Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

06.05.2016р. [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та визначення права спільної часткової власності. В обґрунтування свого позову посилався на те, що вказана квартира була придбана за час шлюбу за спільні кошти та на теперішній час між ним і відповідачкою виникають непорозуміння з приводу користування вказаною квартирою, просив виділити частки у спільному майні. 17.06.2016р. [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування свого зустрічного позову посилалась на те, що 19.07.1998р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, рішенням Новопсковського районного суду від 26.04.2010р. шлюб між ними було розірвано, актовий запис про розірвання шлюбу складено 29.10.2015р. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу нею та відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS] , про що укладено 10.06.2010р. договір купівлі-продажу. Вказана квартира є предметом її професійної діяльності, оскільки вона працює приватним нотаріусом, і квартира є її робочим місцем. 19.06.2008р. між відповідачем та продавцем було укладено договір купівлі-продажу гаражу за адресою: [ADDRESS] гараж2, восени 2009 року ними було придбано автомобіль Мицубісі Лансер 2009р.н. держ№ [NUMBER] орієнтовною вартістю на даний час 209 000 гривень. 13.11.2008р. між відповідачем та продавцем було укладено договір купівлі-продажу будівлі загальною площею 36,7кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] . За повідомленням Луганської ДАБІ у червні 2012р. за цією адресою відповідачем було розпочато будівельні роботи а саме - будівництво індивідуального дачного будинку загальною площею 211,7кв.м. У грудні 2015р. Луганською ДАБІ було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - цього дачного будинку, на земельній ділянці площею 0,100га. У зв`язку з відсутністю волі відповідача право власності на вказаний будинок не зареєстровано. ЇЇ мати допомагала їй будувати будинок, неодноразово дарувала гроші на його будівлю, її брат допомагав порадами по розробці проекту будинку. У зв`язку з чим просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль Міцубісі лансер 2009р.в. держ№ [NUMBER] , гараж розташований за адресою: [ADDRESS] гараж2, квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,100га на якій розташовано об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , визнати сукупність будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,100га, об`єктом права спільної сумісної власності та поділити її, в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність [PERSON] автомобіль Міцубісі лансер 2009р.в. держ№ [NUMBER] орієнтовною вартістю 209 000грн., гараж розташований за адресою: [ADDRESS] гараж2 вартістю 62 000 гривень, визнати за [PERSON] право власності на 5/8 частки сукупності будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , вартістю 781 250 гривень, виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] вартістю 450 000 гривень, визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки сукупності будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва - індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , вартістю 468 750 гривень, визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки земельної ділянки площею 0,100га вартістю 6 000 гривень на якій розташовано об`єкт незавершеного будівництва. 29.06.2016р. [PERSON] подано заяву про уточнення зустрічних позовних вимог, у якій посилалась на те, що 25.06.2016р. нею отримано інформаційну довідку з якої вона дізналась про те що відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4423355100:01:002:0165, змінивши адресу будинку згідно рішень селищної ради на [ADDRESS] . У зв`язку з чим просила розглянути зустрічну позовну заяву з урахуванням змін наведених у цій заяві, та визнати спільною сумісною власністю подружжя вказаний індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] і поділити його і земельну ділянку, на якій він розташований, визнавши за [PERSON] право власності на 5/8 частки будинку і визнавши за нею право власності на 3/8 частки будинку і земельної ділянки, на якій він розташований, інші позовні вимоги залишити по первісній зустрічній заяві. 08.07.2016р. [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] та її зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя. [INFO] з веб-сайту Мінюсту вона дізналась, що індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4423355100:01:002:0165, та зазначена земельна ділянка,які набуті нею і [PERSON] за період шлюбу, були подаровані матерів відповідача - [PERSON] за договорами дарування посвідченими 29.06.2016р. приватним нотаріусом Старобільського РНО Пульним С.М. Вважала, що вартість дачного будинку становить 1 251 830 гривень, вартість земельної ділянки становить 16 000 гривень. 04.07.2016р. вона побачила номери на автомобілі Міцубісі Лансер, який належить також і їй, реєстраційний номер якого змінено на [NUMBER] , орієнтовною вартістю 209 000 гривень, який був куплений нею та відповідачем [PERSON] у 2010р. і зареєстрований на [PERSON] , відчужено його брату - [PERSON] та зареєстровано 14.06.2016р. за [PERSON] . Відповідач повинен був повідомити нотаріуса про те що є заінтересована особа яка оспорює право, та щодо майна є спори. У зв`язку з чим просила договори дарування від 29.06.2016р. дачного будинку за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165, визнати недійсними. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.11.2016р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування державної реєстрації права власності, третя особа [PERSON] , передано на розгляд Старобільського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25.11.2016р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя передано на розгляд Старобільського районного суду Луганської області. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 13.02.2017р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, скасування державної реєстрації права власності, об`єднано в одне провадження. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17.05.2017р. первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності залишено без розгляду. 08.06.2017р. [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON] , третя особа [PERSON] , у якій посилалась на те, що проживаючи однією сім`єю з [PERSON] виховували спільних дітей, за спільні кошти побудували дачний будинок, придбали за спільні кошти восени 2010р. автомобіль Міцубісі Лансер, пральну машинку, пароварку, морозильну камеру, бензиновий генератор, телевізор. У зв`язку з чим просила визнати спільною сумісною власністю подружжя гараж, квартиру, земельну ділянку, встановити факт спільного проживання однією сім`єю з вересня 2010р. по серпень 2015р., визнати спільним сумісним майном дачний будинок, земельну ділянку, пральну машину, пароварку, морозильну камеру, бензиновий генератор, телевізор, автомобіль, визнати недійсними договори дарування будинку і земельної ділянки, скасувати реєстрацію прав власності, поділити спільне майно, виділивши у власність [PERSON] гараж, половину вартості автомобіля, пральну машину, пароварку, морозильну камеру, бензиновий генератор, телевізор, визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, на 3/8 частки дачного будинку та земельних ділянок. 26.10.2017р. [PERSON] подано остаточну уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , у якій посилаючись на обставини викладені у раніше поданих позовних заявах та уточнених позовних заявах, зазначала, що договори дарування не мали на меті передачу права власності на вказане майно, а були укладені з метою виведення майна з обсягу спільного майна подружжя, [PERSON] не користувалась і не користується майном і воно залишається у володінні [PERSON] , правочин є фіктивним. У зв`язку з чим просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] гараж розташований за адресою: [ADDRESS] гараж2, квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,0736га [ADDRESS] кадастровий номер 4423355100:01:002:0166; в порядку поділу спільного майна подружжя та осіб, що проживали однією сім`єю виділити у власність [PERSON] гараж розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 62 000 гривень, половину вартості автомобіля Міцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] 75 000 гривень; встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з вересня 2010р. по серпень 2015р.; визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки які проживали однією сім`єю але не перебували у шлюбі між собою, дачний будинок за адресою [ADDRESS] , земельну ділянку кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою [ADDRESS] , пральну машину LG, пароварку MISTERY, морозильну камеру ATLANT, бензиновий генератор CHAMPION GG2800, телевізор НРС, автомобіль «Міцубісі Лансер» 2010р.в. держ№ [NUMBER] ; визнати договір дарування дачного будинку за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. 29.06.2016р. за реєстровим №1326 недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності за номером запису 15187978 на [PERSON] на вказаний дачний будинок реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 946909244233; визнати договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. 29.06.2016р. за реєстровим №1327 недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності за номером запису 15189080 на [PERSON] на вказану земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 96022174425; поділити індивідуальний дачний будинок за адресою [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,100га; визнати за [PERSON] право власності на 5/8 частки індивідуального дачного будинку за адресою [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,100га за адресою: [ADDRESS] ; поділити спільне майно а саме автомобіль «Мицубісі Лансер» 2010р.в. держ№ [NUMBER] , залишивши його у власності [PERSON] та врахувати половину його вартості при поділі спільного майна; в порядку поділу майна подружжя та осіб, що проживали однією сім`єю виділити у власність [PERSON] гараж загальною площею 23,7кв.м. розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 62 000 гривень, половину вартості автомобіля Міцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] 75 000 гривень, пральну машину LG вартістю 3 000 гривень, пароварку MISTERY вартістю 1 000 гривень, морозильну камеру ATLANT вартістю 3 000 гривень, бензиновий генератор CHAMPION GG2800 вартістю 5 000 гривень, телевізор НРС вартістю 3 000 гривень; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 41,1кв.м. житловою площею 27,1кв.м. вартістю 450 000 гривень; визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки індивідуального дачного будинку за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000га за адресою: [ADDRESS] вартістю 468 750 гривень; визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою: [ADDRESS] вартістю 6 000 гривень; визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0166 за адресою: [ADDRESS] вартістю 3 000 гривень. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні уточненого позову [PERSON] , у зв`язку з чим відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила що 19.07.1998р. між нею та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 26.04.2010р. шлюб між ними розірвано, але за отриманням свідоцтва про розірвання шлюбу вони не звертались, після розірвання шлюбу продовжувати жити разом, вести спільне господарство, виховувати двох спільних дітей. За час шлюбу 13.11.2008р. вони купили нежитлову будівлю по [ADDRESS] , договір купівлі-продажу укладав відповідач [PERSON] , а вона надавала згоду на укладення цього договору. У жовтні чи листопаді 2010 року вони за спільні кошти придбали автомобіль Міцубісі лансер, разом їздили його купувати у м.Луганськ, вона через мережу Інтернет обирала модель, також вони придбавали різноманітну побутову техніку, фактично вони проживали по серпень 2015 року, потів відповідач пішов від них, залишив її з дітьми. За час спільного проживання вони придбали пральну машину, морозильну камеру Атлант, пароварку Містері, бензиновий генератор Чемпіон, телевізор НРС, придбавали меблі, робили ремонт. За час проживання фактично ще у шлюбі вони купили 19.06.2008р. гараж [NUMBER] по [ADDRESS] . На місці нежитлової будівлі, придбаної ними у 2008 році, вони почали будувати дачний будинок, розбирали матеріали, блоки, її батьки допомагали коштами, відповідач [PERSON] приватизував на себе земельну ділянку під цією будівлею у 2009р., почали будуватись, у 2012р. подали повідомлення про початок будівельних робіт, у 2013р. було проведено енергопостачання, потім підведений газ, фактично влітку 2015 року будинок був готовий до проживання, йшли внутрішні роботи, її мати давала гроші щоб покласти плитку на підлогу, декларацію про готовність будинку відповідач подав у грудні 2015р. Коли у 2016 році вони почали ділити майно, то відповідач [PERSON] зареєстрував право власності і подарував цей будинок і земельну ділянку своїй матері [PERSON] , цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Пульним С.М., вважала правочин фіктивним. Шлюб вони розірвали у квітні 2010р., рішення суму набрало сили у травні 2010р., вони розірвали шлюб але продовжували жити разом, у неї були гроші і їй батьки допомогли, вони вирішили не брати свідоцтво про розірвання шлюбу, а взяти повторно свідоцтво про шлюб, відповідач [PERSON] поїхав за цим свідоцтвом у м.Хмельницький і взяв це свідоцтво, вони у червні 2010 року пішли до нотаріуса і ніхто не знав що вони розірвали шлюб, вони нікому не говорили і батьки вважали що вони разом живуть, вони не говорили нотаріусу що шлюб розірвано і надали повторне свідоцтво про шлюб, відповідач [PERSON] написав згоду на здійснення нею купівлі квартири [ADDRESS] , фактично гроші на придбання квартири були її, їй батьки дали. Земельні ділянки відповідач [PERSON] приватизував у 2009р. одна ділянка для будівництва а друга для особистого господарства. Пральна машина знаходилась у квартирі на [ADDRESS] , але відповідач забрав у неї ключі і у неї немає доступу до квартири, у неї пральної машини, телевізора немає. Вважала що договори дарування були фіктивними, у відповідача [PERSON] не було на меті відчуження власності, він намагався уникнути поділу майна. Оцінка майна визначено нею за ринковою вартістю, квартира [ADDRESS] є предметом її професійної діяльності. Причиною розлучення у 2010 році було те, що відповідач [PERSON] не бажав служити і хотів вийти на пенсію і для цього йому потрібно було розвестись і щоб у рішенні суду було вказано що діти проживають з ним, коли вони розлучились то відповідача [PERSON] одразу направили у госпіталь. При посвідченні договорів було допущено фіктивну дію з боку сторін. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачки [PERSON] підтримав у повному обсязі, посилався на те, що відповідачем [PERSON] укладено оспорювані договори дарування за час перебування у суді спору про поділ майна і вважав що договори укладено на перешкоджання позивачці, відповідач [PERSON] у володіння не вступила, на час розгляду справи мешкала у м.Шепетівка, майно придбавалось позивачкою і відповідачем разом для сім`ї, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнав що гараж придбаний за час шлюбу є спільною сумісною власністю, пояснив що квартира вже є їхньою спільною сумісною власністю як у договорі і його заяві про придбання за спільні кошти, земельна ділянка була ним отримана у період шлюбу як використання права на безоплатну приватизацію і є його власністю, факт проживання однією сім`єю заперечував, коли сумісно проживали телевізор вони не купували, у 2012 році було отримано дозвіл на будівництво дачного будинку, будував він його за свої кошти, у 2015 році зареєстрував будинок у БТІ і у 2016 році подарував своїй матері, позивачка [PERSON] ніякого стосунку до дачного будинку не має, ніяких коштів у нього не вкладала, земельна ділянка є його приватною власністю так як він використав своє право на безоплатну приватизацію, пральна машина була, вона зламалась і він здав її на металобрухт, коли купували пароварку не пам`ятає, про морозильну камеру і генератор не знає. Автомобіль було куплено на його власні кошти після розлучення у 2010р. за 150 000 гривень, це його приватна власність, він був побитий і він продав автомобіль брату. Вимоги про визнання договорів недійсними та поділ будинку не визнав, заперечував проти позовних вимог щодо побутової техніки. Квартира по [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю, заперечував виділ квартири позивачці і не погоджувався на компенсацію частки квартири. Гараж йому на умовах запропонованих у позові не потрібен, у позивачки не має права на автомобіль. Визнав що гараж є спільною сумісною власністю але він йому не потрібен повністю і визнав що квартира по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю але проти грошової компенсації і лише поділ в натурі якщо це можливо. Після розлучення у 2010 році йому не було де жити, він проживав в квартирі отриманій від держави в одній кімнаті, діти проживали в другій кімнаті, а колишня дружина в третій кімнаті, він одразу почав будувати дачний будинок за свої кошти, ніякого спільного проживання з позивачкою [PERSON] він не мав, позивачка зустрічалась з другими людьми, а у нього були свої зустрічі, він переїхав у будинок у червні 2015р. Разом з позивачкою він не відпочивав, позивачка попросила його в інтересах дітей відвезти їх на море і заправила автомобіль і він відвіз, у Бердянську [PERSON] жила з дітьми в кімнаті, а він на вулиці, ввечері він сам відпочивав, а позивачка їздила відпочивати з дітьми, він лише виконав батьківський обов`язок щоб діти не тряслись в автобусі, з позивачкою ніяких стосунків не мав. До батьків позивачки він їздив до травня 2010р., після розлучення до її батьків не їздив, позивачка жила своєю сім`єю, а він своєю сім`єю. У дачному будинку він мешкав доки не подарував його матері, періодично він наглядав за будинком, на теперішній час мати приїхала і з 05.03.2019р. прописалась і він повністю виїхав з будинку, мати вступила у володіння і зараз там проживає, до 05.03.2019р. проїздила у дачний будинок періодично. Він перейшов жити у будинок у травні 2015р. і мешкав там до березня 2016р., потім перейшов до дітей і мешкав у квартирі на [ADDRESS] , діти з ним лишились, а позивачка [PERSON] пішла жити до іншого. Погодився з вартістю гаража, визначеною позивачкою, з оцінкою визначеною позивачкою всього іншого майна не погоджувався. При посвідченні договорів ніяких порушень не було. З зображенням осіб на фотографіях наданих позивачкою погодився і не погодився з датою фотографій. Третя особа приватний нотаріус Старобільського РНО Пульний С.М. у судовому засіданні пояснив, що сторони зазначили що при посвідченні договорів порушень з його боку не було, вважав що дати оцінку прерогатива суду. Вислухавши позивачку [PERSON] , її представника [PERSON] , відповідача [PERSON] , третю особу приватного нотаріуса Старобільського РНО Пульного С.М., допитавши свідків, дослідивши матеріли справи, оглянувши речовий доказ, суд приходить до наступного: Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що він є братом позивачки [PERSON] і він приймав участь у проектуванні дачного будинку по [ADDRESS] , давав поради, розробляв креслення, спостерігав за ходом будівництва протягом 2010-2015 років, щороку він з батьками був у смт.Новопсков, бачив стадії будівництва, бачив що на будинок батьки його і [PERSON] виділяли кошти, суму точно не знає, бачив що у них автомобіль Міцубісі Лансер за їх спільні кошти придбаний у 2010р., також за їх спільні кошти придбано пральну машину, телевізор, холодильник. [PERSON] і [PERSON] жили як подружжя, часто приїжджали у гості до батьків, до нього приїздили в готі у м.Київ, спілкувались вони як подружжя, лягали спати разом, вони також приїздили у гості у смт.Новопсков, відповідач [PERSON] приїздив до нього у 2010р. і жив кілька тижнів, про те що шлюб між ними розірвано він дізнався пізніше, приблизно у 2016р. від батьків і виявилось що це було з формальних підстав бо потрібно було по роботі відповідачу [PERSON] . На особисте звернення відповідача [PERSON] він допомагав узгоджувати проект будівництва, знає що будинок з місцевих матеріалів побудований, бачив як фундамент будували, він робив креслення на фундамент. В родині [PERSON] вони були майже щороку, у жовтні, січні 2012, влітку 2013р., востаннє у липні 2015р. був. Вони жили разом однією сім`єю і спілкувались як подружжя. Автомобіль використовувався родиною, на ньому вони приїздили у м.Хмельницький і до нього у м.Київ у 2011 і 2012 роках, коли вони приїздили до нього то спілкувались як подружжя, лягали спати разом на гамаку, було літо і жарко. Коли приїздили то разом подружжя йому розказували що купили ділянку на якій ця будівля, їздили у 2010р. на ту ділянку дивитись і його запитували пораду як краще поставити будинок. Гроші передавали вам за столом, хто їх взяв у руки він не пам`ятає, куди ці гроші пішли він не може контролювати. Він проект креслив, він бачив що будівництво йде, перший поверх побудовано, потім другий, дах, востаннє бачив коробка стояла і вікна були і роботи йшли, хотіли користуватися сауною і була проблема з димоходом. При купівлі автомобіля він присутній не був, дізнався з телефонної розмови з сестрою. Коли до нього у м.Київ заїжджали то були постійно з дітьми, відповідач [PERSON] спав з позивачкою [PERSON] на балконі, а діти у кімнаті. Телевізор був раніше 2010р., бачив телевізор, пральну машину, холодильник у квартирі і вони були придбані за спільні кошти, дату точно не знає. Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні що вона є матір`ю позивачки [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] жили однією сім`єю, вони пояснили що розлучення було формальним щоб [PERSON] вийти на пенсію, вони зберігали подружні відносини, приїздили до них і вони це бачили, вели сумісне господарство, виховували дітей, не було ніяких сумнівів що вони не у шлюбі. У 2008 році [PERSON] і [PERSON] купили ділянку з будівлею, яку потім розібрали і разом побудували дачний будинок на цій ділянці, вони давали [PERSON] і [PERSON] як подружжю гроші на це будівництво, на сантехніку, на плитку. [PERSON] і [PERSON] приїздили до них у м.Хмельницький у жовтні 2010р., у серпні 2011р. вже на автомобілі, який вони купили разом за власні сумісні кошти. Коли вони приїздили до [PERSON] і [PERSON] то й них у квартирі вони купили холодильник, і морозильна камера у них була нова, нова пральна машина. Марку автомобіля обирала в [PERSON] . Востаннє вони приїздили у липні 2015р., потрапили якраз на день весілля і відзначали і вдома, і на дачі, на дачі вже було зведено будинок, при них підключали воду і там ще заглушки не було і вода розлилась, було зведено на той час сауну, але була смола у повітроводах. У 2015р. у будинку було поштукатурено і пофарбовано і почали класти плитку, і вони дали гроші на плитку, на присадибній ділянці була малина, полуниця [PERSON] саджала, цибуля, морква, картопля, вони на дачі відзначали 17-річчя з дня весілля, не було ніяких натяків про те що [PERSON] і [PERSON] не разом і що розлучаються. З жовтня 2015 року вони вже не жили разом, [PERSON] їй подзвонила у жовтні 2015р. і сказала що вона взяла свідоцтво про розірвання шлюбу і вони не живуть. З 2010р. у жовтні [PERSON] і [PERSON] з дітьми приїздили до них у м.Хмельницький на автомобілі, також і у серпні 2011р., а вони приїздили до [PERSON] і [PERSON] у січні 2011р. і виїхали на дачу подивитись де розмістити будинок, у жовтні вони з сином приїздили, їздили у ліс, на дачу, відпочивали разом, по гриби їздили, це було дружньо, сімейно. [PERSON] і [PERSON] разом завжди лягали спати, ніхто не ходив ночувати і інше місце. Їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] разом купували автомобіль, і морозильну камеру, і пральну машину, телевізор вони давно купили новий, про це були розмови, вони говорили що вони купили. Давали гроші неодноразово, у 2011р. більш ніж тисяча доларів на будівництво, у 2012р. 23 тисячі гривень, на вікна і сантехніку, востаннє на плитку у 2015р. приблизно 10 тисяч гривень, гроші давали [PERSON] і [PERSON] , клали на стіл і говорили що це вам, хто гроші забирав зі столу їй не відомо. [PERSON] особисто говорив що розлучення формальне і все добре. Як купували побутову техніку вона не бачила, приїхали до [PERSON] і [PERSON] і бачила що стоїть у квартирі. Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні що вона є донькою позивачки [PERSON] і відповідача [PERSON] , вони проживали однією сім`єю до літа 2015 року у квартирі [ADDRESS] . У 2008р. батьки придбали на спільні кошти нежитлову будівлю, потім розібрали її і на її місця побудували дачний будинок, всі важливі покупки вони робили разом на спільні кошти, вони разом їздили відпочивати до дідуся і бабусі, їздили на море відпочивати, проводили свята, до них приїздили родичі, батьки мали добрі стосунки, проживали однією сім`єю як чоловік і дружина. З 2012 року до 2015 року батьки проживали разом як одна сім`я, у них були добрі відносини, вони святкували всі свята разом, відпочивали, батьки разом жили в одній кімнаті як чоловік і дружина. За цей час вони разом придбали автомобіль Мітсубісі як їй відомо на спільні кошти, холодильник, морозильну камеру, телевізор, пральну машинку і також усі інші побутові речі, як їй відомо ці покупки робились спільно на спільні кошти. Автомобіль було придбано наприкінці осені 2010 року, використовувався він спільно, вони їздили на ньому відпочивати на море, до бабусі і дідуся, їх з сестрою возили до школи, батько підвозив маму на роботу на ньому коли було холодно і дощ, мама робила тоді нотаріусом. У дачному масиві по вул.Лісна батьки придбали у 2008 році спільно недобудову і її розібрали і на її місці батьки планували побудувати дачний будинок, будинок зараз побудований, це все робилось спільно, вони спільно обирали який буде будинок, обирали дизайн, деталі, все обговорювалось спільно, слідкували за будівництвом, приїжджали туди. Про гаражі їй невідомо, автомобіль зберігався в гаражі біля їхнього будинку. Восени батьки зі своїми друзями поїхали до м.Луганськ і там придбали автомобіль і повернулись на ньому назад додому, потім вони сім`єю поїхали відсвяткувати цю подію з друзями [PERSON] і [PERSON] . Пральну машину придбали влітку після 2010р. м.Старобільськ, батьки придбали бензиновий генератор який зберігався у квартирі як їй відомо також спільно придбали. Була мультиварка, батько завжди записував усі свої витрати в окрему якусь записну книжечку. Після літа 2015 року вона кілька разів відвідувала дачу взимку 2016 року і влітку 2017 року на кілька днів, вони з друзями там святкували новий рік і влітку також на пару днів, відповідача [PERSON] вона там не бачила, батько їй особисто дав ключі і вони там були, нікого не було більше. Останній раз були у 2014 чи 2015 році в Бердянську на морі всі разом, жили в однокімнатному номері там було двоповерхове ліжко для неї з сестрою і диван розкладний, батьки спали на дивані разом і вони в цій кімнаті були. До цього раніше у 2010р, або 2011р. чи 2012р. їздили у АР Крим у пансіонат, там також вони були в одному номері, наскільки їй відомо батько на ніч не відлучався, вони проводили весь час разом, нікуди батько не виходив. Її дідусь і бабуся - батьки позивачки, давали неодноразово гроші коли приїздили до них, точну суму вона не знає, вони говорили що на будівництво дачного будинку і давали батькам разом на двох. [PERSON] бачила можливо у 2016р. у смт.Новопсков, вона і [PERSON] тоді приходили в гості на один вечір на квартиру по [ADDRESS] . У 2010 році їй було 10 років. Постійно проживав [PERSON] у квартирі у 2010 році, здається був спільний бюджет, на кухні була піалка велика і там батьки зберігали гроші, вона не бачила як клали туди гроші і звідти гроші вона не брала, але знала що десь таке місце є. Пральну машину на чому привозили не пам`ятає, оскільки їй було 10 років. Їй і сестрі батьки говорили, що ми купили і з цього вона робить висновок що це було за спільні кошти. У травні, червні, липні 2010 року вона не помічала змін у ставленні батьків. [PERSON] пішов влітку наприкінці липня 2015 року, потім у березні 2016 року він прийшов жити на квартиру на [ADDRESS] і весь 2016 рік проживав з ними. На дачу їздили на різних етапах будівництва, були розмови про те що ми будемо тут разом жити, це будуть наші кімнати, у них жила собака, гуляли з нею по черзі, зранку тато коли був час, потім сестра, мама іноді ввечері гуляла. На відпочинку у Бердянську гуляти їздили усі разом. Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні, що вона знає [PERSON] і [PERSON] з 2004-2005р., їй відомо що вони разом жили до серпня 2015 року, вона бачила стосунки лише як у чоловіка і дружини, разом відзначали свята, виховували дітей, разом робили покупки, вона приходила до них у гості, з ними бувала на відпочинку на дачі, автомобіль вони купували разом у 2010 чи 2011 роках, у [PERSON] і [PERSON] був телевізор, морозильна камера, холодильник, пральна машина, меблі, ремонт вони робили разом. Вона у них не ночувала. [PERSON] і [PERSON] разом їздили на море, вона чула їх розмови про те що потрібно купити, у магазині коли вони робили покупки вона не була, чи давали вони одне одному гроші вона не могла бачити. Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що знає [PERSON] і [PERSON] приблизно з 2000 року, має з ними товариські стосунки, разом відзначали свята, приходили в гості, у 2011р. на хрестинах були [PERSON] і [PERSON] . У 2010 році він їздив з [PERSON] і [PERSON] у м.Луганськ купувати автомобіль Мітцубісі Лансер, хто давав гроші не знає, йому відомо що було будівництво, які у [PERSON] і [PERSON] були кошти і відносини йому не відомо, холодильник був, пральна машина, телевізор. Коли будувалась дача він не заїжджав, був у дачному будинку один раз, [PERSON] там не бачив. Свідок [PERSON] показала судовому засіданні що була сусідкою [PERSON] і [PERSON] і до 2016 року вони проживали однією сім`єю, для неї вони були як сімейна пара. Вона і [PERSON] не бували одне у одного у гостях, у квартирі у них вона не була, чи ночували вони вдома не може сказати, щоб [PERSON] і [PERSON] спільно щось робили вона не бачила. Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні що він сусід [PERSON] і [PERSON] , бачив їх з 2006р., до якого часу вони проживали не може сказати, бачив що у них були позитивні стосунки, бачив що їздили на автомобілі, у 2012-2013 роках вони жили у квартирі, але як вони жили не знає, чи ночували вони вдома не дивився, щоб сумісно несли якісь речі у квартиру він не бачив, чи приймала участь [PERSON] в утепленні квартири не бачив. Свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що у 2010 році [PERSON] і [PERSON] розлучились і [PERSON] говорив йому що не спілкується з [PERSON] . До 2010р. на прохання відповідача [PERSON] він зустрічав його з сім`єю з поїзду і підвозив саму [PERSON] у м.Луганськ. Після 2010р. відповідача [PERSON] разом з [PERSON] не бачив, а бачив [PERSON] з іншою жінкою. Свідок [PERSON] показала у судовому засіданні що знає відповідача [PERSON] з 1999р., почула у 2010р. що він розлучається з дружиною, у 2011 році познайомила його зі своєю подругою [PERSON] та зі слів цієї подруги їй відомо, що відповідач [PERSON] зустрічався з нею до 2013 року. До 2010р. вона бачила відповідача [PERSON] з колишньою дружиною, а після 2010р. не бачила. Відповідно до копії рішення Новопсковського районного суду від 26.04.2010р. (т.2 а.с.9) позовні вимоги [PERSON] задоволено та шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19.07.1998р. Хмельницьким міським ідолом реєстрації актів громадського стану актовий запис №818, розірвано. Рішення набрало законної сили 07.05.2010р. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (т.2 а.с.10) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 29.10.2015р. складено актовий запис №14 відділом ДРАЦС Новопсковського РУЮ. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.115 СК України у редакції до 01.07.2010р., розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Мінюсту України від 18.10.2000р. №52/5, у редакції до 10.01.2011р., розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. У цьому разі шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1998р. до 07.05.2010р. Відповідно до копії договору купівлі-продажу гаражу від 19.06.2008р. (т.2 а.с.94) [PERSON] передає у власність [PERSON] гараж у [ADDRESS] . Продаж вчиняється з 5 875грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу 19.06.2008р., зареєстровано у реєстрі за №1576. Відповідно до копії договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 13.11.2008р. (т.2 а.с.186, т.1 а.с.130) [PERSON] передає у власність покупця - [PERSON] нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці, площа якої буде встановлена при видачі держаного акту. На вказаній земельній ділянці розташовано: будівля вісової П,П1 цегла, метал загальною площа 36,7, Продаж вчинено за 4636грн. Договір посвідчено державним нотаріусом Новопсковської ДНК 13.11.2008р., зареєстровано в реєстрі за №3117. Відповідно до копії заяви (т.2 а.с.187) [PERSON] дає згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладенні договору купівлі-продажу нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Заява посвідчена державним нотаріусом Новопсковської ДНК 13.11.2008р., зареєстровано в реєстрі. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України у редакції до 01.01.2013р., право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України у редакції до 01.01.2013р., якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Рішенням Новопсковської селищної ради №44/8/6-5 від березня 2009р.(т.2 а.с.95) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, для ведення особистого селянського господарства за адресою; [ADDRESS] , та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1736га: для індивідуального дачного будівництва площею 0,10га у т.ч. під будовами 0,04га, рілля 0,06га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0736 із земель власності, житлової і громадської забудови за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №807558 (т.1 а.с.147) [PERSON] на підставі рішення Новопсковської селищної ради від 30.03.2009р. №44/8/6-5 є власником земельної ділянки площею 0,1000га розташованої [ADDRESS] , цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва. Державний акт зареєстровано у Книзі записів Новопсковської селищної ради. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №807559 (т.1 а.с.148) [PERSON] на підставі рішення Новопсковської селищної ради від 30.03.2009р. №44/8/6-5 є власником земельної ділянки площею 0,0736га розташованої [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Державний акт зареєстровано у Книзі записів Новопсковської селищної ради у липні 2009р. Відповідно до ст.125 ЗК України в редакції Закону України № 1066-VI від 05.03.2009р., право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до копії акту обстеження складеного техніком Новопсковського РБТІ 24.09.2015р. (т.2 а.с.96, т.4 а.с.133) обстежено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2008р. На момент купівлі на ділянці знаходилась нежитлова будівля - вагова. Під час обстеження на даний момент нежитлове приміщення відсутнє, оскільки воно повністю зруйновано. Згідно копії повідомлення Новопсковського РБТІ від 23.06.2016р. №177 (т.2 а.с.97) нежитлова будівля розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2018р. виданого та посвідченого Новопсковською ДНК №3117, повністю зруйнована. Нежитлова будівля за вищевказаною адресою була зареєстрована Новопсковським РБТІ 18.12.2008р. в Державному реєстрі реєстрації нерухомого майна р№25259515 на теперішній час знята з реєстрації нерухомого майна у паперових носіях у зв`язку з повним її руйнуванням. 25.03.2012р. відповідачем [PERSON] подано до інспекції ДАБК у Луганській області повідомлення про початок будівельних робіт щодо будівництва індивідуального дачного будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.145), та 12.12.2015р. відповідачем [PERSON] подано до Департаменту ДАБІ декларацію про готовність до експлуатації об`єкту: [ADDRESS] та індивідуальний дачний будинок вважати закінченим будівництвом та готовим до експлуатації (т.1 а.с.152) Рішенням Новопсковської селищної ради №7/57 від 08.09.2015р. (т.1 а.с.146) надано житловому дачному будинку по [ADDRESS] адресу: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав від 14.06.2016 (т.4 а.с.153) індивідуальний дачний будинок загальною площею 228,8кв.м. житловою 93,3кв.м. за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 цільове призначення для індивідуального дачного будівництва, зареєстровано право власності 11.06.2016р. приватним нотаріусом, підстава виникнення права власності - державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №807558 виданий 24.07.2009р. відділом Держкомзему у Новопсковському районі, рішення Новопсковської селищної ради №7/57 про присвоєння адреси, форма власності - приватна, частка -1, власник - [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації прав, а згідно ч.2 ст.3 вказаного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до копії договору дарування від 29.06.2016р. (т.3 а.с.77-78) [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар індивідуальний дачний будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено 29.06.2016р. приватним нотаріусом Старобільського РНО Пульним С.М., зареєстровано у реєстрі за №1326. Відповідно до копії договору дарування від 29.06.2016р. (т.3 а.с.79-80) [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва яка розташована [ADDRESS] площею 0,1000га кадастровий номер 4423355100:01:002:0165. Договір посвідчено 29.06.2016р. приватним нотаріусом Старобільського РНО Пульним С.М., зареєстровано у реєстрі за №1327. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 22.02.2017 (т.1 а.с.166-168) земельна ділянка кадастровий номер 4423355100:01:002:0166 місце розташування: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - ділянка, форма власності - приватна, площа 0,0736га, дата державної реєстрації земельної ділянки 07.04.2008р., право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] , документ виникнення права - рішення органу місцевого самоврядування 30.03.2009 44/8/6-5 , документу що посвідчує право - державний акт. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 23.02.2017 (т.1 а.с.169) земельна ділянка кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 [ADDRESS] , цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для індивідуального дачного будівництва, форма власності - приватна, площа 0,1000га, дата державної реєстрації земельної ділянки 07.04.2008р., право власності [PERSON] , частка у спільній власності - 1. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 10.06.2010р., засвідченої державним нотаріусом Новопсковської ДНК (т.2 а.с.13) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Покупець свідчить що на момент укладення цього договору вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і ця квартира набувається ними за взаємною згодою як спільна сумісна власність, [PERSON] надав згоду на купівлю квартири, яка посвідчена нотаріусом. Продаж вчинено за 40 000 гривень. Договір посвідчено державним нотаріусом Новопсковської ДНК 10.06.2010р., зареєстровано у реєстрі за №933. Відповідно до копії згоди на укладання договору від 10.06.2010р., засвідченої державним нотаріусом Новопсковської ДНК (т.2 а.с.14) [PERSON] дає згоду на укладення його дружиною [PERSON] договору купівлі продажу цієї квартири. Згода посвідчена державним нотаріусом Новопсковської ДНК 10.06.2010р., зареєстровано у реєстрі за №935. У судовому засіданні достовірно встановлено що відповідачем [PERSON] набуто 19.06.2008р. право власності на гараж у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2008р.(т.2 а.с.94), набуто 13.11.2008р. право власності на нежитлову будівлю у [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2008р. (т.2 а.с.186, т.1 а.с.130), яка на теперішній час знята з реєстрації нерухомого майна у паперових носіях у зв`язку з повним її руйнуванням (т.2 а.с.97), набуто 24.07.2009р. право власності на земельну ділянку площею 0,1000га у [ADDRESS] з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва на підставі рішення Новопсковської селищної ради від 30.03.2009р. №44/8/6-5 (т.2 а.с.95) та Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №807558 (т.1 а.с.147, т.4 а.с.153, т.1 а.с.146), набуто 24.07.2009р. право власності на земельну ділянку площею 0,0736га розташованої у [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Новопсковської селищної ради від 30.03.2009р. №44/8/6-5 (т.2 а.с.95) та державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ №807559 (т.1 а.с.148), та зазначене майно набуте відповідачем [PERSON] за час його шлюбу з позивачем [PERSON] з 19.07.1998р. по 07.05.2010р. (т.2 а.с.9), а індивідуальний дачний будинок за адресою: [ADDRESS] відповідачем [PERSON] набуто 11.06.2016р. (т.4 а.с.153) після розірвання його шлюбу з позивачкою [PERSON] (т.2 а.с.9), та 29.06.2019р. зазначені індивідуальний дачний будинок і земельну ділянку площею 0,1000га за адресою: [ADDRESS] відповідачем [PERSON] відчужено (т.3 а.с.77-78, а.с.79-80). Також у судовому засіданні достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана позивачкою [PERSON] 10.06.2010р. (т.2 а.с.13) та відповідно до ч.3, ч.4 ст.334 ЦК України у редакції до 01.01.2013р. її право власності на цю квартиру виникло з моменту нотаріального посвідчення та реєстрації договору - з 10.06.2010р., тобто після розірвання її шлюбу з відповідачем [PERSON] (т.2 а.с.9), який відповідно до ч.2 ст.114 СК України припинився у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу - 07.05.2010р. У зв`язку з чим зазначена квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а є приватною власністю позивачки [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 22.01.2018р. у справі № 711/2302/18 провадження № 61-13953св19, Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі №725/1776/18 провадження № 61-7911св19 викладено висновок, про те, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.07.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України у редакції станом до 08.12.2009р., безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що гараж у [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст.60 СК України, оскільки у судовому засіданні не встановлено обставин на спростування презумпції спільності права власності подружжя на це майно, а земельна ділянка площею 0,1000га за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0736га за адресою [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , оскільки отримані ним в межах норм безоплатної приватизації відповідно до ст.116 ЗК України (т.2 а.с.95, т.1 а.с.147, т.4 а.с.153, т.1 а.с.146, т.1 а.с.148), та згідно вказаних роз`яснень п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.07.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч.2 ст.74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25.01.2018р. у справі № 337-5266/15-ц провадження № 61-1678св17 викладено висновок про те, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. У постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.08.2019р. у справі №588/350/15 провадження № 61-30273св18 викладено висновок проте, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У судовому засіданні з показань свідків [PERSON] , [PERSON] встановлено, що вони періодично навідували позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] і що періодично позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] разом з дітьми приїздили до свідків [PERSON] , [PERSON] та що у такі періоди позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] спілкувались як подружжя. З показань свідка [PERSON] встановлено, що на час розлучення її батьків - позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , їй було 10 років і вона зі слів батьків робить висновок що майно придбавалось за спільні кошти, вона з батьками разом була на відпочинку, де був спільний бюджет їй невідомо. З показань свідка [PERSON] встановлено що вона бачила стосунки між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] лише як чоловіка та дружини та чула їх розмови і, водночас, не бачила як вони робили покупки і чи давали одне одному грошові кошти. З показань свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] і [PERSON] приходили в гості, були на хрестинах у 2011р. і, водночас, йому невідомо які у [PERSON] і [PERSON] були кошти і відносини. З показань свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] і [PERSON] для неї були як сімейна пара і, водночас, вона не бувала у їх квартирі і не бачила їх спільної праці. З показань свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мали позитивні стосунки. З показань свідка [PERSON] встановлено, що у 2010 році [PERSON] розповідав що не спілкується з [PERSON] . З показань свідка [PERSON] встановлено що до 2010р. вона бачила відповідача [PERSON] з колишньою дружиною, а після 2010р. ні. Показання свідка [PERSON] про те, що зі слів цієї подруги їй відомо що відповідач [PERSON] зустрічався з нею до 2013 року не є допустимим доказом відповідно до ч.2 ст.90 ЦПК України, оскільки ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. Відповідно до досліджених у судовому засіданні фотографій, наданих позивачкою [PERSON] (т.1 а.с.172-177), фотографії містять зображення осіб та будівлі і не містять дати фіксації зображення на них. З датами зазначеними позивачкою, відповідач у судовому засіданні не погодився. Відповідно до домової книги на квартиру [ADDRESS] (т.4 а.с.30-34), [PERSON] зареєстрований з 09.04.2002р. та відмітка про зняття з реєстрації відсутня, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з 09.04.2007р. та зняті з реєстрації з 13.12.2008р., повторно зареєстровані з 23.04.09р. та зняті з реєстрації 22.04.2010р., повторно зареєстровані з 13.05.2010р. та зняті з реєстрації 17.06.10р. Відповідно до копії автобіографії відповідача [PERSON] від 30.06.2015р. поданої до ВЧ9938 (т.3 а.с.143, т.4 а.с.18) у автобіографії зазначено сімейний стан - розлучений з травня 2010р. Відповідно до досліджених у судовому засіданні фотографій, наданих позивачкою [PERSON] (т.3 а.с.246-247), фотографії містять зображення побутової техніки. Відповідно до досліджених у судовому засіданні копій гарантійних талонів (т.4 а.с.241-246) талони містять відомості про продавця побутової техніки, відомості про її покупця відсутні. Згідно повідомлення територіального сервісного центру №4443 від 19.01.2017р. (т.2 а.с.181) автомобіль Мітцубісі Лансер 2010р.в. номер знак [NUMBER] кузов [NUMBER] , 14.06.2016р. був перереєстрований на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1342 від 14.06.2016р. укладеного у ТСУ №4443, видано номерний знак [NUMBER] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу автомобіля Мітцубісі від 14.06.2016р. укладеного у ТСЦ (т.1 а.с.183) [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль Мітцубісі за 75000грн. Продавцю авто належить на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 07.07.2011 ВРЕР м.Старобільськ. Частиною другою ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що підтвердження вчинення усного правочину купівлі-продажу оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (розрахунковий документ). Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.334 ЦК України, переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Досліджені у судовому засіданні матеріали справи (т.1 а.с.172-177, т.4 а.с.30-34) та дані у судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показання не містять відомостей про наявність у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] у період з вересня 2010 року по серпень 2015 року спільного бюджету і ведення ними у цей період спільного господарства. Періодичне спільне проживання позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , про що у судовому засіданні показали свідки [PERSON] , [PERSON] , їх присутність на спільних святкуваннях і спільний відпочинок, про що у судовому засіданні показали свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , саме по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25.01.2018р. у справі № 337-5266/15-ц провадження № 61-1678св17, у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.08.2019р. у справі №588/350/15 провадження № 61-30273св18. Також у судовому засіданні не встановлено належних і допустимих доказів проведення позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період з вересня 2010 року по серпень 2015 року спільних витрат та придбання ними в інтересах сім`ї, як майна яке є предметом спору, так і будь-якого іншого майна. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] спільно купували телевізор, пральну машину, холодильник, автомобіль та спільно будували індивідуальний дачний будинок, досліджені у судовому засіданні фотографії побутової техніки (т.3 а.с.246-247), копії гарантійних талонів (т.4 а.с.241-246), повідомлення ТСЦ №4443 від 19.01.2017р. (т.2 а.с.181), копія договору купівлі-продажу від 14.06.2016р. укладеного у ТСЦ (т.1 а.с.183) на підставі ч.2 ст.78 ЦПК України не є допустимими доказами понесення спільних витрат та спільного придбання майна, оскільки відповідно до положень ч.1,ч.2 ст.334, ч.1 ст.655 ЦК України, п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» такими доказами є розрахунковий або товарно-розпорядчий документ. Досліджена у судовому засіданні мультиварка не є належним доказом у справі, оскільки ні позивач, ні відповідач у судовому засіданні не підтвердили, що ця мультиварка придбавалась ними у період спільного проживання, і не надали розрахункового або товарно-розпорядчого документу про її придбання позивачем або відповідачем. Оскільки належних і допустимих доказів які вказують на наявність встановлених між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період з вересня 2010 року по серпень 2015 року відносин притаманних подружжю та належних і допустимих доказів купівлі у цей період автомобіля Мітцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] , пральної машини LG, пароварки MISTERY, морозильної камери ATLANT, бензинового генератора CHAMPION GG2800, телевізора НРС, належних і допустимих доказів участі у цей період позивачки у будівництві індивідуального дачного будинку по [ADDRESS] , позивачкою суду не надано, а відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з вересня 2010р. по серпень 2015р., про визнання автомобіля Мітцубісі Лансер 2010р.в. держ№ [NUMBER] , пральної машини LG, пароварки MISTERY, морозильної камери ATLANT, бензинового генератора CHAMPION GG2800, телевізора НРС, індивідуального дачного будинку по [ADDRESS] , спільним майном чоловіка і жінки що спільно проживали без реєстрації шлюбу та про поділ цього майна є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Оскільки у судовому засіданні встановлено що індивідуальний дачний будинок та земельна ділянка 0,1000га по [ADDRESS] не є об`єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON] , а тому договори дарування від 29.06.2016р. вказаних індивідуального дачного будинку та земельної ділянки не порушують права позивачки [PERSON] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними вказаних договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме - підлягає задоволенню позовна вимога до [PERSON] про визнання гаража загальною площею 23,7кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а у задоволенні позовної вимоги до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] слід відмовити, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено що вказана квартира є приватною власністю позивачки [PERSON] , у задоволенні позовної вимоги до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0736га [ADDRESS] кадастровий номер 4423355100:01:002:0166 слід відмовити, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено що вказана земельна ділянка є приватною власністю відповідача [PERSON] , у задоволенні позовної вимоги до [PERSON] про виділ у власність [PERSON] половини вартості автомобіля Міцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] 75 000 гривень слід відмовити, оскільки у судовому засіданні не встановлено належних і допустимих доказів купівлі вказаного автомобіля [PERSON] чи [PERSON] , у задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у період з вересня 2010р. по серпень 2015р., визнання спільним майном [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки які проживали однією сім`єю але не перебували у шлюбі між собою, дачного будинку за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою [ADDRESS] , пральної машини LG, пароварки MISTERY, морозильної камери ATLANT, бензинового генератора CHAMPION GG2800, телевізора НРС, автомобіля «Міцубісі Лансер» 2010р.в. держ№ [NUMBER] слід відмовити, оскільки у судовому засіданні не встановлено належних і допустимих доказів які вказують на наявність встановлених між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] у період з вересня 2010 року по серпень 2015 року відносин притаманних подружжю та не встановлено належних і допустимих доказів купівлі у цей період автомобіля Мітцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] , пральної машини LG, пароварки MISTERY, морозильної камери ATLANT, бензинового генератора CHAMPION GG2800, телевізора НРС, та позивачкою не надано належних і допустимих доказів її участі у цей період у будівництві індивідуального дачного будинку по [ADDRESS] , у задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Пульний С.М. про визнання договору дарування дачного будинку за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. 29.06.2016р. за реєстровим №1326 недійсним та скасування державної реєстрацію права власності за номером запису 15187978 на [PERSON] на вказаний дачний будинок реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 946909244233 та про визнання договору дарування земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М. 29.06.2016р. за реєстровим №1327 недійсним та скасування державну реєстрацію права власності за номером запису 15189080 на [PERSON] на вказану земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 96022174425, слід відмовити, оскільки у судовому засіданні встановлено що вказані договори дарування від 29.06.2016р. індивідуального дачного будинку та земельної ділянки не порушують права позивачки [PERSON] , у задоволенні позовної вимоги про поділ індивідуального дачного будинку за адресою [ADDRESS] що знаходиться на земельній ділянці площею 0,100га, про визнання за [PERSON] права власності на 5/8 частки вказаного індивідуального дачного будинку, про поділ спільного майна а саме автомобіля «Мицубісі Лансер» 2010р.в. держ№ [NUMBER] , залишивши його у власності [PERSON] та врахування половину його вартості при поділі спільного майна, про виділ [PERSON] половини вартості автомобіля Міцубісі Лансер 2010р.в. реєстраційний номер [NUMBER] 75 000 гривень, пральної машини LG вартістю 3 000 гривень, пароварки MISTERY вартістю 1 000 гривень, морозильної камери ATLANT вартістю 3 000 гривень, бензинового генератора CHAMPION GG2800 вартістю 5 000 гривень, телевізора НРС вартістю 3 000 гривень, слід відмовити, оскільки у судовому засіданні не встановлено належних і допустимих доказів того, що це майно є спільною власністю [PERSON] і [PERSON] , у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] слід відмовити, оскільки у судовому засіданні було встановлено що ця квартира вже є приватною власністю позивачки [PERSON] і на час розгляду справи відсутній позов про оспорювання цього її права будь-ким, у задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 3/8 частки індивідуального дачного будинку за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000га за адресою: [ADDRESS] вартістю 468 750 гривень, на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0165 за адресою: [ADDRESS] вартістю 6 000 гривень, на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер 4423355100:01:002:0166 за адресою: [ADDRESS] вартістю 3 000 гривень, слід відмовити, оскільки у судовому засіданні не встановлено належних і допустимих доказів її участі у будівництві індивідуального дачного будинку та оскільки вказані земельні ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя, а були одержані відповідачем [PERSON] як частка із земельного фонду, у задоволенні позовної вимоги про виділення у власність [PERSON] гаражу у порядку поділу спільного майна подружжя та осіб, що проживали однією сім`єю, слід відмовити, оскільки у задоволенні позовних вимог про поділ усього іншого майна відмовлено, а поділ гаражу іншим чином ніж просить позивачка буде виходом за межі заявлених нею вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 140 гривень 55 копійок. Оскільки у задоволенні позовних вимог про поділ індивідуального дачного будинку та земельної ділянки відмовлено, у зв`язку з чим відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України застосовані у цій справі заходи забезпечення позову у виді арешту, накладеного ухвалою судді Новопсковського районного суду Луганської області від 14.09.2016р. на спірні індивідуальний дачний будинок та земельну ділянку, підлягають скасуванню.

Outcome: partial