Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона та її сини [PERSON] , [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . За цією адресою за згодою всіх співвласників з 23.08.2013 року зареєстрована відповідач, яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з її онуком [PERSON] та шлюб між ними було зареєстровано 06.06.2017 року. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30.09.2020 року шлюб між ними розірвано й визначено місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] разом із батьком [PERSON] . З листопада 2019 року за місцем реєстрації відповідач не проживає, участі в утриманні помешкання не бере, комунальні платежі не сплачує та відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації в будинку, чим порушуються права співвласників житлового приміщення. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та стягнути з неї судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила та відзив на позовну заяву до суду не направила. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин ннеявки до суду не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України та за відсутності учасників справи. Судовий розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що позивач та треті особи є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] згідно нотаріально посвідчених договору дарування від 28.03.1995 року та договору про поділ часток житлового будинку у натурі та визначення ідеальних часток від 22.01.2020 року. Зокрема, позивачу належить на праві власності 62/100 ідеальних частин будинку, [PERSON] - 17/100 ідеальних частин та [PERSON] - 21/100 ідеальна частина, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.01.2020 року. Згідно копії витягу з будинкової книги на будинок [ADDRESS] та акту ТОВ «УК «ВЖРЕП-14» від 24.05.2021 року відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 23.08.2013 року та не проживає за місцем реєстрації з жовтня 2019 року за твердженнями сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 30.09.2020 року, яке набрало законної сили, в справі № 296/11889/19 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.06.2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 854, а також визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача, яка не відноситься до членів сім`ї позивача, в будинку [ADDRESS] та її фактичне непроживання в ній без поважних причин з жовтня 2019 року. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача в належному на праві спільної часткової власності позивачу та третім особам житловому будинку порушуються права позивача як співвласника та їй створюються перешкоди в користуванні й вільному розпорядженні нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування ним, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви за вимогою немайнового характеру, підтвердженням чого є оригінал квитанції.

Outcome: approved