Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

10 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до ДП «Артемвугілля», про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 01.09.1979 року по 30.11.2010 року він працював на шахтах у м. Горлівка, у тому числі на шахті ім. В.І. Леніна робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею. Під час роботи у небезпечних і шкідливих умовах праці отримав професійні захворювання - хронічний бронхіт та кохлеоневрит. В 2010 році роботодавцем було проведено розслідування та складений акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Також, в 2010 році висновком МСЕК йому вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% (по сукупності) та інвалідність 3 групи. Внаслідок ушкодження здоров'я відчуває моральні страждання, позбавився можливості реалізувати своє право на працю, вести активний спосіб життя, виконувати роботу по господарству, змушений постійно проходити лікування. В зв'язку з викладеним позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. Крім того, позивач вважає, що сума моральної шкоди має бути проіндексована відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України у зв'язку з підвищенням вартості життя, на обґрунтування даних вимог зазначив, що приріст споживчих цін за період з грудня 2010 року по січень 2015 року склав 27,1%, збільшення розміру мінімальної заробітної плати за цей період відбулося в 1,321 рази, тому просить збільшити розмір моральної шкоди в 1,321 рази. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 21.03.2014р., в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, ДП «Артемвугілля», будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, без поважних причин у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність відповідач до суду не звертався, у зв'язку з чим ухвалою суду від 16 лютого 2015 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Судом встановлено, що позивач працював на шахті ім. В.І. Леніна, яка входить до складу Державного підприємства «Артемвугілля», гірником очисного забою з повним робочим днем під землею. Звільнений 30.11.2010 року за станом здоров'я на підставі ст. 40 ч. 2 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Під час виконання трудових обов'язків позивач отримав професійні захворювання: хронічний бронхіт та кохлеоневрит. Як наслідок, професійні захворювання призвели до втрати позивачем професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 05.12.2012 року (а.с.19) позивачеві була встановлена стійка втрата професійної працездатності за сукупністю профзахворювань в розмірі 60%, з яких 50% за захворюванням хронічний бронхіт, 10% -кохлеоневрит, вказаний відсоток втрати працездатності зберігається до теперішнього часу. Згідно медичних документів [PERSON] (а.с.13-18) вбачається, що позивач звертався до медичних установ з приводу отриманих професійних захворювань, проходив курси лікування. Вказані факти свідчать про те, що стан здоров'я позивача внаслідок професійних захворювань суттєво та невідворотно погіршився. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я [PERSON] і наявність у нього професійних захворювань та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. За таких умов суд вважає доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. У зв'язку із цим у суду відсутні сумніви у тому, що зазначені наслідки наступили для [PERSON] в результаті втрати професійної працездатності, порушення відповідачем, підприємством ДП «Артемвугілля» прав позивача на належні, здорові й безпечні умови роботи (ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України), що в даному разі узгоджується з висновком МСЕК від 05 грудня 2012 року. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 16000 грн. Що стосується вимог позивача про індексацію суми моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1208 ЦК України, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Так, стаття 1208 ЦК України передбачає порядок збільшення розміру відшкодування шкоди у зв'язку з підвищенням вартості життя і зростання розміру мінімальної заробітної плати. Зазначена норма закону забезпечує реальність захисту інтересів потерпілого, оскільки відшкодування завданої шкоди є доволі тривалим у часі процесом. Згідно ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо необхідності застосування вимог ст. 1208 ч. 1 ЦК України не ґрунтуються на законі, оскільки відшкодування моральної шкоди має разовий характер та індексації не підлягає. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial