Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

22 жовтня 2019 року ТОВ «Новобудова», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальному розмірі 16 833 грн, а також витрат по сплаті судового збору. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначений будинок відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 164 від 15.07.2004 р. було передано в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Новобудова». Відповідно до авізо № 246 від 27.04.2005 р. АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» житловий будинок [ADDRESS] на баланс для зарахування в основні фонди. ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, кожна з яких має свою фіксовану вартість (тариф). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2019 за заявою [PERSON] судовий наказ, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 07.11.2018 року в справі 752/9817/18 скасовано. 22 листопада 2011 році між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого передбачено, що споживач зобов`язалася оплачувати послуги в установлений цим договором строк, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Однак у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати житлово-комунальних послуг у відповідача утворилася заборгованість. Сума заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.07.2019 становить 11 496 гривень 02 копійки. На даний час заборгованість не погашена, тому боржнику нарахована інфляційна складова (4 157,39 грн) та три проценти річних (1 179, 69 грн). 3 січня 2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 19-20). Справа, призначена на 11.06.2020 та 23.11.2020 не розглядалася у зв`язку з неявкою відповідача, який про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У судове засідання 15.06.2021 року представник позивача не з`явилась. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника ТОВ «Новобудова». Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно належним чином. У матеріалах справи міститься відзив відповідачки на позовну заяву, з якого вбачається, що [PERSON] не заперечує той факт, що вона з 12.04.2017 є власницею зазначеної вище квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Наголошує, що вимоги про стягнення грошової заборгованості на підставі договору про надання послуг, укладеного 22.11.2011, незаконні оскільки на момент його укладення вона ще не була власницею цієї квартири. А з 12.04.2017 позивач не пропонував їй укласти такий договір. Належні документи, що підтверджували б право власності або користування земельною ділянкою навколо будинку [ADDRESS] , у позивача відсутні. При розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги позивачем не враховано суму 900 грн, яку перераховано 21.05.2017, що підтверджується копією квитанції. Також, на думку відповідачки, позивач неправомірно застосував тариф на утримання будинку з червня, липня 2015 року - 3,24 грн , а не 3,06 грн (з урахуванням знижки за оплату послуг до 20 числа). Та позивачем, як вважає відповідачка, безпідставно включено у квитанції на оплату за листопад 2016 року гарячу воду в об`ємі 7 куб. на суму 475,93 грн і грудень 2016 року - 38 куб. на суму 2583,62 грн. Відповідачка також зазначила, що послуги щодо утримання прибудинкової території позивачем надавалися не якісно, оскільки тротуари біля будинку у зимовий період не прибиралися, ремонт в загальному коридорі не зроблено, не забезпечено протипожежну безпеку будинку, не проведено реконструкцію, поточні та капітальні ремонти котельні, про що неодноразово позивач зверталася до начальника ЖЕД №4. У своїй відповіді на відзив ТОВ «Новобудова» повідомило, що відповідно до ст. 1218 ЦК відповідачка набула право власності квартири в порядку спадкування, а тому всі права і обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, перейшли до відповідача в момент відкриття спадщини. Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та визначено механізм формування тарифів з урахуванням типового переліку послуг. Тариф за послугу з утримання будинків у будинку [ADDRESS] складає: в період з 01.01.16 по 01.07.17 - 3,24 грн, в період з 01.07.17 по 01.12.2017 - 4,94 грн, в період з 01.12.17 по 01.07.2018 - 5,44 грн, в період з 01.07.2018 по 01.07.2018 - 6,97 грн. Вартість складових тарифу є однаковою: до і після 20 числа кожного місяця. Господарюючий суб`єкт за рахунок свого прибутку має право надавати знижку, що утворюється різницю між тарифами до і після 20 числа. Межі прибудинкової території житлового будинку по [ADDRESS] визначено технічним звітом по визначенню зовнішніх меж землекористування. Згідно з приписами статті 42 Земельного Кодексу України земельна ділянка, на якій розташовані багатоквартирні будинки, перебуває у спільній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку. ТОВ «Новобудова» лише обслуговує (прибирає) дану прибудинкову територію. Стверджує, що позивачем у повній мірі доведено факт надання відповідачу зазначених вище послуг. Зокрема, позивачем укладені відповідні договори з підрядними організаціями, копії яких додаються. Натомість, жодних претензій щодо якості надавання або ненадання позивачем послуг протягом спірного періоду в розумінні ст. 18 Закону від відповідача не надходило. Стосовно нарахувань за послуги з централізованого гарячого водопостачання позивач повідомляє, що в період з 01.08.2015 р. по 31.10.2016 р. показники квартирного обліку відповідачем не здавались. А тому згідно з отриманими показниками лічильника гарячої води різницю в 45 куб.м нараховано в листопаді 2016 року - 7 куб.м та грудні 2016 року - 38 куб.м. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження правління АТ ХК «Київміськбуд» №164 від 15.07.2004 житловий будинок по [ADDRESS] переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування, на баланс без права відчуження (а.с. 8). Відповідно до авізо №246 від 27.04.2005 Холдингова компанія "Київміськбуд" передала на баланс ТОВ «НОВОБУДОВА» для зарахування в основні фонди житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 9). Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг). Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 3 ст. 11 ЦК України, зобов`язання можуть виникати як з договорів, так і безпосередньо з актів цивільного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено підстава виникнення права власності Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, підставою набуття права власності відповідачкою [PERSON] на зазначену вище квартиру є свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер: 531, виданий 12.04.2017, видавник: Ващенко В.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 10). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За змістом положень цивільного законодавства у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця за винятком тих з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між особою, яка надавала послуги та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 05.01.2012 (а.с. 10). Судом встановлено, що відповідачка є спадкоємицею [PERSON] , 1935року народження, яка померла [INFO] (а.с. 184). Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Прийнявши спадщину відповідачі набули право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримали відповідачі свідоцтво про право на спадщину, чи здійснили реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, вони мають належним чином утримувати майно, що належить їм. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц. Разом з тим, кредитору спадкодавця при зверненні з вимогами до спадкоємця потрібно дотримуватися вимог, установлених ст. 1281-1282 ЦК. Так, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора про відкриття спадщини, якщо їм відомо про борги спадкодавця. Кредиторові належить протягом 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом 1 року від настання строку вимоги. Кредитор, котрий не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у вказані строки, позбавляється права вимоги. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. 22 листопада 2011 року між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] укладено договір № 252/545 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 11). Відповідно до умов цього договору виконавець зобов`язаний надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а споживач - забезпечувати своєчасну оплату за надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири [NUMBER] у вищевказаному будинку, а також вихідні дані для визначення і розрахунку їх вартості підтверджується матеріалами справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, графіки надання послуг, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними підрядними організаціями для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду, а саме:договір про надання послуг з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів № 01/04-09 від 01.04.2009 року, укладений між ТОВ «Селтік» та ТОВ «Новобудова» (а.с.58-59), договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів від 01.09.2016 року №0109-16/10 (а.с.61-63), договір № 10-05/01-18 від 01.07. 2018 року про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих відходів (а.с. 66-67), договір про надання послуг (дератизація, дезінсекція) № 58/П від 05.08.2014, укладений між ТОВ «Сервіс-Дезко» та ТОВ «Новобудова» (а.с. 70-72), договір про надання послуг (дератизація, дезінсекція) № 1 від 30.06.2017 (а.с. 76-78), договір на виконання робіт технічного обслуговування ліфтів №28/11 від 20 січня 2011 року, укладений між ТОВ «Новобудова» та ТОВ «Техноліфт» (а.с.87-90), договір на технічне обслуговування систем диспетчеризації № 1/11 від 01.02.2011, укладений між ТОВ «Новобудова» та ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (а.с.94-96), договір про постачання електричної енергії № 3218017 від 02.12. 2004 року, укладеного між АЕК «Київенерго» та ТОВ «Новобудова» (а.с.98-105), договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 04967/5-06 від 29.09.2004, укладений між ВАТ «АК «Київводоканал» та ТОВ «Новобудова» (а.с.109-112), договір постачання природного газу № 1198/16-ТЕ-41 від 21.12.2015, укладеного між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Новобудова» і додаткові угоди до нього (а.с.115-121, 122-127), договір постачання природного газу № 2180/1718-ТЕ-41 від 21.09.2017 (а.с. 128-137), договір постачання природного газу № 2582/18-ТЕ-41 від 05.10.2018 та додаткові угоди до нього (а.с.144-153, 154-165). З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але сплачує за них не в повному обсязі. Зазначене відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорюється. За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна…(стаття 360 ЦК України). Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулює Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», стаття 7 якого визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат (частина 2 статті 12 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Тарифи на послуги, які надавались позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з 01.01.2016 р. по 01.07.2019 р. відповідач не своєчасно та не в повному обсязі вносила плату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 11 496,02 грн. (а.с. 12). У грудні 2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією №1622/8 від 4 грудні 2018 р., в якій вказував на розмір простроченої заборгованості з оплати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, наголошував на необхідності їх термінової оплати, зазначав платіжні реквізити для проведення розрахунків (а.с. 35). На сьогодні заборгованість не погашена. Однак, відповідачкою у відзиві зазначено, що при розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, наданого позивачем, не враховано кошти в розмірі 900 грн, які вона перерахувала на користь ТОВ «Новобудова» 21.05.2017 року. Цей факт встановлено в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2019 за заявою [PERSON] , згідно з якою судовий наказ, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 07.11.2018 року в справі 752/9817/18 (провадження № 2-н/752/289/18 на підставі заяви ТОВ «Новобудова» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги) скасовано (а.с. 7). Відповідачка, на підтвердження, надала копію квитанції № 5783-1242-3020 (а.с. 34) і тому суд приходить до висновку, що сума основної заборгованості, яка має бути сплачена [PERSON] , складає 11 496,02 - 900=10 596,02 грн. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Положеннями статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визначено, що у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стороною відповідача було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності в частині про стягнення заборгованості, оскільки, позивачем пред`явлено позов про стягнення сум заборгованості за період з 01.01.2016 по 01.07.2019 року за житлово-комунальні послуги в жовтні 2019 року, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги розпочато з 01.01.16 та саме до січня 2019 року позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, проте, позов пред`явлено лише в жовтні 2019 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Новобудова», судом встановлено, що у 2016 році відповідачем за послуги було здійснено оплату - у січні, жовтні, листопаді 2016 року (а.с. 12). За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. З огляду на встановлені судом обставини, що свідчать про переривання перебігу позовної давності, підстави для застосування позовної давності про стягнення заборгованості за спожиті до 01.07.2019 житлово-комунальні послуги у розмірі 10 596,02 грн відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з неналежним виконанням нею своїх зобов`язань. Вирішуючи зазначені вимоги позивача, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак позивач ТОВ «Новобудова», будучи обізнаним в перерахуванні відповідачкою 21.05.2017 частини боргу в розмірі 900 грн, не надав суду належного розрахунку 3% річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial