Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

16.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська гірничо-металургійна компанія" про скасування дисциплінарного стягнення, виплату заробітної плати, поновлення рівня заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно витягу з наказу ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» 30/1-л, з 02.06.2015 року його переведено на посаду начальника відділу логістики ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія». Також вказує, що згідно наказів Генерального директора ПАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» № 65 від 15.04.2016 року та № 82 від 26.04.2016 року, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов'язків, а саме порушення вимог п. 2.1.2, 2.1.9, 4.1.1 Посадової інструкції начальника відділу логістики. Крім того, зазначає, що наступними діями керівництва відповідача було видання наказу з обмеження повноважень начальника відділу логістики без відсторонення від посади із наступними скаргами різних представників відділів на неналежне виконання ним посадових обов'язків, виконання яких було свідомо ускладнено керівництвом. Відзначає, що паралельно з накладенням дисциплінарних стягнень має місце постійне зменшення заробітної плати, що становить щомісячно різницю із попередніми окладами на 5088,40 грн., що сукупно становить 10176,80 грн. Вважає, необґрунтованими та такими, що вчинені з особистих мотивів, дії Генерального директора відповідача, що пов'язані з накладенням на нього дисциплінарних стягнень, обмеженням повноважень та зменшенням заробітної плати. Крім того, зазначає, що незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності і порушення прав та гарантій як працівника, призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та до побоювань незаконного звільнення з боку адміністрації підприємства. Розмір моральної шкоди оцінює в 60 000 грн. З огляду на викладене, позивач просив суд скасувати накладення дисциплінарного стягнення керівництвом відповідача, поновити рівень заробітної плати та стягнути з відповідача недовиплачену заробітну плату у розмірі 10 176,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, та просив задовольнити. Зазначив, що на позивача безпідставно накладено дисциплінарне стягнення, оскільки ситуація з втратою вантажу мала місце в суботу, тобто у вихідний день, коли його довіритель знаходився вдома та не міг виконувати посадових обов'язків. Також зауважив, що позивач приймав активну участь у відшуканні вантажу, а саме негайно виїхав на місце події, вживав заходів до відшукання майна. Просив врахувати, що після накладення дисциплінарного стягнення на позивача, на підприємстві склалася складна моральна ситуація, а саме позивач відчував на собі постійний тиск з боку керівництва, відповідачем було погіршено організаційно-технічні умови праці. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, зазначили, що наказом від 26.04.2016 року начальнику відділу логістики [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни (здійснення дисциплінарного проступку), що полягало у неналежному виконанні трудових обов'язків із забезпечення належного транспортування вантажу, в тому числі із забезпечення виконання працівником [PERSON], що підконтрольний [PERSON] в процесі праці, здійснення контролю руху вантажу, а також із упередження настання несприятливих для ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія", оскільки в обов'язок керівника процесу входить забезпечення належного здійснення процесу праці працівників, виконання ними своїх обов'язків і запобігання заподіянню ними несприятливих наслідків для роботодавця. В свою чергу, начальник відділу логістики [PERSON] належно не проаналізував, а отже і не забезпечив, гарантії належного транспортування та своєчасності доставки вантажу, не поставив завдання перед фахівцем [PERSON] з контролю збереження вантажу під час його руху в процесі транспортування, не визначив найбільш вигідні методи транспортування, які забезпечили б доставку відповідачу вантажу відповідно до товаро-транспортної накладної № 4634 від 07.04.2016 року, а також не забезпечив та не проконтролював виконання [PERSON] обов'язків із здійснення контролю руху вантажу в процесі транспортування і не поставив перед ним належні задачі з контролю руху. Також зауважили, що чинне законодавство не містить поняття «рівень заробітної плати», що саме по собі спростовує вимоги позивача в частині поновлення вказаного рівня. Зазначили, що, оскільки у працівника право вимагати виплати премії є лише при преміальній системі оплати праці, водночас така позивачу не визначена, то його заохочення залежить від суб'єктивного волевиявлення власника або уповноваженого ним органу, яким є генеральний директор відповідача, тобто у позивача відсутнє право вимагати виплати йому премії. Що стосується вимоги, щодо стягнення моральної шкоди зауважили, що догана є одним із засобів покликаних спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки, а тому оскільки позивачем не надано доказів моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль для організації життя, вимоги у вказаній частині також є безпідставними та задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що на підставі заяви позивача від 15.05.2014 року (а.с. 186, том 1), згідно наказу № 41-л від 19.05.2014 року [PERSON] було прийнято на роботу з 19.05.2014 року, з посадовим окладом 4 100 грн. згідно штатного розпису та випробовувальним терміном 3 місяці (а.с. 185, том 1). Згідно витягу з наказу № 14/1-шр від 02.06.2015 року в штатний розпис АТ «УГМК» внесено зміни та з 02.06.2015 року введено посаду начальника відділу логістики департаменту комерційного - з посадовим окладом 9 800,00 грн. (а.с. 187, том). Також встановлено, що на підставі заяви позивача від 02.06.2015 року (а.с. 190, том 1), згідно наказу № 30/1-л від 02.06.2015 року [PERSON] було переведено з 02.06.2015 року на посаду начальника відділу логістики, з посадовим окладом 9800 грн. згідно штатного розпису (а.с. 189, том 1). Згідно наказу АТ «УГМК» № 107 про затвердження посадових інструкцій, положень про структурні підрозділи АТ «УГМК» (в новій редакції) від 18.07.2013 року, затверджено посадову інструкцію начальника відділу логістики (а.с. 178-181, том 1) Так, згідно Посадової інструкції начальника відділу логістики, затвердженої Генеральним директором АТ «УГМК» [PERSON] від 12.08.2013 року, до завдань та обов'язків начальника відділу логістики входить, зокрема: -координація проведення робіт щодо проектування логістичних систем та впровадженню їх на підприємстві (п. 2.1.2); -визначення методів та схем оптимізації транспортно-технологічних схем доставки вантажів (п. 2.1.7); -контроль процесу визначення перевізника вантажів, виходячи з найбільш оптимальних видів транспорту та транспортних тарифів (п. 2.1.8); -аналіз якості транспортування та своєчасності доставки вантажів (п.2.1.9); -поставка завдань перед персоналом по окремим напрямкам (п. 2.1.12). Пунктом 4.1.1. Посадової інструкції начальника відділу логістики встановлено, що начальник відділу логістики відповідає, зокрема, за: -неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, передбачених даною посадовою інструкцією, - у межах, встановлених діючим трудовим законодавством України (п.4.1.1.); -своєчасне та якісне виконання підлеглими своїх посадових обов'язків (п. 4.1.3.) (а.с 175-177, том 1). Як на підставу звернення до суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що на нього було безпідставно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани згідно: 1)наказу Генерального директора ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія" № 65 від 15.04.2016 року (а.с 96, том 1); 2)наказу Генерального директора ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія" № 82 від 26.04.2016 року (а.с 191-194, том 1). Разом з тим, як встановлено судом з наказу № 82 від 26.04.2016 року, вказаним наказом скасовано наказ № 65 від 15.04.2016 року, а тому останній не може бути предметом судового розгляду. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ч.1, 3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Як встановлено судом з позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, стороною позивача не оспорюється дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON], з огляду на, що вказані обставини не підлягають перевірці судом, а оспорюється виключно наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення. Суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, посилання сторони відповідача на ту обставину, що відповідно до займаної посади та кола посадових обов'язків, позивач має також забезпечувати своєчасне і якісне виконання працівниками відділу логістики, які йому підпорядковані, покладених на них обов'язків. Разом з тим, позивачем вищевказаного обов'язку не виконано, не забезпечено належне здійснення процесу праці працівника [PERSON], що призвело до втрати вантажу, а отже, свідчить про неналежне виконання [PERSON] трудових обов'язків. Посилання представника позивача на ту обставину, що втрата вантажу мала місце в суботу, тобто поза межами робочого часу позивача, як підставу звільнення позивача від відповідальності, не може бути прийнята судом, оскільки, згідно займаної посади, позивачем має бути створено належний механізм праці працівників відділу логістики ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія", що не було здійснено позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування наказу Генерального директора ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія" № 82 від 26.04.2016 року. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині поновлення рівня заробітної плати, зниження якого мотивоване накладенням дисциплінарного стягнення, та стягнення недовиплаченої заробітної плати у розмірі 10 176,80 грн. необхідно зазначити наступне. Як встановлено судом згідно наказу ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія" № 30/1-л від 02.06.2015 року [PERSON] було переведено на посаду начальника відділу логістики, з посадовим окладом 9800 грн. згідно штатного розпису. Як вбачається із матеріалів справи відповідно до 8.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» передбачено можливість застосування до працівників підприємства заохочень за добросовісне виконання посадових обов'язків, значні професійні досягнення у вигляді оголошення подяки, нагородження цінним подарунком, видачі премії. Як було зазначено представником позивача та не спростовувалося стороною відповідача, [PERSON] згідно наказів відповідача протягом квітня-травня 2016 року не було включено в списки на преміювання працівників товариства згідно додатків до наказів за квітень-травень 2016 року (а.с. 241-250, том 1). Відповідно до ст. 97 ч. ч. 1,2 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Колективний договір відповідачем не укладався, профспілковий комітет у відповідача відсутній. Правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача передбачено преміювання як вид заохочення (поза системою оплати праці). А відтак, преміювання здійснюється за власним переконанням керівництва товариства, що є його правом, а не обов'язком. В той же час заробітна плата позивачу в зазначений період виплачувалась в розмірі, встановленому штатним розписом, що не може свідчити про неправомірність дій відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 42-л від 15.08.2016 року позивача 15.08.2016 року звільнено з роботи та від займаглї посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату) (а.с. 240, том 1) Крім того, як було слушно зауважено представниками ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія», чинне законодавство взагалі не оперує поняттям «рівня заробітної плати». За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в частині поновлення рівня заробітної плати та стягнення розміру недовиплаченої заробітної плати. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то позовні вимоги у вказаній частині також не підлягають задоволенню. Так, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11). Разом з тим, при вирішенні справи судом не встановлено порушення з боку роботодавця прав працівника у сфері трудових відносин, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. На підставі положень ст. 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивача звільнено, компенсується за рахунок держави, а судовий збір сплачений за розгляд судом вимог про стягнення моральної шкоди позивачу не компенсується, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову у вказаній частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed