Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просила припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.09.2019 і до досягнення дитиною повноліття, присуджених наказом Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2019 по справі № 753/18610/19 (провадження № 2-н/753/614/19) з 10 лютого 2020 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] - копія свідоцтва про народження додається; дочка [PERSON] , [INFO] . 17 січня 2018 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.02.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районною управління юстиції у місті Києві, актовий запис №71 було розірвано. Після розлучення діти залишились проживати з матір`ю [PERSON] . Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ від 09.10.2019 по справі № 753/18610/19 (провадження № 2-н/753/614/19) у зв`язку з тим, що з 23.09.2019 [PERSON] переїхав проживати до батька [PERSON] , та на момент видачі наказу проживав з ним за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у Подільському районі м. Києва. [PERSON] звертався до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання за вищевказаним наказом. Дарницьким районним відділом Державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП № 60684788/14. Позивач здійснювала виплати аліментів за вказаним наказом у розмірі 1/4 частини з усіх видів свого заробітку (доходу), що станом на 01.03.2020 у загальному розмірі становило 9233,16 грн., згідно довідки Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.03.2020. Але під час проживання дитини - [PERSON] з батьком, між ними виникли певні труднощі, пов`язані, у тому числі з тим, що навчальний заклад - гімназія № 237, в якій навчається дитина, знаходиться у Дарницькому районі м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького, 28-Г, а окрім того між дитиною та батьком погіршились відносини. У зв`язку з викладеним, 10 лютого 2020 року син [PERSON] , повернувся жити до матері, на сьогоднішній день проживає з матір`ю за місцем реєстрації своєї (дитини) місце проживання: [ADDRESS] . На сьогодні відсутнє судове рішення про визначення місця проживання дитини - [PERSON] . Позивач зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації для обстеження умов проживання дитини, у проведенні обстеження умов проживання дитини позивачу було відмовлено. Таким чином, станом на сьогодні кошти, які стягуються з позивача на користь відповідача за судовим наказом від 09.10.2019 по справі № 753/18610/19 не використовуються в інтересах дитини [PERSON] . У зв`язку з цим позивач вважає, що оскільки неповнолітня дитина проживає з нею, то відбулись зміни сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, необхідно захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення аліментів на користь відповідача. На підставі викладеного, позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.09.2020 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак до суду подала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідача у судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити та розгляд даної справи проводити у його відсутність. Треті особиДарницький районний відділ Державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином. Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ППВСУ від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved