Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

22.07.2019 позивач - АТ КБ «ПриватБанк», в особі представника Чепіги Д.О. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 09.11.2010 року [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 3000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку та надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте оскільки відповідач порушив умови Договору виникла заборгованість, яка станом на 23 червня 2019 року становить 13080 грн 90 коп. В зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не погасив даний борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 24 липня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про наявність в провадженні суду даної цивільної справи через сайт "Судова влада", у встановлений ухвалою строк не надав суд клопотання про розгляд справи з викликом сторін, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.11.2010 року [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 3000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Умовами даного договору передбачено написання заяви позичальником; роз`яснення позичальнику умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Згідно розрахунку заборгованості станом на 23 червня 2019 року заборгованість за кредитом становить 13080 грн 90 коп. (5729 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту - 5729 грн 74 коп., 2261 грн 09 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3287 грн 42 коп. - нарахована пеня за прострочене виконання зобов`язання, 703 грн 56 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - фіксована частина штрафу, 599 грн 09 коп - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вирішуючи питання про стягнення штрафу, суд дійшов до наступного. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не допускається. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом Україниу постановах № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374 цс 17 від 11 жовтня 2017 року. За таких обставин вимога позивача про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 11981 грн 81 коп. (5729 грн 74 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2261 грн 09 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3287 грн 42 коп. - нарахована пеня за прострочене виконання зобов`язання, 703 грн 56 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн). Згідно з вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивачем виконано всі умови договору, тобто виконано зобов`язання перед позичальником, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов`язання, вчасно не розрахувався, в результаті чого виникла заборгованість, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Протягом розгляду справи позивач сплатив судові витрати у сумі 1921 грн 00 коп. Позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено у сумі 13080 грн 90 коп., до стягнення підлягає заборгованість у сумі 11981 грн 81 коп., тобто 90% (11981,81 х 100 : 13080,90). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1767 грн 32 коп. судового збору (1921 х 91%).

Outcome: partial