Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

28.07.2017 року позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з останнього аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.04.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 03.07.2017 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені через відсутність взаєморозуміння, різними поглядами на спільне життя, тому позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує формально. Враховуючи, що відповідач добровільно матеріально не допомагає, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3133 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту предявлення даного позову до повноліття дитини. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору. У випадку розірвання шлюбу просила змінити їй прізвище на дівоче «Кисельова». В судовому засідання позивач наполягала на задоволенні позовних вимог та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, зазначив, що не заперечує відносно розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання їх дитини, але не в такому розмірі, що просить позивач, погодився сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 2000 грн. Суд, вислухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.04.2013 року між сторонами по справі зареєстрований шлюб Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №215, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖС №122737(а.с. 8) Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії 1-ЖС № 235368, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №818). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з 03.07.2017 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сімю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Сторонами в судовому засіданні визнано, що неповнолітня дитина [PERSON] на теперішній час мешкає з позивачем та знаходить на її утриманні. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1,3 ст.183 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року у сумі 1426,00 грн. Згідно ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може\~\~перевищувати\~\~п'ятдесят\~\~відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі вразі відрахування за кількома\~\~виконавчими\~\~документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідач молода, працездатна особа, інших аліментних зобов'язань не має, сторони офіційно не працюють. Враховуючи дані обставини, а також обовязок обох батьків утримувати дитину, матеріальне становище сторін, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 2000 грн., щомісячно. Суд вважає, що даний розмір аліментів зможе забезпечити дитині не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала би при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial