Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів в розмірі 1/3 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільної дитини, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Зазначила, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. В судове засідання позивач не з'явилась, подала суду заяву (вх. № 25883 від 11.08.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенню (а.с. 20). Представник відповідача [PERSON] адвокат Ладигін С.С. позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 460,00 грн. щомісячно від дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, про що також надав суду відповідні письмові заперечення (вх. № 28399 від 06.09.2016 року, а.с. 29-30). Крім того, в обґрунтування заперечень зазначено, що не відповідає дійсності позиція позивача про те, що [PERSON] відмовляється надавати допомогу на утримання дитини в добровільному порядку, оскільки відповідач постійно надає матеріальну допомогу своєму малолітньому сину. В той же час, [PERSON] заявляючи до стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частки не врахувала відсутність постійного заробітку у останнього, а також те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати та непрацездатний брат, який визнаний судом недієздатним і ще двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1989 року народження. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] адвоката Ладигіна С.С. оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, про що свідчить довідка № 2792 від 16.05.2016 року Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 4» Кіровоградської міської ради» (а.с. 4) та не заперечується відповідачем. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER] від 10.11.2010 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 2334 (а.с. 3). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходяться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону. Проте, вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини та можливість відповідачем надавати таку допомогу, суд виходить з принципів розумності та справедливості. Судом не приймаються посилання відповідача про наявність на його утриманні непрацездатної матері, [PERSON] та непрацездатного брата [PERSON], який визнаний судом недієздатним, оскільки вони знаходяться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Кіровського району м. Кіровограда (посвідчення [NUMBER] від 16.09.1998 року, посвідчення [NUMBER] від 16.07.1990 а.с. 47, 48) та на підставі чинного законодавства України отримують пенсійне забезпечення. Крім того, адвокат пояснив, що саме позивач є опікуном недієздатного брата відповідача. А також адвокат на обґрунтування розміру аліменті на утримання дитини, запропонованих відповідачем посилався на відсутність роботи у відповідача та пояснював, що відповідач існує за кошти батьків та на пенсію свого недієздатного брата. Також відповідач зазначає, що на його утримання знаходяться діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1989 року народження. Частиною першою статті 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З огляду на дати народження вищевказаних осіб, заперечення відповідача є необґрунтованими, оскільки [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи є повнолітніми та мають можливість самостійно забезпечити собі належний рівень життя, а також за сімейним законодавством на них покладається обов'язок по утриманню їх непрацездатних батьків. Суд також не приймає заперечення відповідача, що останній не працює, в зв'язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини від частки заробітку (доходу), оскільки відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків, в яких зазначено, що у [PERSON] відсутні доходи з будь-яких джерел надані лише за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року. Таким чином, відповідних доказів для визначення судом розміру аліментів в твердій грошовій сумі, достатнього на утримання дитини та можливість відповідачем надавати таку допомогу у вказаній ним сумі суду не надано та не доведено, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Також, зважаючи на суперечливі пояснення адвоката щодо доходу відповідача суду не наведено та не доведено інших обставин, що мають істотне значення для стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, у відповідності до статті 184 Сімейного кодексу України. У відповідності до частини третьої статті 195 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. А тому, враховуючи інтереси дитини, а саме те, що розмір аліментів буде зростати в залежності від розміру заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково та визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON], як то передбачено статтею 183 Сімейного кодексу України. Згідно пункту 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні.

Outcome: partial