Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

20.08.2015 ПАТ КБ Надра, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому, після збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом в сумі 32418,39 доларів США та пеню в розмірі 46789,65 грн. Свої вимоги мотивує, тим що 11.07.2008 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05/2008/435073/398 та додаткова угода №1 від 31.07.2009р., згідно якого Банк надав кредит Позичальнику у розмірі 34000,00 дол. США строком до 08.07.2022р. на умовах сплати 15,89% річних. В забезпечення повернення кредитних коштів за кредитним договором № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008 між банком та поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 1 від 11.07.2008, згідно якого передбачена солідарна відповідальність позичальника та поручителя перед банком. Банк належним чином виконав умови кредитного договору видав кредитні кошти готівкою, але [PERSON] порушила умови кредитного договору по поверненню кредиту та відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26.08.2016 по тілу та відсоткам складає 32418,39 дол. США та 46789,65грн пені, що і стало причиною звернення до суду. 10.08.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON], в якому просить, визнати припиненим з 31.07.2009 року договір поруки № 1 від 11.07.2008 року укладений між ним та ПАТ КБ «Надра». Свої вимоги мотивує тим, що 11.07.2008 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05/2008/435073/398 за яким їй надано кредит в сумі 34000,00 дол. США. Цього ж дня, 11.07.2008 між ним та ПАТ КБ «Надра» укладено договір поруки №1, відповідно до якого [PERSON], поручився перед ПАТ КБ «Надра» за виконання позичальником - [PERSON] умов кредитного договору № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008, а саме повернути до 08.07.2022 року кредит у сумі 34000,00 доларів США. 31.07.2009 між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 від 31.07.2009 до кредитного договору № 05/2008/435073/398, згідно якої сторони встановили щомісячну суму мінімально необхідного платежу, вказану у графіку, що міститься у додатку № 1 до цього Договору. З вищевказаного Графіку вбачається, що розмір зобовязання з повернення кредиту збільшився з 34000,00 дол. США до 34987,64 дол. США. При цьому [PERSON], як поручителя, не повідомили про укладення додаткової угоди, що є підставою для припинення договору поруки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. Посилаючись на те, що він не вірно обрав спосіб захисту. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» не визнав. Просив задовольнити позов [PERSON], оскільки збільшення суми вартості кредиту є зміною основних умов кредитного договору, які з ним не погоджені і до нього не доводилися. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Встановлено, що ПАТ КБ «Надра» є правонаступником ВАТ КБ «Надра», що підтверджується копією витягу з Статуту ВАТ КБ «Надра».(а.с.30) Судом встановлено, що 11.07.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05/2008/435073/398 (надалі кредитний договір), згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 34000,00 доларів США зі строком повернення 08.07.2022 року, зі сплатою 15,89% річних. (т.1 а.с.10-18) Відповідно до п. 3.3.2 та п. 3.3.3 кредитного договору щомісячна сума необхідного платежу складає 512,69 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж по кредиту, визначений у п. п. 3.3.2 цього договору щомісячно до 20 числа поточного місяця. Згідно із п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін визначений п. 3.3.3 цього договору також у випадку не виконання умов передбачених у п. 4.3.6 цього договору. Пунктом 4.3.5. кредитного договору встановлено, що позичальник зобовязаний у випадках, визначених в даному договорі достроково, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобовязань по цьому договору , виконати зобовязання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 526, ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» умови кредитного договору № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008р. виконав належним чином та надав [PERSON] кредит у розмірі 34000,00 дол. США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 14 від 11.07.2008р..(т.1 а.с.19) Позивачем на адресу відповідачів направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 10.08.2015, які отримані [PERSON] - 12.08.2015, а [PERSON] - 13.08.2015, відповідно до яких їм надано строк протягом 7 календарних днів з дати отримання вимоги сплатити заборгованість, що підтверджується матеріалами справи.(т.1 а.с.22-23, 63-64) Таким чином, останній строк виконання договірного зобовязання настав 19.08.2015, з моменту вручення вимоги позичальнику, однак станом на час розгляду справи зобовязання щодо погашення заборгованості по даному кредиту в повному обсязі та сплаті процентів за користуванням ним, не виконані. Тобто, з 19.08.2015 [PERSON] порушила умови кредитного договору № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008. Представником [PERSON] надані оригінали квитанцій, які підтверджують виконання нею умов кредитного договору за період з серпень-грудень 2008р., за 2009-2014 роки та за січень-травень 2015року, що узгоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Доказів, які б підтверджували виконання кредитних зобовязань у повному обсязі, в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідачем [PERSON] до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] порушила зобовязання по погашенню кредиту, тому станом на 26.08.2016 виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Надра» в сумі 32418,39 дол. США по тілу та відсоткам за користування кредитом, за що нарахована пеня у розмірі 46789,65 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. (т.2 а.с.137-138) Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пункт 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" розяснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 15.09.2016 року Національний банк України встановив офіційний курс гривні до іноземної валюти: 100 доларів США дорівнює 2632,9976 грн. З огляду на викладене суд вважає, що позов в частині вимог до відповідача [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобовязання по кредитному договору 11.07.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № 1, згідно якого [PERSON] поручився перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008 , в тому числі повернути до 08.07.2022 року кредит у сумі 34000,00доларів США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 15,89% річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором та штрафні санкції. Поручитель та позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.(т.1 а.с.20-21) Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення поруки у звязку зі зміною зобовязання без його згоди, унаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. При цьому внесення змін до кредитного договору про зміну зобовязання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, без згоди поручителя є підставою для визнання поруки такою, що припинена. До такого висновку, дійшов ВСУ у постанові № 6-88цс11 від 21.05.2012. Також у постанові ВСУ від 21.05.2012 у справі №6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Тобто змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобовязання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється перестає існувати. Як встановлено вище, відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 512,69 дол. США. Судом встановлено, що 31.07.2009 року укладено додаткову угоду №1 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], згідно якої внесені зміни до кредитного договору 05/2008/435073/398 від 11.07.2008, згідно яких пункт 3.3.2 викладений в новій редакції: «Щомісячна сума мінімального необхідного платежу, вказана у Графіку, що міститься в Додатку №1 до цього Договору.». Всі інші умови Договору залишаються незмінними. Ця Додаткова угода № 1 до Договору укладена в 2 екземплярах, по одному для кожної Сторони, при цьому, кожен такий екземпляр має однакову юридичну силу. Ця Додаткова угода № 1 до Договору діє з моменту її підписання особисто Позичальником і уповноваженими представниками Банку. Ця додаткова угода № 1 до Договору є його невідємною частиною. (т.1 а.с.14,15) Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 169 від 20.07.2016 проведеним дослідженням в обсязі наданих матеріалів встановлено, що Додаток № 1 «Графік погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому» з урахуванням умов Додаткової угоди № 1 від 31.07.2009 року складено так, що при умові користування кредитними коштами до 08.07.2022 року (кінцевим терміном погашення) Позичальник повинен сплатити основний борг (тіло кредиту) у сумі 34987,64 доларів США. Розбіжність, згідно складеного «Графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому» з урахуванням умов Додаткової угоди № 1 від 31.07.2009 року між виданою сумою кредитних коштів та сумою, яку станом на 08.07.2022 року Позичальник повинен повернути, складає 987,64 доларів США. В обсязі залучених матеріалів до справи, встановити на підставі яких саме документів (угод, розрахунків по капіталізації кредиту, додаткової видачі кредитних коштів та ін.) проведено коригування суми заборгованості по основному боргу в розмірі 987,64 доларів США станом на 08.07.2022 не надається можливим.(т.2 а.с.72-79) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що таке збільшення є технічною помилкою, особа яка складала графік станом на 31.07.2009 до боргу по тілу кредиту додала суму процентів, хоча в програмному забезпеченні цієї помилки немає, разом з тим, доказів в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України, які б підтверджували вказані обставини, до суду не надано. Також представник підтвердила, що додаткові угоди до договору поруки № 1 від 11.07.2008р. не укладались. Таким чином, внаслідок укладення Додаткової угоди №1 від 31.07.2009р. до кредитного договору № 05/2008/435073/398 від 11.07.2008, збільшився як загальний розмір боргу за кредитом, так і змінились умови його погашення через збільшення розміру щомісячного платежу, що безумовно вказує на збільшення відповідальності поручителя, згоди на що [PERSON] не надавав. З огляду на викладене, та те, що внесення змін до кредитного договору, забезпеченого порукою, здійснено без згоди поручителя, а саме: зміна графіка погашення кредиту, яке призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання поруки такою, що припинена, у звязку з чим вимоги позову в частині стягнення боргу з [PERSON] не підлягають задоволенню. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла станом на дату подання позовної заяви - 20.08.2015 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, стягнути з [PERSON] судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial