Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання дійсним договору № 99/0116 купівлі-продажу нерухомого майна від 14.081999 року, зареєстрованого на Одеській Універсальній Товарній біржі GIP, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 19.08.1999 р. (в книзі 333пр - 176 - р.№ 581), згідно з умовами якого відповідачі продали, а його батько [PERSON] купив 234/1000 ч. квартири [ADDRESS], що в цілому складається з 6-ти кімнат житловою площею 131,1 кв.м., загальною площею 175,6 кв.м., в т.ч. відчужувані 234/1000 ч. складаються з : кімнати житловою площею 33,2 кв.м., а також : 9-комора, 234/1000 коридорів 16-15-14-12, кухня-7, туалет-8, та про визнання права власності на 234/1000 ч. вказаної квартири. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що сторонами за цим біржовим договором були повністю виконані усі умови цього договору, але цей договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку з тим, що в тексті цього договору зазначено, що цей договір не потребує подальшого нотаріального посвідчення. Також позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON], в зв'язку з чим нотаріальне посвідчення цього договору виявилось неможливим, що в свою чергу робить неможливим для нього отримання свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті його батька. Позивач просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлені судом судові повістки відповідачам [PERSON], [PERSON] і [PERSON], за адресою їхнього місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, були повернуті судові з помітками пошти про те, що вони не з'являються на пошту для одержання судових повісток. Направлена судом судова повістка Одеській Універсальній Товарній біржі GIP, за останньою відомою судові адресою її місця знаходження, була повернута судові з поміткою пошти про те, що вона більше не знаходиться за такою адресою. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Частиною 2 статті 12 Закону України „Про власність", який діяв станом на 1999 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом установлено, що 14 серпня 1999 року між [PERSON], [PERSON], діючої від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення Приморського РВК № 883 від 07.07.1999 р., та [PERSON] був укладений договір № 99/0116 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній біржі GIP, зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 19.08.1999 р. (в книзі 333пр - 176 - р.№ 581), згідно з умовами якого [PERSON], [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купив 234/1000 ч. квартири [ADDRESS], що в цілому складається з 6-ти кімнат житловою площею 131,1 кв.м., загальною площею 175,6 кв.м., в т.ч. відчужувані 234/1000 ч. складаються з : кімнати житловою площею 33,2 кв.м., а також : 9-комора, 234/1000 коридорів 16-15-14-12, кухня-7, туалет-8. Таким чином, при вчиненні вищевказаного біржового правочину, відповідач [PERSON] діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] як її законний представник, що відповідає положенням чинного на той час законодавства. У відповідності до п.6 цього біржового договору продаж згаданого нерухомого майна вчинено сторонами за 11130,00 грн., які отримані продавцями до підписання цього договору. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або щодо відчуженого за цим договором нерухомого майна. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за цим договором досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали. Також суд враховує, що в тексті цього біржового договору зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст.15 Закону України „Про товарну біржу" в редакції, яка діяла на час укладання цього біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Водночас суд бере до уваги, що в теперішній час нотаріальне посвідчення цього біржового договору є неможливим, оскільки [INFO] помер [PERSON], який є покупцем за цим договором, та в свою чергу відсутність нотаріального посвідчення цього договору позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], який є батьком позивача. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання згаданого біржового договору купівлі-продажу дійсним. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на 234/1000 ч. квартири [ADDRESS], суд виходить з наступного. Позивач стверджує, що його батько [PERSON], який помер [INFO], не залишив заповіт, та що в установлений законом строк він подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема діти спадкодавця. Відповідно ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За приписами ч.1 ст.1297 та ч.1 ст.1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтва про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1, 2 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Таким чином, чинним законодавством встановлений певний порядок набуття спадкоємцем права власності на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини. Відтак, позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на 234/1000 ч. квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial