Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вищевказана квартира. Проте, з 10.02.2015 в спірній квартирі зареєстровані відповідач та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, відповідачу належить квартира [ADDRESS] , де вона зі своїми дітьми проживає з моменту її придбання, тобто з 07.12.2015. З лютого2015 року по 07.12.2015 відповідач з дітьми проживала в орендованій квартирі, у зв`язку з чим позивач зареєстрував їх в своїй квартирі, адже, через продаж ними у лютому 2015 року однокімнатної квартири [ADDRESS] вони були зняті з реєстрації у вказаній квартирі. Крім того, 10.02.2015 в своїй квартирі позивач зареєстрував свою дружину [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. Відповідач та її діти ніколи не проживали в належній позивачу квартирі, ніяких належних їм речей в квартирі немає, перешкод в користуванні ними квартирою позивач їм не чинив, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірною квартирою не користуються. Відповідач не має наміру добровільно знятись з реєстрації в його квартирі, у зв`язку з чим він не має можливості на власний розсуд розпоряджатися власним майном, не має можливості оформити субсидію та вчиняти інші дії відносно своєї квартири. За такого, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 10.11.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, причини його неявки не повідомила. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2005 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.12.2013 державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Авраменко С.В., [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказані обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №264460601 від 06.07.2021. Згідно відомостей про зареєстрованих осіб ОСББ «Двадцятка» від 07.06.2021 та витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №16.27-199501-2021 від 06.07.2021 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Актом про не проживання особи за певною адресою від 07.06.2021 засвідченим сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач та її діти не проживають та ніколи не проживали в квартирі [ADDRESS] , їх особистих речей в квартирі не має. Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06.10.2021, виходячи з інтересів дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Також, зі змісту вказаного висновку вбачається, що відповідач з дітьми проживають в квартирі спільного заселення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.12.2015, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми. За положеннями частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] разом з малолітніми дітьми, право на користування житловим приміщенням яких є похідним від права користування таким житлом батьків, не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, крім того, відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, що з урахуванням встановлених обставин справи є підставою для задоволення позову шляхом визнання відповідача та її дітей такими, що втратили право на користування квартирою, власником якої є позивач. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved