Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на поховання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] перебувала у шлюбі с [PERSON] з 05.06.1971 р. по [INFO] Від шлюбу народилась донька [PERSON] , яка зараз проживає в США. Не зважаючи на те, що шлюб було розірвано, в неї залишились гарні (дружні) відносини с колишнім чоловіком. У лютому 2018 р. [PERSON] захворів на рак підшлункової залози і [INFO] він помер. Приблизно за кілька днів до смерті [PERSON] одружився з відповідачкою. 05.03.2018 р [PERSON] склав «розписку-доручення його волі», де усвідомлено доручив позивачці організацію його похорону, поминок, установку пам`ятника, з обраним ним же фото, давши доручення на її ім`я на використання його рахунку в банку для оплати вище перерахованих послуг. Після смерті [PERSON] дія довіреності на управління його грошима припинилась та відкрилась спадщина на депозитні вклади в розмірі понад 100 000 грн. Спадкоємцями першої черги згідно зі ст. 1261 ЦК України є дружина померлого - відповідачка по справі і дочка [PERSON] В порядку ст. ст. 1269, 1270 ЦК України - обидві спадкоємиці подали заяву про прийняття спадщини, в терміни передбачені законом. У зв`язку з чим, у приватного нотаріуса Єдемської-Фастовець О.О. відкрито спадкову справу № 20/2018 р., що підтверджується випискою із спадкового реєстру. На виконання волі померлого [PERSON] всі витрати по організації похорону, по захороненню, поминання, встановлення пам`ятника вона оплачувала за рахунок особистих заощаджень, вони підтверджені фінансовими документами і склали 46 300 грн.: - ритуальні послуги - 13 000 грн. - оплата поминального обіду 5 300 грн. - установка пам`ятника - 27 400 грн. - оплата реєстрації поховання -330 грн. Разом 46 300 грн. Таким чином, спадкоємці зобов`язані їй відшкодувати по 23 015 грн. (46 030 гр./2 + 23 015 гр.) Традиційні поминання на 9 і 40 днів позивачем проведені, але до оплати не пред`являються. З урахуванням того, що спадкоємиця дочка [PERSON] відшкодувала свою частку витрат у добровільному порядку, тому вимоги пред`являються тільки до відповідачці, яка не бажає вирішити питання мирним шляхом. Посилаючись на вищенаведені обставини, положення ст. ст. 1232, 1278, 1282 ЦК України позивачка [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 23 015 гр. витрат на поховання [PERSON] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 14 листопада 2018 року на 15 год.\~00\~хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 10.09.2019 року на 10 год. 00 хв. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Степанова Л.Г. позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. Вілповідач [PERSON] та її представник адвокат Баришніков А.Г. в судовому засіданні позов визнали частково, надали суду письмовий відзив в якому зазначено, що про факт існування такого документу, як Розписка-доручення виконання волі померлого [PERSON] від 05 березня 2018 року відповідачці стало відомо лише після отримання копії позовної заяви. Після смерті [PERSON] (помер [INFO] ) позивачка жодним чином не обмовилася їй як дружині померлого (про ці обставини - проживання спільно однією сім`єю з померлим з вересня 2012 року та укладення з ним шлюбу 04 березня 2018 року [PERSON] було достеменно відомо) про наявність у неї так званої «Розписки-Доручення виконання волі», за якою вона, також, отримала право розпоряджатись грошовими коштами [PERSON] в АТ «ТАСКОМБАНК» за заявою від 13.12.2017 року з оформленням пластикової картки на її ім`я за № [NUMBER] , та право організації похорон, поминок померлого. Проте не дивлячись на наявність такого «Доручення-розписки» вона особисто 19 березня 2018 року уклала з СКП «Об`єднана Житлово-Комунальна побутова та ритуальна служба Широківської сільської ради» Угоду, за якою вона є власником захоронения, сплатила річну вартість догляду за могилою на 2018 року та 2019 року роки, зобов`язана нести витрати (щорічно) на утримання/догляду за могилою. В день проведення поховання померлого [PERSON] вона як його законна дружина також понесла певні витрати, пов`язані з його похованням, а саме: - визначення місця поховання, ручна копка могили (в зимовий період), декоративне оформлення могили, одноразове прибирання могили та догляд за місцем поховання, усього на суму 3166,00 грн. Також у зв`язку з укладенням Угоди з СКП «ОЖКП та РС», оплатою вартості ритуальних послуг їй було видане Свідоцтво про поховання на кладовищі [PERSON] за № [NUMBER] , за яким місцем поховання [PERSON] є квартал 38, ряд 18 місце 49, про що в Книзі поховань та перепоховань померлих зроблено запис за № 13863 від 20.03.2018 року. Відповідно до ч. 3-4 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 р. (зі змінами), після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це Свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дні, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Отже, при вирішенні питання про встановлення надмогильних споруд, враховуючи добру пам`ять про померлу людину, яка була довгий час її чоловіком та є батьком її дитини (хоча би з цих міркувань) Позивачка мала хоча б звернутися до неї з питанням обговорення встановлення надмогильних споруд після поховання, та визначення, відповідно, - виду надмогильної споруди, матеріалу, з якого вона має виготовлятися, та інших важливих обставин, які мають значення, зокрема - розподіл витрат на облаштування поховання. Цього Позивачкою зроблено не було, тобто, при зверненні до суду нею були порушені вимоги щодо обов`язковості досудового врегулювання спору. Так, вимогами ст. 16 ЦПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання суперечки за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Оскільки таких заходів стороною позивача не вжито, з цих підстав позов пред`явлений з порушенням вказаних вимог закону. Позивач всупереч п. 6 ч. 3 ст. 176 ЦПК України взагалі не вказав у позові, чи вживалися ним заходи з досудового врегулювання спору; нормою ст. 1281 ЦК України передбачено необхідність пред`явлення своїх вимоги до спадкоємців та вжиття заходів досудового врегулювання даного спору, зважаючи на індивідуально виражені ознаки, які ґрунтуються на фактичних обставинах, заходів досудового врегулювання даного спору свідомо не вжив, про що сам засвідчує в своїх позивних вимогах. Відповідно до частини 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. У рішенні від 13.06.2012 р. Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-1200св12 («Про відшкодування витрат на поховання») було сформовано правову позицію, за якою суд вказав: «Стаття 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Суд... не врахував, що виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести лише ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення (...) грн. витрат на проведення поминального обіду у рівних частках з відповідачів». Подібна правова позиція висловлена колегією суддів Верховного Суду України (Другої судової палати) у постанові від 19 березня 2018 року по справі № 554/1793/15-ц (провадження № 61-6381св18), за якою мотивувальна частина постанови вказує на: «Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, застосувавши до спірних правовідносин вимоги статті 1232 ЦК України, яка їх регулює, не звернув увагу на зазначені положення діючого законодавства, а тому прийшов до помилкового висновку щодо стягнення витрат на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання. Також суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач отримала допомогу на поховання чоловіка у сумі 11 812 грн 29 коп. від держави. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. Вирішуючи питання в частині відшкодування витрат на поховання, апеляційний суд, встановивши, що позивач отримала допомогу на поховання чоловіка у розмірі 11 812 грн 29 коп., враховуючи підтверджені документально належними та допустимими доказами витрати, понесені позивачем на поховання, виготовлення та встановлення пам`ятника, які покриваються отриманими від держави на поховання кошти, обґрунтовано вважав, що позов не підлягає задоволенню і в цій частині...». Позивачкою в цій частині (стягнення вартості поминального обіду) заявлено позовні вимоги на суму 5300,00 грн., які враховуючи такі позиції Вищого Суду та Верховного Суду України, стягненню не підлягають. В частині стягнення витрат на поховання (ритуальних послуг) в сумі 13 000,00 грн. (відповідно до рівних часток у спадщині - 6500,00 грн.) треба зауважити, що померлий [PERSON] мав до смерті достатньо високий рівень пенсійного забезпечення (близько 6000 грн/міс), у зв`язку з чим відповідно до законодавства позивач отримала від держави допомогу на поховання у розмірі більш як 10 тис. грн., тому витрати в цій частині були покриті не за рахунок її особистих коштів і стягненню також не підлягають. Так, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788 (зі змінами), частини 1, 4 статті 91 (Виплата недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплата допомоги на поховання) Суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. У разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії. Подібні правила встановлені у Законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105 (зі змінами), статті 20, 27 Закону: так, згідно ст. 27 Закону № 1105 передбачено, що допомога на поховання за рахунок коштів Фонду надається у разі смерті застрахованої особи, а також членів сім`ї, які перебували на її утриманні, дружини (чоловіка). Допомога надається застрахованій особі, члену її сім`ї або іншим юридичним чи фізичним особам, які здійснили поховання. Відповідно Позивач не надала суду належних та допустимих доказів (в цій частині) щодо дійсного несення саме нею за рахунок власних коштів витрат на ритуальні послуги в сумі 13 000,00 грн., та відповідно - виникнення в неї права на стягнення 1/2 цієї суми (відповідно до рівності часток у спадщині) в сумі 6 500,0 грн. Позивач не надала суду допустимих доказів про оплату реєстрації поховання, тому стягнення суми у розмірі 330,00 грн. є безпідставним. Відповідно, квитанція № 604005 від 10.07.2018 р. видана ЧП Левшина не може вважатися документом, який підтверджує дійсне внесення оплати за виготовлення (або встановлення) пам`ятнику, оскільки в ній: - відсутні відомості про місце на кладовищі Св. Миколая, де має встановлюватися пам`ятник; - відсутні відомості про платника; - відсутній опис та інша технічна документація щодо даних пам`ятнику (розміри, вага тощо). Крім цього, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, відомості про ФОП [PERSON] у Реєстрі відсутні, що підтверджується копією Витягу. Тобто, позивач в цій частині не довела жодних обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про стягнення вартості встановлення пам`ятнику (1/2 частки від суми 27400,00 грн.) у розмірі 13 700,00 грн. Оскільки, інший спадкоємець за законом першої черги - донька позивачки [PERSON] , мешканка США, на час звернення до суду з позовом ще не оформила своїх спадкових прав, фактично ще не набула спадок, не отримала за власного заявою (як передбачено законом) від нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину, вона не могла виконати оплату Позивачу частки витрат на поховання відповідно до ст. 1232 ЦК України. Крім того, вона не залучена Позивачем у якості сторони по справі. Відтак, оскільки інший спадкоємець - донька померлого [PERSON] не могла оформити спадкові права у повному обсязі, вона є мешканкою США, тому навряд чи вона могла навіть самостійно прибути в Україну для оформлення спадкових справ та виконати (як вказала Позивачка у позовній заяві) вимоги позивача про сплату витрат в сумі 23 015,00 грн. в добровільному порядку. Докази оплати вказаної суми 23015,00 грн. Юлією Янг як спадкоємцем Позивачу по справі у додатку до позовної заяви відсутні. В судовому засіданні адвокат Баришніков А.Г. пояснив суду, що відповідачка [PERSON] визнає позовні вимоги лише на суму 4999 грн. Суд заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 05.06.1971 р. по 23.09.2005 р. позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу 13.03.2018 р. [PERSON] одружився з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Вказане підтверджується: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ; свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.03.2018 p.; Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) \~ \~ \~ \~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] надала суду «розписку-доручення» від 05.03.2018 р. за підписом [PERSON] , в якій зазначено, що він усвідомлено доручає [PERSON] організацію його поховання, поминок, встановлення пам`ятника (з обраним ним фото), надавши доручення на її ім`я на використання його рахунку в банку для оплати вище перерахованих послуг без обмеження суми витрат. На підтвердження витрат на поховання, поминання, встановлення пам`ятника на загальну суму 46 300 гр. позивачкою надано суду: -рахунок замовлення на 2003.18 р. (поминальніий обід) на суму 5300 грн.; -квитанцію № 604005 від 10.07.18 р. (встановлення пам`ятника ) на суму 27400 грн.; - квитанцію від 19.03.2018 р. (ритуальні послуги) на суму 13000 грн.; -квитанцію № 604006 від 10.07.18 р. (оплата реєстрації поховання) на суму 330 грн. Твердження відповідача [PERSON] про відсутність допустимих та належних доказів щодо укладення між позивачкою та ФОП [PERSON] відповідного Договору щодо організації поховання померлого [PERSON] та доказів можливості здійснення ЧП Бехов такого виду послуг та його реєстрації в Реєстрі ЄДРПОУ та ФОП у якості суб`єкту господарювання, спростовуються: квитанцією від 19.03.2018 р. з особистим підписом [PERSON] , довідкою від 22.03.2019 р., інформацією від 07.12.19 р., наданої на адвокатський запит, випискою з Єдиного реєстру юридичних осбі та фізичних осіб-підприємців стосовно ФОП [PERSON] Позивачем [PERSON] надано суду фотографію, згідно з якою пам`ятник померлому [PERSON] встановлено на [PERSON] , що не заперечується відповідачкою. Твердження представника відповідача про те, що придбаний [PERSON] пам`ятник є занадто коштовним, суд розцінює як голослівне з огляду на те, що вказане твердження не було обґрунтовано жодним доказом. Витрати, понесені [PERSON] на придбання пам`ятника суд вважає розумними як щодо їхнього розміру, так і необхідності здійснення. Оцінюючи здобуті в судовому в судовому засіданні належні та допустимі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачкою повністю доведено та обґрунтовано розмір понесених нею витрат на поховання [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1268 ЦК передбачено, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вивченням матеріалів спадкової справи № 20/2018 після померлого [INFO] . 18.03.2018 [INFO] . [PERSON] [INFO] встановлено, що гр. [PERSON] 02.04.2018 р. звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом згідно ст.1261 ЦК України. З аналогічною заявою до нотаріуса [INFO] р. звернулась [PERSON] донька померлого [PERSON] . Відповідно до статті 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки звернулись до нотаріуса з відповідною заявою. Така заява нотаріусом прийнята, проте у зв`язку з ухвалою суду про заборону нотаріусу видачі свідоцтва про право на спадщину, не можуть оформити спадщину. З вказаного слід, що позивач [PERSON] обґрунтовано обрала спосіб захисту свого права в порядку ст. 1232 ЦК України. У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що в частин позовних вимог, а саме про стягнення витрат на поминальний обід в сумі слід відмовити, оскільки зазначені витрати не підлягають відшкодуванню згідно з вимогами закону. На підтвердження оплати вартості ритуальних послуг, відповідачкою [PERSON] надано суду фіскальний чек СКП «ОЖКП та РС» від 19.03.2018 р. на суму 3166 грн. Враховуючи вищенаведене, із загальної суми позовних вимог слід відрахувати 2650 грн. (поминальний обід) та 3166 грн. (оплата ритуальних послуг), в зв`язку з чим з відповідача необхідно стягнути 17199 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial