Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з погосподарськими спорудами по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що спадкоємцями після смерті [PERSON] являється сама позивач та мати позивача та дружина спадкодавця [PERSON] , котра відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька. Коли позивач звернулась до Літинської державної нотаріальної контори, то їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [PERSON] по причині відсутності документів, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем. Окрім того, позивач вказує на відсутність правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. Таким чином просить суд встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем та визнати за нею право власності на будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник-адвокат Габрук М.А. позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна засвідчена заява (а.с. 47) відповідно до якої остання просить справу за позовом [PERSON] до неї про визнання права власності на житловий будинок розглянути у її відсутність. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, свідків, дослідивши матеріали справи та наведені в ній заявником докази на обґрунтування заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. На підтвердження свої позовних вимог позивачем надані наступні докази. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 9) [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до свідоцтва про народження (а.с. 11) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про шлюб (а.с. 12) зазначається зміна прізвища позивача із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 1370 від 18.11.2019 (а.с. 13) [PERSON] , 1937 року народження проживав до дня смерті в [ADDRESS] . Разом з ним проживали та були зареєстровані [PERSON] , 1938 року народження, [PERSON] , 1975 року народження та [PERSON] , 1990 року народження. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 14) [PERSON] 27.10.1982 уклав шлюб із [PERSON] . Відповідно до виписок з погосподарської книги виданих Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області за 1974-1976рр, 1980-1982 рр, 1986-1990 рр (а.с. 15-17) [PERSON] зазначений головою двору, а [PERSON] - його дочкою. Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори за № 1914/02-17 від 05.11.2019 (а.с. 18) [PERSON] роз`яснено порядок отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] . Заявою від 19.11.2019 (а.с. 19) відповідач [PERSON] повідомляє, що майна після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] вона не прийняла та на нього не претендує, звертатись до суду за продовженням строку для подання спадщини не буде. Технічним паспортом (а.с. 20-24) наводиться технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . У відповідності до довідки Літинської державної нотаріальної контори за № 53/01-16 від 24.01.2020 (а.с. 55), згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ наявних в Літинській державній нотаріальній конторі Вінницької області та відповідно до повідомлення з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 05.07.2018, № 1908/01-18 спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась.Відповідно до виписок з погосподарської книги за 1991-1995 рр. та 1996-2000 рр. виданих Пеньківською сільською радою Літинського району Вінницької області (а.с. 57-58) [PERSON] зазначений головою господарства по [ADDRESS] , а [PERSON] зазначена його дочкою. Рішенням Пеньківської сільської ради Літинського району Вінницької області за №1093 від 23.10.2015 (а.с. 59 ) найменування вул. « Леніна » в с . Пеньківка змінено на вул. «Грушевського. Щодо вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що позивач у справі являється свідкові рідною тіткою. Підтвердила, що померлий [INFO] [PERSON] був [PERSON] рідним батьком, оскільки визнавав її як рідну доньку та виховував її. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що покійний [PERSON] був її сусідом. Свідок підтвердила, що [PERSON] був батьком [PERSON] . З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Пунктом 1 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або інших спадкових прав. Заслухавши доводи позивача, пояснення свідків, які в судовому засіданні підтвердили, що померлий [INFO] [PERSON] являється рідним батьком позивачу [PERSON] , суд приходить до висновку, що заявником надано достатньо доказів на підтвердження вищезазначених обставин. Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадковий житловий будинок. Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому враховуючи відмову дружини спадкодавця від прийняття спадщини (а.с. 47), суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за позивачем право власності на житловий будинок із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла його дочка [PERSON] (позивач).

Outcome: approved