Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із згаданим позовом, в якому, після неодноразових уточнень, прохав стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі СК «Омега») відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41643,16 грн., з [PERSON] та Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» в солідарному порядку відшкодування завданої матеріально шкоди в розмірі 3335,04 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Крім того, прохав покласти на відповідачів понесені ним судові витрати по оплаті вартості експертного дослідження в розмірі 1000 грн., на правову допомогу в розмірі 4836,40 грн. та по сплаті судового збору (т.1а.с.3, т.2а.с.79). Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 20 жовтня 2014 року з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «ВАЗ», державний номер ВІ4599АВ, під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «ПАЗ», державний номер ВІ0690АА, під керуванням водія [PERSON], в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача. Згадана пригода сталася в період дії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між СК «Омега» та відповідачем ВАТ «ПГЗК». Проте, страхове відшкодування позивач не отримав, тому прохає стягнути з страхової компанії вартість відновлювального ремонту визначену на момент ухвалення рішення, а також понесені ним витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП та оплату послуг автомобільної стоянки. Вимоги до ВАТ «ПГЗК» та [PERSON] мотивує тим, що під час керування автомобілем «ПАЗ» відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ «ПГЗК», яке є власником згаданого транспортного засобу. Ухвалою суду від 23 березня 2016 року (т.1а.с.92) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено власника автомобіля «ВАЗ», державний номер ВІ4599АВ, - [PERSON], який, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відкрите акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» змінило зазву та Приватне акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПГЗК)». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні вимог позивача з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача СК «Омега» [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не надав страховій компаній заяву про погодження суми матеріального збитку, тому не набув права на отримання страхового відшкодування (т.1а.с.24). Представник відповідача ПАТ «ПГЗК» [PERSON] в письмовій заяві проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути зменшеним з урахування податку на додану вартість (т.1а.с.155). В судовому засіданні свої заперечення підтримав. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, так як право вимагати стягнення завданої шкоди з його довірителя має лише ПАТ «ПГЗК» в порядку регресу. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до залу суду не зявилися. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що постановою Комсомольського міського суду від 04.06.2014 року, яка набрала чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.9). З вказаної постанови вбачається, що 20 жовтня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «ПАЗ» 4234, держаний номер ВІ0690АА, порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ» 21099, державний номер ВІ4599АВ, під керуванням водія [PERSON] Цією ж постановою провадження відносно водія [PERSON] закрито у звязку із відсутністю в його діях складу правопорушення (т.1а.с.9). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, суд вважає встановленою вину відповідача [PERSON] у завданні позивачу майнової шкоди. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля ПАЗ» 4234, держаний номер ВІ0690АА, власником якого являється ПАТ «ПГЗК», була застрахована СК «Омега», що підтверджується полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6655189 від 01 серпня 2014 року, строк дії якого визначено періодом з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2015 року. Згідно п.5 згаданого Полісу фрашизу встановлено в розмірі нуля гривень. Пунктом 4 Полісу визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50000 грн. (т.1а.с.158). 22 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до СК «Омега» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т.1а.с.43). 10 грудня 2014 року СК «Омега» звернулася до [PERSON] із листом про надання додаткових документів (т.1а.с.40). 27 червня 2015 року [PERSON] направив до СК «Омега» заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додав довіреність власника транспортного засобу [PERSON] щодо права розпорядження транспортним засобом (т.1а.с.87). 10 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до СК «Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до неї витребувані СК «Омега» документи (т.1а.с.41). 19 жовтня 2015 року СК «Омега» звернулася до [PERSON] із листом, в якому прохало надати заяву про погодження суми матеріального збитку, встановленої висновком №188-14, в розмірі 14695,50 грн. та акт виконаних робіт на оплату послуг з перевезення (евакуації) транспортного засобу (т.1а.с.39). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №188-14 від 17.11.2014 року, замовленого страховою компанією, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «ВАЗ»2109, державний номер ВІ4599АВ, становить 17635,07 грн., в тому числі ПДВ 20% (т.1а.с.27). Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу №650/08 від 10 серпня 2015 року, замовленого позивачем, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ»2109, державний номер ВІ4599АВ, становить 35751,55 грн. (т.1а.с.11). Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №80 від 19.07.2016 року, проведеної за ухвалою суду, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ»2109, державний номер ВІ4599АВ, станом на час проведення експертного дослідження становить 38523,16 грн. (т.2а.с.2). Визначаючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, та норми, які мають бути до них застосовані, суд наголошує про наступне. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про страхування». Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~від\~01.07.2004\~№1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У своїх письмових запереченнях проти позову (т.1а.с.24) представник страхової компанії визнав ту обставину, що зазначена вище дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, який стався в період дії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між СК «Омега» та ПАТ «ПГЗК», тому ця обставина у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Заперечення представника страхової компанії проти позову фактично зводяться до того, що позивач [PERSON] на надав страховику заяви із погодженням запропонованої суми матеріального збитку (т.1а.с.39), обовязковість якої до речі чинним законодавством не передбачено. Страховик не мав будь-яких перешкод для своєчасної виплати позивачу страхового відшкодування у визначеному ним розмірі. Не заслуговують на увагу твердження представника страхової компаній про ненадання страхувальником акту виконаних робіт на оплату послуг з перевезення (евакуації) транспортного засобу, так як вони спростовуються змістом заяви [PERSON] від 10 вересня 2016 року, відповідно до якої СК «Омега» отримала оригінал акту виконаних робіт за послуги евакуатора (т.1а.с.41). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем СК «Омега» було відмовилено позивачу [PERSON] у виплаті страхового відшкодування і зроблено це протиправно. Вирішуючи питання щодо розміру страхового відшкодування, суд виходить з того, що статтею 29 Закону №1961-IV передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на викладене та врахоуючи, що у строки, визначені ст.36 Закону №1961-IV, страхова компанія не здійснила страхове відшкодування, суд вважає за необхідне стягнути з СК «Омега» вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ», державний номер ВІ4599АВ, визначеного станом на момент розгляду справи, а саме в розмірі 38523,16 грн., встановленому висновком судової автотехнічної експертизи №80 (т.2а.с.2). Крім того, на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до стоянки та плата за послуги стоянки в розмірі 800 грн. та 2320 грн. відповідно, які підтверджено належними та допустимими доказами (т.1а.с.47-51). А всього на загальну суму 41643,16 грн. (38523,16 + 800 + 2320 = 41643,16). Також з СК «Омега» підлягає стягненню вартість проведеного за ухвалою суду експертного дослідження в розмірі 1000 грн. (т.2а.с.112). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог [PERSON], предявлених до ПАТ «ПГЗК» та відповідача [PERSON], суд виходить з того, що згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, тому вважає, що в частині стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування матеріальної та моральної шкоди вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, і цього не заперечували в судовому засіданні учасники судового розгляду, що з 25 червня 2013 року відповідач [PERSON] перебуває у трудових відносинах із співвідповідачем ПАТ «ПГЗК», займаючи посаду водія автотранспортних засобів Спеціального цеху виробництва вибухових робіт, що також підтверджується відповідною довідкою (т.2.а.с.109). На момент ДТП [PERSON] виконував свої трудові обовязки, тому за шкоду, завдану працівником, має відповідати ПАТ «ПГЗК». Виходячи з принципу диспозитивності, позивач [PERSON] прохає стягнути з ПАТ «ПГЗК» та [PERSON] в солідарному порядку понесені ним витрати, що не покриваються страховим відшкодуванням, а саме: витрати на проведення експертного автотехнічного дослідження №1053 в розмірі 1535,04 грн., вартість звіту про розмір оціненої шкоди на суму 1300 грн. та вартість висновку про місцезнаходження та поширення дії дорожніх знаків в розмірі 500 грн. (т.1а.с.47,48) Суд вважає, що згадана вимога [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме в частні відшкодування витрат на проведення експертного автотехнічного дослідження №1053 в розмірі 1535,04 грн., вартості звіту про розмір оціненої шкоди на суму 1300 грн., так як виходячи із змісту постанови суду від 04 червня 2015 року ці витрати повязані із розглядом справи про адміністративне правопорушення за фактом ДТП (т.1а.с.9). Суду не надано доказів на підтвердження того, що витрати на висновок про місцезнаходження та поширення дії дорожніх знаків в розмірі 500 грн. повязані із подією ДТП, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з положенням ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, [PERSON] послався на те, що через неправомірні дії відповідача [PERSON] він втратила відчуття душевного спокою, виникло постійне почуття страху, тривала неможливість використання автомобіля через його пошкодження призвело до вимушених змін у його житті та звичайному укладі його житті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Факт заподіяння моральної шкоди на думку суду є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком неправомірних дій відповідача [PERSON] При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує тяжкість вчиненого відповідачем [PERSON] правопорушення, ступень його вини та характер завданих потерпілому страждань в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу. Моральна шкода, на думку суду, полягає саме в душевних стражданнях, яких позивач [PERSON] зазнав у звязку із протиправною поведінкою відносно нього, у звязку з пошкодженням його майна, необхідності відновлення попереднього стану, докладанню додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку із вимушеними змінами у його житті, неможливістю використання транспортним засобом для задоволення своїх життєвим потреб тощо. Отже, виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан відповідача, реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди не може становити менш ніж 5000 грн. Відповідно до п.22.3. ст.22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з ПАТ «ПГЗК» відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає абсурдними твердження представника ПАТ «ПГЗК» про необхідність зменшення розміру відшкодування на суму податку на додану вартість, так як вони ґрунтуються виключно на хибній уяві [PERSON] про законодавство України. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що з СК «Омега» на користь [PERSON] підлягають стягненню страхове відшкодування в розмірі 41643,16 грн. та витрати, повязанні із проведення судової експертизи, в розмірі 1000 грн., а з ПАТ «ПГЗК» - відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 2835,04 грн. Питання про судові витрати вирішено судом відповідно до ст.88 ЦПК України, якою визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду із згаданим позовом позивачем сплачено 1218 та 487,20 грн. судового збору, що підтверджується оригіналами відповідних квитанцій (т.1а.с.1,2). Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. З огляду на викладене, при зверненні до суду із згаданим позовом [PERSON] мав сплатити лише 551,20 грн. судового збору за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру. Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст.88 ЦПК України, з СК «Омега» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 516,07 грн. (41643,16 : (41643,16 + 2835,04) х 551,20 = 516,07), а з ПАТ «ПГЗК» підлягає стягненню 586,33 грн. (2835,04: (41643,16 + 2835,04) х 551,20 + 551,20 = 586,33). Крім того, представником позивача надано розрахунок витрат на правову допомогу на суму 4836,40 грн. (т.2а.с.110). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, а також за кожну годину участі [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року встановлено мінімальну заробітну плату на рівні 1378 грн., починаючи з 01.05.2016 року 1450 грн., а з 01 грудня 2016 року - 1600 грн. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що тривалість судових засідань, в який приймала участь адвокат [PERSON] становить: 23.03.2016 року 38 хв., 06.06.2016 року 29 хв., 01.12.2016 року 74 хв., на користь [PERSON] підлягає стягненню відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2019,84 грн. (1378 х 40% + 1378 : 60 х 38 х 40% + 1450 : 60 х 29 х 40% + 1600 : 60 х 74 х 40% = 2019,84). Таким чином, з урахуванням положень ч.1 ст.88 ЦПК України, з СК «Омега» на користь [PERSON] підлягають відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 1717,33 грн. (41643,16 : (41643,16 + 2835,04) х 2019,84 = 1717,33), а з ПАТ «ПГЗК» - 302,51 грн. (2835,04: (41643,16 + 2835,04) х 2019,84 = 302,51). В судовому засіданні, з ініціативи суду, обговорено питання щодо передачі особі, відповідальній за відшкодування шкоди, пошкоджених деталей автомобіля «ВАЗ» 21099, державний номер ВІ4599АВ, які згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №80 не можуть бути відновлені. Проте, ніхто з учасників судового розгляду не виявив бажання отримати ці деталі, тому вони залишаються позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: partial