Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Прокуратури Львівської області, Територіального сервісного центру у Львівській області в особі Територіального сервісного центру №4643 МВС України, в якому просить звільнити з-під арешту та зняти заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) автомобіля марки "MERSEDES BENZ", модель VІTO 110, номер кузова [NUMBER], належного позивачу на праві приватної власності, накладеного постановою старшого слідчого прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року у кримінальній справі №181-0311 та усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції, Територіального сервісного центру у Львівській області в особі Територіального сервісного центру №4643 МВС України скасувати накладені обмеження (вилучити запис з автоматизовано-інформаційної системи на проведення реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку в органах ДАІ автомобіля марки MERSEDES BENZ", модель VІTO 110, номер кузова [NUMBER]). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2009 року є власником вищевказаного автомобіля, який був придбаний на законних підставах. Позивач вирішив зняти з реєстрації належний йому на праві власності автомобіль, однак з'ясувалося, що постановою старшого слідчого накладено заборону на проведення реєстраційних операцій з вищевказаним транспортним засобом у рамках розслідування кримінальної справи. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 листопада 2016 року позовну заяву повернуто [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2017 року скасовано ухвалу від 25 листопада 2016 року, питання про відкриття провадження передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2017 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 17.05.2017 року 10:30 год. 27.02.2018 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення про застосування до судді Котельви К.О. дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя строком на 6 місяців, у зв'язку з чим 28.02.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018 року визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, однак через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, вказав, що судовий збір з відповідачів просить не стягувати. Представник відповідача Прокуратури Львівської області через канцелярію суду подав клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи тим, що у відповідності до приписів ст.9 Перехідних положень КПК України, вирішення питання щодо запобіжного заходу, арешту майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, прийняти рішення щодо запобіжного заходу, в межах КПК України, може лише слідчий, у провадженні якого перебуває кримінальне. Зазначив, що вказана правова позиція підтверджується ч.4 п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», згідно якої у разі відсутності потреби в підтвердженні права власності на майно, питання щодо звільнення такого майна з-під арешту повинно вирішуватись в порядку кримінального судочинства. Представники відповідача Територіального сервісного центру у Львівській області в особі Територіального сервісного центру №4643 МВС України у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представники відповідача Залізничного ВП ГУНП у Львівській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Фіксація судового процесу не здійснювалася відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки учасники процесу в судове засідання не з'явилися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що 24.11.2009 року [PERSON] зареєстрував автомобіль марки "MERSEDES BENZ", модель «VІTO 110», номер кузова [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /а.с. 79/. У зв'язку з тим, що [PERSON] вирішив зняти з реєстрації належний йому на праві власності транспортний засіб, останній звернувся в Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кам'янка-Бузького та Буського районів Львівської області. Листом № 392 від 18.08.2015 року позивачу відмовлено у знятті з обліку автомобіля, оскільки постановою старшого слідчого прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23.05.2011 року накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) в рамках розслідування кримінальної справи № 181-0311 на автомобіль марки "MERSEDES BENZ", модель «VІTO 110», номер кузова [NUMBER] /а.с. 8/. Як вбачається із змісту постанови, слідчим відділом Прокуратури Львівської області розслідується кримінальна справа №181-0311, порушена щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.3, 365 ч.1 КК України, та за фактом підроблення документів та використання невстановленими особами підроблених документів за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст.358 КК України. В ході досудового слідства у справі встановлено, що у період 2008-2010 років у Львівському відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України у Львівській області, проведено реєстрацію транспортних засобів у 235 випадках частково без сплати податку з власників транспортних засобів, що реєструються вперше в Україні, а у 1711 - повністю без сплати, внаслідок чого до місцевого бюджету не сплачено податок з власників транспортних засобів на загальну суму 45578100 грн., чим спричинено тяжкі наслідки державним інтересам. Судом також встановлено, що [PERSON] зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я 24.11.2009 року, набувши право власності на автомобіль ще до порушення кримінального провадження. Позивач не був та не є підозрюваним, обвинуваченим чи цивільним відповідачем у кримінальній справі № 181-0311, належний йому на праві власності автомобіль не був визнаний речовим доказом у наведеній справі. Позивач сплатив всі передбачені законом платежі за перереєстрацію автомобіля на своє ім'я. Вважає, що державою, в особі її правоохоронних органів, безпідставно обмежене його право власності на придбаний ним транспортний засіб. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на наведений автомобіль набуто [PERSON] у спосіб, визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст.92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем автомобіля марки "MERSEDES BENZ", модель «VІTO 110», номер кузова [NUMBER], а накладена слідчим заборона на проведення реєстраційних операцій щодо належного йому майна є грубим порушенням права власності. Статтею 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, при розгляді якої Верховний Суд України надав правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях [PERSON] не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля; майно придбане у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вищевказаного транспортного засобу та проведено всі інші, передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки "MERSEDES BENZ", модель VІTO 110, номер кузова [NUMBER], позивачем у власність набуто правомірно. Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність заборони на проведення реєстраційних операцій з автомобілем, що є власністю позивача, позбавляє останнього можливості вільно розпоряджатися вказаним автомобілем, що є порушенням права власності позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що необхідно скасувати заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) з автомобілем марки "MERSEDES BENZ", модель VІTO 110, номер кузова [NUMBER], який належить [PERSON], накладену постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року по кримінальній справі №181-0311, оскільки в іншому випадку будуть порушені права власника. В той же час суд вважає такою, що не підлягає задоволенню як передчасна позовну вимога про зобов'язання Управління державної автомобільної інспекції, Територіального сервісного центру у Львівській області в особі Територіального сервісного центру №4643 МВС України вилучити з автоматизовано-інформаційної системи запис про заборону проведення реєстраційних операцій з вказаним транспортним засобом. При цьому суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи, їх невизнання або оспорювання з боку інших осіб. З цього випливає, що захисту підлягає вже порушене відповідачем право позивача, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Повідомляючи 18.08.2015 року позивача про неможливість зняття з обліку автомобіля Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кам'янка-Бузького та Буського районів Львівської області діяв в межах своїх повноважень. Крім того, позивач ще не звертався до відповідача Територіального сервісного центру №4643 МВС України з відповідним рішенням суду про зняття вищевказаного обмеження. Таким чином, факт порушення права позивача з боку відповідача ще не відбувся. Відтак, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити частково, а відтак усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту та скасування заборони на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку) з автомобілем марки "MERSEDES BENZ", модель VІTO 110, номер кузова [NUMBER], який належить [PERSON], накладеного постановою старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області молодшого радника юстиції Сапуцького Р.Я. від 23 травня 2011 року у кримінальній справі №181-0311. Окрім того, суд вважає за необхідне сплачений судовий збір залишити за позивачем відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося.

Outcome: dismissed