Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

04.09.2018 року до суду надійшов позов АТ КБ " ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК » зазначив, що 20.08.2014 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки, [PERSON] належним чином не виконував зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 31.07.2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 80426,26 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4362,70 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 67758,04 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3999,51 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 3806,01 грн.. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в зазначеному розмірі та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.. Ухвалою від 11.09.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до судового засідання на 11.10.2018 року, проведення якого відкладено до 25.10.2018 року, а потім до 12.11.2018 року в зв'язку із задоволенням клопотання відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання 12.11.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду при подачі позову надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в призначений час 12.11.2018 року в судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи мається його заява (а.с. 119), якою він просить справу розглядати за його відсутності, при винесенні рішення просив суд врахувати його позицію, яка викладена у відзиві на позов. Так, у відзиві на позов від 29.09.2018 року [PERSON] зазначив, що він не згоден із розрахунком ціни позову викладеним позивачем у позовній заяві про стягнення з нього заборгованості за кредитом, та вважає нараховані відсотки завищеними. 20.08.2014 року ним дійсно було подано позивачеві заяву про видачу кредиту після якої він отримав кредитну картку з кредитним лімітом 3400 грн. На яких умовах він отримував цей кредит позивачем не доведено взагалі, адже у заяві на отримання кредиту відсутні позначки про вид кредитування. Зазначив, що річна процентна ставка повинна становити: 27,60 % річних. Натомість при здійсненні розрахунку ціни позову відповідачем безпідставно застосовано завищені річні процентні ставки: з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року - 32,40 % річних; з 01.04.2015 по 31.07.2018 - 42,00 % річних. Отже, на його думку, позивачем безпідставно завищено процентну ставку за кредитом і необґрунтовано вимагається стягнення з відповідача вказаної суми боргу. Доказів правомірності збільшення вказаних ставок позивачем надано не було, так само, як і доказів змін кредитної політики банку в односторонньому порядку. Теж саме стосується і пені. Зазначив, що він не підписував жодного документу, який би встановлював відповідальність у вигляді пені у розмірі 2%, як це зазначено у розрахунку. Не згоден із позицією позивача стосовно того, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» складають Договір, що підтверджується його підписом на заяві. Ніхто його під час написання вказаної заяви про ці умови не повідомляв, ніяких подібних документів він не підписував. Йому лише було повідомлено про кредитний ліміт, який на той час складав 3400 грн.. Його не було повідомлено про те, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» будуть застосовані до нього, він не брав на себе ніяких зобов'язань зі сплати таких завищених відсотків, комісій банку, винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК Укоаїни). Як зазначає ВСУ у своїй постанові від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15 доводи відповідача про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не можна визнати необгрунтованими, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Така ж правова позиція міститься і у Постанові ВСУ від 22.03.2017 року по справі № 6-2320цс16. До цього зводяться і правові висновки, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз. 4 ч. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користування кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен врахувати, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Правова позиція Верховного суду України від 30.11.2016 р. у справі № 6-82цс 16). Відповідно до ст. 1056-1 ЦК фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відловідач вважає, що позивач не довів правомірність нарахування пені та збільшення процентної ставки за наданим кредитом, а тому його розрахунок заборгованості є необгрунтованим, а умови договору про автоматичну зміну ставки без повідомлення його, як позичальника - нікчемними в силу ст. 1056-1 ЦК України. Щодо одночасного застосування штрафу і пені відповідач вважає стягнення з нього одночасно штрафу і пені за несвоєчасне погашення кредиту є порушенням його конституційних прав. Згідно правової позиції ВСУ викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс 15 відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідач вважає, що вимога про стягнення з нього штрафу і пені є також неправомірною. Разом з тим відповідачем повністю визнається сума основного боргу 4362,70 грн. Тому, [PERSON] просить суд позов задовольнити частково, стягнувши із нього 4362,70 грн. заборгованість за кредитом. На даний відзив на позов позивач 22.10.2018 року надав відповідь, якою зазначив, що відповідно до укладеного договору N б/н від 20.08.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стосовно форми кредитного договору позивачем зазначено слідуюче. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі -ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»,

Outcome: partial