Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

19 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача аліментних платежів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про уточнення та доповнення позовних вимог від 09.01.2018 року, вказала, що з відповідачем по справі вони зареєстрували шлюб 24 травня 1997 року. На даний час вони з відповідачем шлюбних стосунків не підтримують і спільного господарства не ведуть, рішенням суду від 04.10.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Позивачка зазначає, що відповідач починаючи з січня 2017 року не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивачка зазначає, що відповідач є лікарем-стоматологом та має достатні заробітки для утримання дітей. Інших дітей відповідач не має. Позивачка вважає, що розмір доходу відповідача є достатнім для стягнення аліментів на утримання старшого сина [PERSON] в сумі 6000 грн., на утримання молодшого сина [PERSON] - в сумі 4000 грн. щомісячно. Вказує також, що оскільки відповідач з січня 2017 року не надавав допомоги на утримання дітей, він має сплатити аліменти за минулий час з 01.01.2017 по 01.09.2017 року в розмірі 27728 грн. Також вказує, що старший син [PERSON] у вересні 2017 року вступив на навчання до Вищої школи логістики у Польщі. Позивач та відповідач 18.05.2017 року оформили заяву у нотаріуса, в якій надано згоду на виїзд дитини до Польщі та підписано гарантування оплати всіх витрат (повну фінансову підтримку, включаючи транспортні витрати, проживання, харчування, медичне обслуговування та інші кишенькові витрати), пов'язаних з оформленням всіх необхідних документів для його виїзду та перебування за кордоном. До додаткових витрат на сина [PERSON] входять: оплата за курси польської мови - 4400 грн., 1/2 частина суми - 2200 грн., які мають бути стягнуті з відповідача; оплата договору 08/11-16 з ПП [PERSON] - 16039 грн., ? частина складає 8019 грн.; страховка життя дитини - 781 грн., ? суми складає 390 грн.; отримання візи - 445 грн., ? частина суми складає 222 грн.; оплата гуртожитку - 7100 грн., ? частина суми складає 3550 грн.; оплата за перший семестр навчання - 14752,56 грн., ? частина суми складає 7376 грн.; придбання польських злотих - 3550 грн., ? частина суми складає 1775 грн.; витрати на встановлення капп «TranspaDent» в кількості 7 штук за рекомендацією лікаря - 3500 грн., ? частина суми складає 1750 грн.; оплата банкету та придбання речей для випускного у школі - 11 587 грн., ? частина суми складає 5793 грн. Крім того, щомісячно позивачка передає сину гроші, необхідні для оплати гуртожитку, щомісячно в гривні - 5733,47 грн., та просить стягнути з відповідача майбутні та проведені виплати з вересня по грудень 2017 року, всього половина суми складає 11465 грн. Також просить стягнути суму обов'язкового договору страхування [PERSON] від 18.10.2017 по 17.10.2018 року в розмірі 1382,32 грн., вартість проїзного білету на ім'я [PERSON] від 18.12.2017 року - 662 грн., вартість білетів на рейс Київ-Познань на 18.12.2017 року та [PERSON] - Познань на 05.01.2018 року, який відмінили з причини непогоди, вартість не повернули - 1345 грн., вартість білетів на рейс Познань-Київ на 12.02.2018 року та [PERSON] - Познань на 16.02.2018 року - 446 грн., вартість білету Дніпро - Київ на 05.01.2018 року - 170 грн., вартість придбання готівки польських злотих для харчування [PERSON] від 05.09.2017 року та від 08.11.2017 року - 7913 грн., вартість сплати проживання [PERSON] у гуртожитку з січня 2018 року по квітень 2018 року в сумі 12466 грн.; вартість задатку за гуртожиток від 17.10.2017 року - 3945 грн.; сума перерахувань позивачкою на рахунок [PERSON] [PERSON] за період з 22.09.2017 по січень 2018 року - 12367,50 грн.; суми, відправлені на рахунок [PERSON] бабусею дитини [PERSON] (мати позивачки) - 7500 грн.; ? частки вартості ортопедичного рюкзака - 562,6 грн. А всього загальний розмір вимог про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] складає 91349,42 грн. Позивачка також зазначає, що нею понесені додаткові витрати на утримання молодшого сина [PERSON], а саме 19.09.2017 року нею укладено договір із ТОВ «ІТ-школа СМАРТ» для навчання дитини та сплачено за навчання дитини 4890 грн., тобто частка відповідача складає 2445 грн. 05 грудня 2017 року [PERSON] пройшов обстеження у КЗ «Дніпропетровська поліклініка № 1 Дніпропетровської обласної ради, на підставі чого було видано висновки з рекомендаціями лікування та призначення препаратів для лікування. Було проведено 06.12.2017 року аналіз в лабораторії «Інвітро», вартість якого 155 грн., тобто частка відповідача 77,5 грн. 08 грудня 2017 року було проведено обстеження судин, вартість 400 грн., частка відповідача - 200 грн. 14 вересня 2017 року на підставі рекомендацій офтальмолога позивачкою придбано окуляри за 1700 грн. відповідно до рецепту та проведено курс лікування в сумі 1500 грн., частка відповідача - 1600 грн. Крім того, дитина з народження хворіє на ортопедичне захворювання, в зв'язку з чим за рекомендацією лікарів було придбано ортопедичні устілки на суму 966,83 грн., ортопедичні сандалії на суму 844,87 грн., сплачено за масаж та корекцію устілок 445 грн. та 400 грн. за масаж за накладними № 1938 та № 1947, придбано спеціальні черевики вартістю 2398 грн., рюкзак для рівного хребта вартістю 985 грн., придбано 06.12.2017 та 26.12.2017 року лікарський препарат Стимол на 470 грн. та 570 грн. відповідно. Всього на лікування сина [PERSON] позивачкою витрачено 7079,80 грн., тобто частка відповідача складає 3539,90 грн. Загальна сума додаткових витрат на сина [PERSON] складає 7862,40 грн. З урахуванням зазначеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 6000 грн. щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини. Стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 4000 грн. щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини. Стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей за минулий час з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в сумі 27728 грн. Стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання [PERSON], [INFO] за минулий час з 01 січня 2017 року по 03 січня 2018 року в сумі 91349,42 грн. Стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання [PERSON], [INFO] за минулий час з 01 січня 2017 року по 03 січня 2018 року в сумі 7862,40 грн. Стягнути з відповідача суму судового збору. Допустити негайне виконання рішення в межах виплати аліментів за один місяць. Ухвалою суду від 24 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено відповідачу строк до 31 січня 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що всупереч вимогам ч.2 ст. 191 СК України позивач не надав доказів, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та сам підтвердив той факт, що такі докази у позивача відсутні. В зв'язку з чим відповідач вважає вимоги про стягнення аліментів за минулий період необґрунтованими. Щодо розміру аліментів вказує, що він не провадить підприємницьку діяльність, він працевлаштований на ТОВ «БаДМ» складальником з посадовим окладом 3405,00 грн. Він не має змоги сплачувати аліменти у тій сумі, на яку вказує позивач, вважає, що розмір аліментів має бути встановлений на сина [PERSON] - 900 грн., на сина [PERSON] - 800 грн. щомісячно. Всі вимоги, вказані в позові про стягнення додаткових витрат на дітей, вважає необґрунтованими, оскільки вони не викликані особливими обставинами, як того вимагає ст. 185 СК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] у свідоцтві Серії [NUMBER] про народження [PERSON], [INFO], та у свідоцтві [NUMBER] про народження [PERSON], [INFO], зазначений батьком. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року у справі № 200/3779/17. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 1860 грн. Позивачка просить суд стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 6000 грн. щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 4000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач працював лікарем-стоматологом та має високий рівень доходу. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження доходу відповідача позивачем не надано. Сам факт зайняття стоматологічною практикою не свідчить про високі доходи особи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач надав суду докази - відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається що станом на 30.10.2017 року діяльність ФОП [PERSON] припинено. Суд не бере до уваги довідку № 275 від 13.11.2017 року видану ТОВ «БаДМ» про працевлаштування [PERSON] на посаду складальника відділу аптечного складу з посадовим окладом в сумі 3405 грн., оскільки згідно довідки того ж ТОВ «БаДМ» від 22.01.2018 року, трудові відносини з [PERSON] припинено з 29.11.2017 року. Таким чином, оскільки судом було встановлено, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, при цьому приймаючи до уваги, що стороною позивача не підтверджено жодної з обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дітей сторін [PERSON] та [PERSON], які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, з врахуванням принципу справедливості та розумності, в розмірі по 1000 грн. на кожного з дітей, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу, що сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Навпаки, позивачка в позовній заяві вказує, що вона не зверталась до відповідача з вимогами про утримання дітей, тому що вони проживають на одній площі, спілкуються та обговорюють всі питання стосовно дітей. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей за минулий період, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина Андрія суд зазначає наступне. Згідно ст.185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено, що позивачка просить стягнути з відповідача в якості додаткових витрат на утримання сина [PERSON] половину витрат, понесених позивачкою на організацію бенкету та купівлю речей для випускного у школі на загальну суму 11587 грн. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача в якості додаткових витрат на утримання сина [PERSON] половину витрат, понесених позивачкою на його вступ та навчання у вищому учбовому закладі Польщі (курси польської мови в сумі 4400 грн., виконання договору № 08/11-16/1 від 08.11.2016 року про надання послуг щодо підготовки абітурієнтів до вступу у ВНЗ Республіки Польща в сумі 16039 грн., оплата по договору страхування подорожуючих за кордон від 25.07.2017 року в сумі 781 грн., отримання візи в сумі 445,00 грн., а також витрати на купівлю польських злотих, необхідних для проживання та харчування дитини у Польщі, витрати на оплату гуртожитку, витрати на проїзд дитини). Разом з тим, на думку суду, зазначені витрати не є додатковими витратами на утримання дитини, оскільки вони не викликані особливими обставинами, зумовленими необхідністю розвитку здібностей дитини. Крім того, позивачкою не подано належних, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України на підтвердження розміру витрат на навчання та проживання сина [PERSON] у Польщі, оскільки єдиним документом, перекладеним з польської мови на українську перекладачем [PERSON], є Довідка від 07.12.2017 року про те, що [PERSON] є студентом Вищої школи логістики. Всі інші документи, в тому числі відомості про розмір плати за навчання та проживання в гуртожитку, або складені чи видані польською мовою без перекладу на українську мову, тому зміст цих документів невідомий (документи в Додатках 5, 9, 14, 15), або їх переклад на українську мову виконаний невідомою особою, наприклад, Рішення про прийняття [PERSON] до ряду студентів, Регламент оплат, таблиця внесків за навчання (Додаток 4). Інші документи, зокрема квитанції про здійснення валютно-обмінної операції (Додаток 13) не містять інформації про особу, яка здійснила купівлю валюти. Згідно з платіжними дорученнями від 18.08.2017 року на суму 6000 грн., та від 12.10.2017 на суму 9000 грн. (Додаток 17), платником є [PERSON], яка не є позивачем у справі. Той факт, що [PERSON] є матір'ю позивачки, не свідчить про те, що вказані платежі були здійснені позивачкою та мають бути їй компенсовані. Витрати ж на придбання речей - рюкзак (Додаток 18), брюки, сорочку (товарний чек № 1 від 27.05.2017 року), черевики (чек № 28826), білизну тощо, а також проїзні білети є звичайними повсякденними витратами та не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину у розумінні ст. 185 СК України. Позивачкою також надано видаткову накладну від 28.08.2017 року на придбання капп на суму 3500 грн. Разом з тим, не надано жодного документу, який би підтверджував, що такі витрати є необхідними для лікування дитини (рекомендація, рецепт, висновок чи огляд лікаря). Крім того, покупцем капп за даною накладною є [PERSON], яка не є позивачем у справі. Приписка від руки на накладній «оплату получила [PERSON] от [PERSON] 28.08.2017 року» не є необхідним реквізитом для такого документу, та знову ж таки, не свідчить, що ці каппи придбані саме для потреб [PERSON], а не іншої особи. З урахуванням зазначеного, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, вивчивши всі надані позивачем докази щодо даної позовної вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] суд зазначає наступне. 19 вересня 2017 року [PERSON] уклала договір № 433 Ц із ТОВ «ІТ-школа СМАРТ» на навчання «слухача», яким згідно договору є [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплачено за навчання дитини за цим договором 1440 грн. 19.09.2017, 1150 грн. - 12.10.2017 року, 1150 грн. - 16.11.2017 року, 1150 грн. - 16.12.2017 року, а всього на суму 4890 грн. Вказані витрати суд вважає можливим віднести до додаткових витрат на дитину, оскільки вони, на думку суду, спрямовані на розвиток здібностей дитини. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача половину суми на навчання [PERSON] в ІТ-школа СМАРТ, тобто 2445 грн. Разом з тим, заявлені вимоги про стягнення з відповідача витрат на лікування сина [PERSON] підлягають задоволенню частково, оскільки у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вивчивши надані позивачкою докази в якості підтвердження витрат на лікування сина [PERSON], суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача витрат, понесених на апаратне лікування та придбання окулярів. Так, згідно консультаційного висновку офтальмолога від 14.09.2017 року [PERSON] встановлено діагноз «Простий міопічний ast ОИ. Спазм акомодації ОИ». Рекомендовано апаратне лікування, виписано рецепт на окуляри (Додаток 32, 33, 34, 35). За апаратне лікування 10.10.2017 року позивачкою сплачено 1500 грн., що підтверджується товарним чеком, а також придбано окуляри вартістю 1700 грн., що підтверджується товарним чеком від 01.11.2017 року. Таким чином, витрати позивача на лікування сина [PERSON] підтверджено на суму 1500 грн. + 1700 грн. = 3200 грн., а отже, з відповідача має бути стягнута на користь позивача половина цієї суми, тобто 1600 грн. Крім того, в якості доказу захворювання сина [PERSON] позивачем надано «Заключение по результатам экспериментально-психологического исследования» (Додаток 29), без дати та без вказівки особи, яка його склала та яке складене не на бланку медичної установи та без будь-яких реквізитів медичної установи на ньому. Довідка невролога від 05.12.2017 року (Додаток 28) також складена на звичайному аркуші паперу, а не на бланку медичної установи, не містить прізвища лікаря, який її видав, печатка лікаря на копії наданого позивачкою документу нечитаєма. Також, позивачкою не надано доказів, що дослідження судин (Додаток 32) та дослідження в лабораторії «Інвітро» (Додаток 30) були викликані медичними показаннями - не надано рекомендації чи направлення лікаря з цього питання. Крім того, позивачка вказує, що дитина з народження хворіє на ортопедичне захворювання, в зв'язку з чим за рекомендацією лікарів було придбано ортопедичні устілки на суму 966,83 грн., ортопедичні сандалії на суму 844,87 грн., сплачено за масаж та корекцію устілок 445 грн. та 400 грн. за масаж за накладними № 1938 та № 1947, придбано спеціальні черевики вартістю 2398 грн., рюкзак для рівного хребта вартістю 985 грн., придбано 06.12.2017 та 26.12.2017 року лікарський препарат Стимол на 470 грн. та 570 грн. відповідно. Разом з тим, жодного медичного висновку або іншого документу, що підтверджує існування будь-якого ортопедичного захворювання у дитини, позивачкою не надано. В матеріалах справи наявний інформаційний лист Центру ортопедії «Доброта», який має безадресний характер, та з якого неможливо зробити висновок, що саме [PERSON] поставлено будь-який медичний діагноз та виписано будь-які медичні рекомендації. Тому витрати на устілки, сандалії ортопедичні, послуги масажу, які підтверджені накладними, суд розцінює не як додаткові витрати у розумінні ст. 185 СК України, які викликані особливими обставинами (хворобою, каліцтвом тощо), а як повсякденні витрати на утримання дитини, в зв'язку з чим у цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні необхідно відмовити. З урахуванням зазначеного, стягненню з відповідача підлягає сума додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у розмірі 2445 грн. + 1600 грн. = 4045 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити в зв'язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача згідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: partial