Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Автоприват" про захист прав споживачів, визнання публічного договору нікчемним (недійсним) та стягнення грошових коштів за договором, третя особа - публічне акціонерне товариство "Приватбанк", посилаючись на те, що 14 липня 2012 року вона уклала з ТОВ «Автоприват», в особі директора Хіжняк Р.В., договір лізингу № MR14А!0000357814 про придбання у платне володіння та користування автомобіля DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. В свою чергу вона повинна була сплачувати щомісячні платежі по відшкодуванню витрат, пов'язаних з виконанням договору, відповідно до графіку сплати лізингових платежів. Договір лізингу вона уклала шляхом подання заяви від 14 липня 2012 року, відповідно до ст.ст.633, 634 ЦК України та ЗУ «Про фінансовий лізинг» та приєдналася до публічного договору лізингу № MR14А!0000357814, розміщеному на офіційному Веб - сайті Банку. При цьому вони узгодили, що Лізингодавець, яким виступав відповідач, передає Лізингоодержувачу, яким виступила вона, в платне володіння та користування автомобіль згідно до викладеної у додатку № 1 специфікації, а саме: DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який відповідно до п.2.4 договору лізингу є власністю відповідача протягом усього строку дії даного договору. Пунктом 14.1.8 заяви про приєднання до договору передбачено, що вона вносить аванс у розмірі 14 100 гривень після прийняття відповідачем позитивного рішення. Нею було сплачено вказану вище суму коштів на рахунок відповідача, що підтверджується копією квитанції від 20.08.2012 року. Також за весь період користування автомобілем нею сплачено ще 23 117,69 грн., що підтверджується випискою з банку. Пунктом 14.1.4 заяви про приєднання до договору, передбачено, що місячні платежі включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу згідно додатку № 2; винагороду за користування Предметом лізингу в розмірі згідно додатку № 2; платіж по відшкодуванню інших витрат Лізингодавця, пов'язаних з виконанням Договору в розмірі згідно додатку №2. Згідно акту повернення предмету лізингу від 28.11.2014 року вона передала представникам «Приватбанка», автомобіль DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], після чого подальша доля автомобіля їй невідома. На її прохання пояснити де автомобіль та чи можна його повернути, представники «Приватбанка» та ТОВ «Автоприват» відмовлялись розмовляти та не відповідали на телефонні дзвінки. Договір лізингу № MR14А!0000357814 від 14 липня 2012 року нотаріально посвідчений не був. Виходячи з цього вважає його є нікчемним через недотримання в момент його підписання вимог с.ст.220,799 Цивільного кодексу України, а тому і таким, який не може створювати для сторін правових наслідків. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому просить суд визнати недійсним (нікчемним) договір лізингу від 14 липня 2012 року, укладений між нею та відповідачем і стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 37 217,69 грн. сплачені нею за цим договором в рахунок придбання автомобіля. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання на розгляд справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.ч.1,2 статті 215 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина 1 статті 220 ЦК України). Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. 14 липня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Автоприват», в особі директора Хіжняк Р.В. укладено договір лізингу № MR14А!0000357814 про придбання у платне володіння та користування автомобіля DAEWOO MATIZ, 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. На виконання умов договору позивачка перерахувала ТОВ «Автоприват» аванс у розмірі 14 100 грн. після прийняття відповідачем позитивного рішення, що підтверджується копією квитанції від 20.08.2012 року, крім цього також за весь період користування автомобілем сплатила ще 23 117,69 грн., що підтверджується випискою з банку (а.с.9). Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з позовом про повернення коштів, вважає договір фінансового лізингу нікчемним, так як не було додержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Посилання позивачки та її представника на положення ч.2 ст.799 ЦК України, відповідно до якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню суд вважає безпідставними, так як вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу. Спір у вказаній справі випливає з правовідносин, які мають окреме регулювання, крім того, у правовідносинах є спеціальний закон - Закон України "Про фінансовий лізинг", згідно якого нотаріальне посвідчення такого договору не є обов'язковим.

Outcome: dismissed