Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

05.09.2019 АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.09.2011 в розмірі 122753,03 грн, з підстав невиконання відповідачем умов кредитного договору. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначив, що 12.09.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 9500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості та зобов`язався повертати кошти, сплачуючи відсотки за користування грошовими коштами. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, як наслідок, станом на 17.06.2019 виникла заборгованість у розмірі 592073,72 грн, яка включає: 14025,23 грн - заборгованість за кредитом, 572854, 25 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5194,24 грн - пеня та комісія. Користуючись правом часткового стягнення, боргу банк просить стягнути 14025,23 грн - заборгованості за кредитом та 108727,8 грн - відсотків за період з 12.09.2011 до 31.07.2017. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що йому нічого не було відомо про збільшення тіла кредиту, Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані, у матеріалах справи відсутні відомості про номер рахунку, строк дії карти, до нарахованих відсотків в розмірі 108727,8 грн слід застосувати строк позовної давності ( а.с. 59-63). У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідачеві за допомогою встановлених ключів до карткового рахунку надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. За 8 років користування картою відповідач не звертався до банку за фактом неправильності обрахунку відсотків. Відповідач, підписуючи заяву-анкету засвідчив своїм підписом, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідачеві встановлено поточну процентну ставку 27,6 % на рік. Тобто сторонами обговорено всі істотні умови договору. У виписці по картковому рахунку відображено всі операції за картковим рахунком. Відповідачем розрахунок боргу не спростовано. Відсоткова ставка за кредитним договором була змінена, що доводиться наказами банку. У разі незгоди з такою відсотковою ставкою позичальник мав можливість повернути борг. Оскільки відповідач скористався сервісом «Оплата частинами» та не повернув борг, йому надано овердрафт. Строк дії кредитного договору не сплив, оскільки він пролонговувався кожні дванадцять місяців. Строк позовної давності не сплив, оскільки кредитка карта видана строком до червня 2017 року. У судовому засіданні представник позивача Лозовський В.Я. підтримав позов з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Погоджується сплатити частково борг. Він намагався владнати це питання в банку, проте у нього вимагали сплату одноразово 50 000 гривень, яких у нього немає. Він не підписував Умови і правила надання банківських послуг, та їх йому не давали для ознайомлення. Про збільшення відсотків його не повідомляли, сплати боргу не вимагали. В банку, коли отримував кару, він підписав лише один документ - заяву-анкету. Він користувався послугою «Оплата частинами». Коли вносив востаннє кошти на погашання боргу не пам`ятає. 5 гривень у 2017 році не сплачував точно, оскільки кредитна ката була заблокована та строк її дії сплив. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що 12.09.2011 ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого АТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, на виконання умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 10). Відповідно до розрахунку боргу, доданого позивачем до позовної заяви, за кредитним договором від 12.09.2011 станом на 17.06.2019 за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 592073,72 грн, яка включає: 14025,23 грн - заборгованість за кредитом, 572854, 25 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5194,24 грн - пеня та комісія ( а.с . 6-8). Із нарахованої заборгованості банк просить стягнути 14025,23 грн - заборгованості за кредитом та 108727,8 грн - відсотків за період з 12.09.2011 до 31.07.2017, а всього 122753,03 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє саме підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляє Банк, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим, Банк повинен підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 536 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частинами першою, другою статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. За змістом частини другої цієї статті, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначають акти законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначають сторони в самому договорі). Враховуючи положення статей 77, 79-81 ЦПК України, суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Банк, пред`являючи вимоги до відповідача про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсотки, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір на підставі анкети-заяви від 12.09.2011, Витягу з Тарифу та Витягу з Умов, які розміщені на банківському сайті, як невід`ємні частини цього договору. Між тим, судом встановлено, що в анкеті-заяві від 12.09.2011 процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування ( а.с. 11-34). Таким чином, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обстави, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 12.09.2011 між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Між тим, у частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд враховує, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 12.09.2011, в якій не зазначено строку повернення кредиту (користування ним). Факт отримання від АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 14025,23 грн відповідачем не спростовано та вбачається з розрахунку заборгованості, довідки про рух кошті по рахунку. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті в повному обсязі, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2019 року у справі № 591/1325/17 (провадження № 61-26267 св18). З урахуванням наведеного, суд стягує борг за тілом кредиту в розмірі 14025,23 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 219 гривень 80 копійок (14025,23 * 1921: 122753,03)

Outcome: partial