Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

01.11.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 11 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а таким чином зобов'язання за вказаним вище кредитним договором відповідач не виконав. У зв'язку з цим станом на 30 вересня 2017\~ року загальна сума заборгованості становить 81355,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4466,96 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 68736,60 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3802,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3850,28 грн.\~ - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним\~ договором\~ в розмірі 81355,84 грн., та судові витрати по справі у розмірі 1600,00 грн.\~ 17.07.2018 представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.05.2010 року у розмірі 146606,99 грн., яка утворилась станом на 30.06.2018 року і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4466,96\~ грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 134582,55 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 6957,48 грн.\~ - штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у розмірі 2199,10\~ грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 11 травня 2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачем персональна інформація про себе в Анкеті-заяві заповнена особисто, також він висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і був згоден з наданими документами. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Зазначає, що сторонами при укладенні договору були оговорені усі істотні умови. Також, вся інформація є загальнодоступною, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті. З наданої виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідач розрахунок заборгованості не спростував, власний розрахунок заборгованості до суду не надав, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявляв. Стосовно строку дії договору та кредитної картки пояснила, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Так, згідно вказаного кредитного\~ договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначені в заяві та памятці клієнта. Дія даного договору пролонгується кожні 12 місяців. Картрахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, вказаний кредитний договір чинний. Щодо строків позовної давнини, вказала, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватись нею у межах строку дії картки. Строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Таким чином, строк випущеної картки діяв до останнього дня 05.2016 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 26 жовтня 2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. У звязку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду дотримався строку позовної давності. Крім того, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, що свідчить про те, що він був добре ознайомлений про умови кредитування та визнавав свої зобовязання за договором. На даний час відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. У звязку із чим, у нього перед банком виникла заборгованість. На підставі викладеного, просила стягнути заборгованість за кредитним договором. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що 11 травня 2010 року він отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. До 2014 року він постійно погашав заборгованість за кредитним договором. Останній платіж відбувся 06.06.2014 року на суму 3982,77 грн. У 2014 році він вийшов на пенсію за віком. Розмір його пенсії становить 1690 грн. Його пенсії не вистачає йому на необхідні життєві соціальні потреби, не кажучи вже про погашення кредитної заборгованості. Крім того, у 2014 році на території Донецької області розпочалась антитерористична операція. Він звернувся до центрального офісу ПАТ «ПриватБанк» у м. Дніпропетровську з листом, в якому просив заморозити кредитні правовідносини, зупинити нарахування пені та штрафних санкцій, посилаючись на статті Закону України\~ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Визнав частково заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами, виходячи із розрахунку процентної ставки, встановленої при укладанні кредитного договору, а саме 30%. Оскільки належним чином не був повідомлений банком про збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами. У звязку із чим, вважає дії банку незаконними. Просив суд прийняти справедливе обґрунтоване законне рішення по справі. Представник відповідача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що вважає,що банком був пропущений строк для звернення до суду про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 01 листопада 2017 року. Згідно розрахунку заборгованості позивача останній платіж відповідачем було здійснено 21 серпня 2014 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності. Позивач не просить поновити пропущений строк, не зазначає причин його пропуску. Зазначив, що ПАТ «Приватбанк» не надав належних і допустимих доказів, підтверджуючих, що саме ці умови розумів [PERSON], підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності на момент підписання заяви позичальника. На підставі викладеного, просив відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач власним підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умов), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. На виконання зазначеного пункту Правил, з метою пролонгації кредитного договору, відповідач отримав нову кредитну картку «Універсальна. 55 днів пільгового періоду». Відповідно до виписки за картковим рахунком, наданої ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачу було надано кредитні картки № 4149437408941043, строк дії якої до 01/14, № 4149437712470481 06/15, № 4149437113030991, остання картка\~ мала термін дії до останнього дня травня\~ 2016 року. Відповідно до доданої до справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» станом на 11.05.2010 року були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - UAН 2,5%, обовязковий щомісячний платіж - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4\~ Умов після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 24 з.б.). З виписки по картковому рахунку встановлено, що відповідач активно користувався кредитними коштами, а саме - розраховувався кредитною картою, знімав гроші у банкоматі, поповнював картку готівкою). Згідно із п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.4. Умов, строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Памятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невідємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 29). Згідно із доданої до справи довідки про умови кредитування за кредитною картою «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» відповідач мала щомісяця до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн., в тому числі 2,5% за користування кредитом (а.с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковому рахунку відповідача, погашення заборгованості за кредитним договором відбувалось 16.02.2012 року на суму 100,00 грн., 21.03.2012р.-70,00 грн., 18.05.2012 року 720 грн., 29.06.2012 р. -150 грн., 31.07.2012 р. -300 грн., 20.08.2012 р. 300 грн., 01.09.2012 р. 300 грн., 22.09.2012 р.-70 грн., 06.10.2012 р. 200 грн., 13.10.2012 р. 200 грн., 20.10.2012р. 40 грн., 06.11.2012 р. 250 грн., 20.11.2012 р. 200 грн., 07.12.2012 р. 40 грн., 22.12.2012 р. 200 грн., 26.12.2012 р. 200 грн., 16.01.2013 р. 300 грн., 07.02.2013 р. 300 грн., 09.02.2013 р.- 150 грн., 23.02.2013 р. 110 грн., 05.03.2013 р. 300 грн., 19.03.2013 р. 150 грн., 30.05.2013 р. 1000 грн., 17.10.2013 р. 200 грн., 01.11.2013 р. 200 грн., 07.12.2013 р. 100 грн., 10.02.2014 р. 150 грн., 03.06.2014 р. -110 грн., 06.06.2014 р. 3982,77 грн., 11.06.2014 р. 0,77 грн., 13.08.2014 р. 48 грн., 21.08.2014 р. 50 грн. Вказані відрахування підтверджуються поясненнями відповідача. Зазначені обставини не заперечуються та не спростовуються представником позивача, та відображаються у розрахунку представника позивача про розмір заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язання щодо своєчасного щомісячного погашення кредиту виконав в не повному обсязі. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно із п. 2.1.1.5.6. Умов в разі невиконання зобов'язання за Договором на вимогу позивача, відповідач зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку. У звязку із неналежним виконанням своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 30.06.2018 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість у розмірі 146606,99 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4466,96\~ грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 134582,55 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 6957,48 грн.\~ - штраф (процентна складова). Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Враховуючи, що з 21.08.2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6. Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Відповідач та його представник письмово заявили про застосування строку позовної давності. На думку суду позиція відповідача та його представника є передчасною виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов карта діє до останнього календарного дня місяця включно, зазначеного на лицьовій стороні картки. Враховуючи, що термін дії картки встановлено до 05.2016 року, вона діє до 31.05.2016 року. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року в справі №6-61цс14, від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник [PERSON]\~ мав\~ здійснювати частинами (7% від заборгованості) до 25 числа кожного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31.05.2016 року. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог позивача з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат позивача складає 50 років. Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із правовою позицією, яка висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови відповідач не підписував. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що в анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності, у звязку з чим застосуванню підлягає загальний строк позовної давності - три роки. Позивач звернувся до суду 01.11.2017 року. Як видно із розрахунку, представленого позивачем, останнє погашення заборгованості по кредитному договору відбулося 21.08.2014 року. Таким чином, сторонами був погоджений строк договору, строк кредитування, термін закінчення кредитування. Тобто, строк дії договору та строк кредитування встановлений до 05/16 року, а тому на момент звернення Банку з відповідним позовом строк не сплив, а тому позивачем не пропущено, хоча останній платіж відповідачем був здійснений 21.08.2014 року. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу) (Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18). За таких обставин, суд вважає відмовити відповідачу та його представнику у застосуванні до позовних вимог строків позовної давності. Позивач, звертаючись до суду із позовом просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 30.06.2018 року. Станом на 30.06.2018 року заборгованість відповідача за кредитом згідно розрахунку позивача складала: поточна заборгованість за кредитом 3470,82 грн., прострочена заборгованість за кредитом 996,14 грн., а всього заборгованість за кредитом 4466,96 грн., яка має бути сплачена відповідачем для погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом, який наданий у межах строку дії платіжної картки - до 31.05.2016 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.05.2016 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 липня 2016 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитом, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. Враховуючи викладені норми законодавства та позиції Верховного Суду та Верховного Суду України, з огляду на те, що позивач звернувся до суду із позовом лише 23.11.2017 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період по 22.11.2014 року включно позивачу слід відмовити. Крім того, оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 01.06.2016 року до 30.06.2018 року позовна давність не може бути застосована,\~ а вказана вимога є необґрунтованою. Таким чином, на користь позивача з [PERSON] підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30.06.2018 року існувала заборгованість у відповідача за кредитом у розмірі 146606,99 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4466,96\~ грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 134582,55 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 6957,48 грн.\~ - штраф (процентна складова). При цьому у період з 11.05.2010 року по 31.12.2012 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних, у період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року - 30% річних, а у період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 30.06.2018 року - 43,20% річних. Згідно п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, банк має право, здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) [PERSON] залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п.1.1.3.1.9 [PERSON] зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надавати Власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по Картрахункам. У разі підключення Власника до системи INTERNETbanking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Mobilebanking [PERSON] надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS повідомлень. Згідно п. 1.1.3.2.9. Банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміна Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості за кредитом, інформування про проведених банком акціях, дистанційне обслуговування і т.д.) встановити контакт з Клієнтом, використовуючи будь-які зазначені канали зв'язку: відправлення SMS повідомлень на мобільний телефон Клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону та OTP пароля, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках в POS терміналах, інші засоби комунікації. При цьому, механізм отримання згоди від Клієнта шляхом авторизації за допомогою мобільного телефону та OTP пароля наступний: [PERSON] генерує OTP пароль і відправляє його Клієнту в тілі SMS повідомлення з зазначенням інформації, яка буде ним підтверджуватися. Для підтвердження згоди, Клієнт передає отриманий OTP пароль у відповідному SMS повідомлені або шляхом введення цього пароля у відповідному рядку використовуваного сервісу. У разі збігу пароля з відправленим Клієнту, Банк перевіряє номер мобільного телефону Клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі Приват24 і/або MobileBanking. У разі, якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону Клієнта, вважається, що Клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі цих Умов і правил, згідно якого Клієнту надаватимуться витребувані ним послуги. Сторони визнають ОТР пароль, що співпав, електронним підписом Клієнта. При здійсненні платіжних операцій в системах дистанційного обслуговування банкоматі, терміналі самообслуговування, на сайті http://www.privat24.ua, виконання в програмних комплексах маніпуляцій, спрямованих на успішне завершення платежу, прирівнюється до електронного підпису Клієнта. Згода Клієнта може бути підтверджена, крім іншого: документом на паперовому носії з реквізитами, що дозволяють ідентифікувати цей документ і фізичну особу, в тому числі згоду (анкета заява) суб'єкта персональних даних на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Здійсненням Клієнтом банківських операцій, отриманням банківських послуг, яке супроводжується оформленням касових документів. Відміткою на електронній сторінці документа чи в електронному файлі, що обробляється в інформаційній системі на основі документованих програмно технічних рішень. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "М"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа чи SMS повідомлення про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові, шляхом отримання від останнього розписки, ОТР пароля. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-57цс12), від 30 листопада 2016 року (справа № 6-82цс16), від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1374цс17) та в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року (справа № 761/37819/15-ц). Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з з 01.09.2014 року до 34,8% річних, а з 01.04.2015 року до 43,20% річних, суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів щодо належного повідомлення Клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право Банка на викладені дії, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,8%, та після 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 42,3% - є безпідставними. Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за процентами в межах строку позовної давності за період з 01.11.2014 року до останнього дня дії картки 31.05.2016 року. Отже, заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом за період з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року (у періоді 578 днів; тіло кредиту, на яке нараховувались проценти, дорівнює\~ 4466,96 грн.; ставка за рік - 30 %) дорівнює 2151,60 грн. (із розрахунку: 4466,96 грн. х 30 % /360 днів х 578 днів). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором\~ відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» по процентам за користування кредитом за період з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року в розмірі 2151,60 грн. При вирішенні питання щодо стягнення штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової 6957,48 грн., суд приходить до наступних висновків. За розрахунком позивача сума штрафів була нарахована внаслідок невиплати щомісячної суми кредитного платежу. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 рокуна час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно даного Переліку місто Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Відносно строків дії вказаного розпорядження та проведення антитерористичної операції суд відзначає, що за пунктом 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 затверджується перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. Також у десятиденний строк після закінчення антитерористичної операції Кабінету Міністрів наказано прийняти остаточний перелік таких населених пунктів. З огляду на вказані положення нормативних актів на сьогоднішній день відсутні дані щодо дати остаточного закінчення антитерористичної операції для визначення кінцевого періоду дії Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року відносно заборони нарахування пені та/або штрафів за кредитними договорами, зокрема, на території м. Маріуполя. Отже, нарахування штрафних санкцій за період з 14 квітня 2014 року по теперішній час для боржників, які зареєстровані на території м. Маріуполя, не відповідає вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що останнім місцем реєстрації відповідача є адреса: [ADDRESS]. На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для нарахування відповідачу [PERSON] штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової 6957,48 грн. за кредитним договором у період дії заборони з огляду на місце проживання відповідача та періоду нарахування штрафів, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на законі та в цій частині вимог слід відмовити. Аналізуючи вказані положення законодавства, суд також дійшов висновку, що позивач з тих же самих підстав не мав права нараховувати відповідачу пеню на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором б/н від 11.05.2010 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 100 грн. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості за кредитом 4466,96 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 2151,60 грн., а всього на загальну суму 6618,56 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Як вбачається із квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 2199,10 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 6618,56 грн. * 100%/ 146606,99 грн. ціни позову = 4,5%, тобто 4,5% від суми сплаченого судового збору (4,5% * 2199,10 грн./100%) складає 99 грн.

Outcome: partial