.08.2015 року відповідачка виїхала із спільного помешкання з дитиною, забравши всі свої і дитини речі. Позивачу стало відомо, що відповідачка з дитиною мешкають у квартирі свої батьків за адресою: [ADDRESS]. Позивач декілька разів завітав до вказаної оселі, але ніхто не відчиняв двері. Відповідачка не відповідає на телефонні дзвінки, а нещодавно забрала всі свої речі з оселі позивача. Відповідачка та її батьки нібито визнають позивача батьком дитини, однак взагалі не дають можливості з нею спілкуватися. Отже позивач вважає, що має право на подання до відповідачки позову про визнання його батьківства щодо дитини. Також позивач як свідомий громадянин розуміє свій обов'язок приймати участь у вихованні дитини, має велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Батьківські права позивача щодо рівноправного спільного виховання дитини з відповідачкою грубо порушені та позивач має право на поновлення порушеного права судом шляхом встановлення режиму спілкування з дитиною та її виховання. З огляду на викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили його задовольнити з викладених обставин. Позивач посилався на те, що проживав спільно з позивачкою три роки та в цей період у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Біологічним батьком малолітньої доньки [PERSON] є позивач. Відповідачка [PERSON] батьківство позивача добровільно не визнає, також ухиляється від проведення генетичної експертизи, уникає спілкування з ним, не відповідає на телефонні дзвінки, ігнорує будь-який спосіб позивача відновити відносини. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до чинного законодавства, заяв, заперечень, клопотань суду не надала, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності, та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 30.10.2013 року проживав однією сім"єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] року у [PERSON] народилася дитина - донька [PERSON], що підтверджується копією актового запису про народження № 2540 від 04.09.2013 року. Батьками дитини вказані: матір"ю - [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с.40). Відомості про батька малолітньої [PERSON], [INFO] внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.34). Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого вказує на те, що він є біологічним батьком його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки він з 30.10.2013 року спільно проживав та вів спільне господарство з відповідачкою [PERSON] без реєстрації шлюбу та в цей період у них народилася дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.3 вказаної статті позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ч.2 даної статті підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З метою встановлення біологічної спорідненості між позивачем [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2016 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу. В зв'язку з проведенням судово-генетичної експертизи було зобов'язано [PERSON] та [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], [INFO] з'явитися, для відбору зразків крові, в експертну установу на час зазначений експертом. Відповідачка за викликом до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для відібрання зразків крові не з'явилася, хоча про необхідність явки, час та місце відібрання зразків повідомлялася судом належним чином, шляхом направлення викликів на адресу місця проживання рекомендованим листом. За таких обставин, у зв'язку з неявкою відповідачки до спеціалізованої установи, ухвала суду була повернена без виконання. Жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для відібрання зразків крові відповідачка суду також не надала. Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин, враховуючи, що мало місце свідоме ухилення відповідачки від участі в проведенні експертизи, метою призначення якої була необхідність підтвердити чи спростувати факт походження малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від позивача [PERSON], та враховуючи, що відповідачці [PERSON] було повідомлено, що у разі її неявки експертиза не може бути проведена, а обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджені чи спростовані, суд вважає за можливе визнати факт походження малолітньої [PERSON] від [PERSON] Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], допитаний в якості свідка, він є товаришем позивача, та вони товаришують на протязі п'яти чи шести років. Протягом останніх двох років відвідував позивача приблизно десять чи двадцять разів. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно в одній квартирі та в цей період у них народилася дитина. Вказав, що відповідачка визнавала позивача батьком дитини та вони проживали як подружжя. Ніколи позивач не говорив нічого поганого про [PERSON] Одного разу зателефонував позивач і повідомив про те, що [PERSON] забрала свої речі та речі дитини та виїхала з спільного помешкання. Спочатку відповідачка надавала зустрічі з дитиною, від чого позивач був дуже радий, однак згодом вона категорично перестала надавати можливість бачитися з дитиною та не надає пояснень такої поведінки. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідачка, будучи повідомленою про наявність вказаної цивільної справи в провадженні суду тривалий період часу, заперечень щодо позову не надала, від проведення генетичної експертизи свідомо ухилялась, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, таким чином, позовна вимога щодо визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини та видачі нового Свідоцтва про народження. Щодо позовних вимог позивача про усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання слід зазначити наступне. Так згідно із ст.ст.11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою матері або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно зі ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, місця та часу їхнього спілкування. Оскільки для вирішення питання щодо способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною позивач з заявою в порядку ст.158 СК України не звертався до органу опіки і піклування та відповідний орган не вирішив питання щодо участі у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею, суд вважає позовні вимоги про усунення перешкод щодо спілкування з дитиною та її виховання необґрунтованими та передчасними, а тому відмовляє у їх задоволенні. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial