Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить вселити її у квартиру [ADDRESS]; зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні даною квартирою; встановити порядок користування спірною квартирою; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрат у розмірі 107,30 грн. і витрати на оплату правової допомоги у розмірі 2 000,00 грн. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що з 1989 року вона почала проживати з відповідачем [PERSON] як подружжя. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO], а 21.12.2004 року вони придбали в рівних частинах квартиру [ADDRESS]. 02.06.2009 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі. Позивач зазначає, що з 2006 року відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою, останній встановив новий замок на вхідних дверях, на її прохання вселитися відповідач відповідає відмовою, образами та погрозами у вигляді фізичної розправи. У квартирі постійно проживають сторонні люди. Крім того, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами щодо захисту своїх прав, однак позивачці було відмовлено в порушенні кримінальних справ. Позивач також зазначає, що вона не має можливості визначити варіанти користування квартирою, оскільки технічний паспорт та всі правовстановлюючі документу знаходяться у відповідача. Крім того, своїми протиправними діями, які виразилися в порушенні права позивача на користування спільним майном, відповідач завдав їй моральних страждань та переживань, адже вона залишилася одна з дитиною на руках на вулиці, всі меблі та побутова техніка залишилися в квартирі. [PERSON] вимушена була тривалий час проживати у своїх друзів та родичів. Всі ці обставини порушили її життєвий устрій, через, що постійні нервові стреси призвели до погіршення стану здоров'я. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надавши пояснення з приводу обставин, викладених в позовній заяві. Крім того, пояснила, що на даний момент [PERSON] віддав їй ключі, однак через те, що він постійно погрожує їй фізичною розправою, вона не може бути впевнена, що він не будить чинити їй перешкод і у майбутньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що не він не чинить перешкод [PERSON] у користуванні квартирою і всі її звинувачення безпідставні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію договору купівлі-продажу від 21.12.2004 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.6). Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в 2004 році отримала статус такої, що знаходиться у праві спільної власності. Відповідачем не надано жодного доказу того, що зазначений статус квартири в подальшому змінювався. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 25.10.2012 року депутатом Голубівської сільської ради, Довідки виданої виконкомом Голубівської сільської ради від 18.09.2012 року № 1875, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.9, 10). Крім того, суду надано копію постанови ДІМ Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровської області про відмову в порушенні кримінальної справи від 12.03.2011 року, з якої вбачається, що [PERSON] мешкає в [ADDRESS] (а.с.8). Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб на одне і те ж майно без визначення часток кожного з них у праві власності. Спільна сумісна власність може виникати на підставі ч. 2 ст. 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду". Глава 28 ЦК визначає житло об'єктом права приватної власності. Також згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Суду не надано доказів, які б свідчили про наявність однієї з вищезазначених підстав, чи інших підстав, встановлених законом, при наявності яких може бути припинено право власності, а тому, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в частині вселення у спірну квартиру, оскільки позивачу на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира так само, як і відповідачу, а тому позивач [PERSON] повинна бути вселена в зазначене житлове приміщення. Щодо іншої частини позовних вимог, то відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, позивачем не доведено того факту, що відповідачем чиняться їй перешкоди у користуванні нею спірною квартирою, а тому суд вважає відмовити в частині задоволення вимог щодо зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п.3 позовних вимог позивач просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], однак не зазначає, який саме порядок користування житловим приміщенням вона просить застосувати. В ході попереднього розгляд справи позивачем дані вимоги змінені чи доповнені не були. За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в даній частині вимог за не конкретизованості позовних вимог, адже суд не може при розгляді справи виходити за межі заявлених вимог. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині вимог, так як в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не доведений факт її спричинення. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, дану повзуну вимогу суд вважає за необхідне задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 500,00 гривень,

Outcome: partial