Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 48442.41 грн., стягнення моральної шкоди 10000 грн., судових витрат. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на те, що 25.11.2011 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 46000 грн., терміном повернення всієї суми до 25.03.2012 року, проте кошти відповідачем не повернуто. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що гроші в позивача позичав, однак повертав кошти періодично і самому позивачу і через його друзів, при поверненні всієї суми позивач сказав що оригінал розписки не зберігся, тому і не повернув її відповідачу. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.11.2011 року позивач надав за розпискою відповідача останньому суму 46000 грн., терміном повернення всієї суми до 25.03.2012 року (а.с.28). 25.01.2013 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 7335 грн., терміном повернення всієї суми до 31.01.2013 року (а.с.20). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Це також і не заперечує відповідач. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Доводи відповідача про те, що він повернув всю суму не підтверджено належними доказами, а саме записами на оригіналі розписки чи іншими розписками наданими позичальником про часткове та періодичне повернення коштів. Окрім того, докази того, що позивач повідомив відповідача про втрату розписки, не створювали [PERSON] перешкоди отримати від [PERSON] іншу розписку про повне повернення всіх коштів, які отримувались за позикою. Що стосується 3% річних в сумі 2442.41 грн. за період з 26.03.2012р. по 31.12.2013р. ( з суми 46000 грн.), то дана вимога є також обґрунтованою. Так, за ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Несвоєчасну повернення позики суд вважає простроченням грошового зобов'язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Окрім того, у разі шахрайських дій зі сторони позивача щодо неповернення оригіналу розписки та повторне стягнення коштів, як стверджує відповідач, він вправі був звернутися до правоохоронних органів і результат слідчих дій зміг би підтвердити таку обставину, про що роз'яснено судом відповідачу. Крім стягнення коштів за договором позики, позивач вказує на те, що йому також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10000,00 грн. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак позивачем не доведено завдання моральної шкоди відповідачем, тому у задоволенні даної вимоги слід відмовити за недоведеністю. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а заперечення відповідача щодо цього не підтверджено доказами. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 484.42 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу (а.с.9-11,29). На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 265, 1049 ЦК України,

Outcome: partial