Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

27.05.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» (далі по тексту - ПрАТ «Страхова компанія Соверен» до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.11.2020 у справі № 756/15544/15-ц за позовом ПрАТ «Страхова компанія Соверен» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021 вказане рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія Соверен» відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 338 670,00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 8 466,75 грн. За твердженням позивача, окрім суми заборгованості по виплаті страхового відшкодування останній має право у відповідності до положень статті 625 ЦК України вимагати від відповідача сплати індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 208 689,68 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 55 337,75 грн за період з 03.12.2015 по 14.05.2021. Ухвалою суду від 02.06.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/8357/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.07.2021. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 01.07.2021 представник відповідача проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що до заявлених позовних вимог підлягають застосуванню строки позовної давності, оскільки позивач заявляє вимоги щодо заборгованості, яка на його думку виникла 03.12.2015, а позов датується 25.05.2021, тобто позовні вимоги заявлені через п`ять років з моменту виникнення заявленої заборгованості. Разом з тим, однією з підстав для відмови у позові, відповідач у відзиві зазначає те, що згідно Закону України «Про страхування» позивач не наділений правом вимагати відшкодування індексу інфляції та трьох процентів річних від суми фактичних затрат за договором майнового страхування. При цьому, представник відповідача вважає, що позивач не обгрунтовано застосовує статтю 625 ЦК України до заявлених позовних вимог, оскільки даною нормою на його переконання регулюються зобов`язальні правовідносини, а з рішення суду відповідні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено у статті 11 ЦК України, так як рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. 01.07.2021 підготовче засідання з підстав, передбачених законодавством відкладено на 13.07.2021. Протокольною ухвалою суду від 13.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 03.09.2021. 28.08.2021 через засоби поштового зв`язку до суду надійшли додаткові письмові пояснення від представника відповідача, в яких останній вказав, що вина відповідача у настанні ДТП встановлена постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021, тому грошове зобов`язання [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача виникло 11.03.2021, а не 03.12.2015, як вказує позивач у позові. Крім того, представником відповідача зазначено, що у відповідача відсутнє будь-яке прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 11.03.2021 у справі № 756/15544/15-ц виконується [PERSON] належним чином в рамках виконавчих проваджень, відкритих приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва у строки встановлені ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.04.2021, якою розстрочене виконання рішення суду апеляційної інстанції строком на 12 місяців. 03.09.2021 у судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, обгрунтовуючи свою позицію обставинами викладеними у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази надані учасниками справи в обгрунтування та спростування заявлених позовних вимог судом встановлено наступні обставини. 03.12.2015 ПрАТ «Страхова компанія Соверен» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 11.02.2015 на території ДП «МА`Бориспіль», за участю автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який був застрахований власником у ПрАТ «Страхова компанія Соверен». Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14.06.2016 у справі №756/15544/15-ц у вищевказаному позові ПрАТ «Страхова компанія Соверен» відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.01.2017 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 756/15544/15-ц залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 касаційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія Соверен» задоволено, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14.06.2016 у справі та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24.01.2017 у справі № 756/15544/15-ц скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.11.2020 у справі №756/15544/15-ц у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія Соверен» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2021 у справі №756/15544/15-ц апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія Соверен» задоволено, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05.11.2020 скасовано. Ухвалено по справі нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія Соверен» відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 338 670,00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 8 466,75 грн. Зазначена постанова суду набрала законної сили з дня її прийняття. У даній постанові суд апеляційної інстанції вказав на те, що у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 11.02.2015 на території ДП «МА`Бориспіль» дії водія автомобіля «Мазда», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.3 ПДР, матеріалами комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, яка проведена хоча і у кримінальному провадженні, проте підстав для сумніву у об`єктивності складених висновків не встановлено, визнано доведеним, що дії водія [PERSON] знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, за наслідком якої автомобіль «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження. Факт завдання шкоди, внаслідок пошкодження його автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується звітом №1865 від 27.02.2015 року про вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , рахунком фактури №ФОП-001309 від 18.08.2015 року про фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля, складено страховий акт №08/15-09Т від 18.08.2015 року та розрахунком страхового відшкодування, сума якого склала 387 670,00 грн. Встановивши вищевикладені обставини, надавши їм належну правову оцінку суд дійшов до таких правових висновків. Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (аналогічний висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2018 у справі № 646/14523/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З наведеної правової норми слідує, що позивач окрім суми заборгованості по виплаті страхового відшкодування має право вимагати сплати йому індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За вказаних вище обставин ключовим є встановлення моменту виникнення у відповідача прострочення грошового зобов`язання щодо виплати позивачу суми страхового відшкодування. У позовній заяві та в своїх письмових поясненнях позивач в особі уповноваженого представника період настання прострочки виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 338 670,00 грн зазначає з 03.12.2015 (дата подання позову ПрАТ «Страхова компанія Соверен» до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн) по 14.05.2021, нараховуючи за вказаний період індекс інфляції у розмірі 208 689,68 грн та 3% річних у розмірі 55 337,75 грн. Однак, суд критично відноситься до вищезазначеної позиції позивача та зазначає про наступне. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 03.04.2019 у справі № 757/3725/15-ц, від 04.12.2019 у справі № 463/389/14-ц, від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц). У цій справі договір по відшкодування шкоди між сторонами не укладався. Разом з тим, із встановлених обставин справи вбачається, що 11.03.2021 постановою Київського апеляційного суду у справі №756/15544/15-ц ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія Соверен» відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 338 670,00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 8 466,75 грн. Отже, підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу, а рішенням суду від 11.03.2021 у справі №756/15544/15-ц конкретизовано її розмір та визначено спосіб відшкодування (грошові кошти). Частинами третьою, четвертою статті 258 ЦПК України визначено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду, а перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови. Відповідно до частин першої, другої статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Отже судове рішення від 11.03.2021 у справі №756/15544/15-ц є таким, що набрало законної сили - 11.03.2021, і з того часу зобов`язання відповідача сплатити позивачу шкоду стало конкретизоване і визначене, тому з указаного часу воно має бути виконане (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)). Як установлено судом грошове зобов`язання відповідача щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн на користь позивача виникло не 03.12.2015 як зазначає позивач, а саме 11.03.2021, тобто датою набрання постановою суду апеляційної інстанції законної сили, якою встановлено в діях водія [PERSON] вину у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.02.2015 на території ДП «МА`Бориспіль» та наявність правових підстав для стягнення з останньої завданої матеріальної шкоди у розмірі 387 670,00 грн. З огляду на викладене, період за який підлягають стягненню з відповідача індекс інфляції та 3% річних становить з 11.03.2021 по 14.05.2021. Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення індексу інфляції та 3% річних за період з 11.03.2021 по 14.05.2021 суд установив, що з відповідача на користь позивача слід стягнути індекс інфляції у розмірі 8 168,38 грн та 3 % річних у розмірі 1 781,50 грн. Відтак, зважаючи на те, що грошове зобов`язання відповідача щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 338 670,00 грн на користь позивача виникло 11.03.2021 позиція представника відповідача щодо застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності, викладена у відзиві на позовну заяву є безпідставною. При цьому, щодо твердження представника відповідача стосовно того, що з боку відповідача відсутнє будь-яке прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 11.03.2021 у справі №756/15544/15-ц виконується [PERSON] належним чином в рамках виконавчих проваджень у строки встановлені ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.04.2021, якою розстрочене виконання рішення суду апеляційної інстанції строком на 12 місяців, суд вважає за необхідне зазначити, що останнє є необгрунтованим та спростовується тим, що розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (п.48). Таким чином, аналізуючи вищевикладене у своїй сукупності суд дійшов до переконливого висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача за період з 11.03.2021 по 14.05.2021 індекс інфляції у розмірі 8 168,38 грн та 3 % річних у розмірі 1 781,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 149,25 грн (9 949,88 грн *3960,40 грн/264 027,43 грн).

Outcome: partial