Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

07 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ушкодження здоров`я. В обґрунтування позову зазначив, що тривалий час, а саме: з 01 січня 1973 року працював на Криворізькому металургійному комбінаті ім. Леніна (Відповідач 2), де працював до 20 лютого 1984 року, обіймаючи посаду слюсаря по ремонту обладнання та звільнився за власним бажанням. 27 лютого 1984 року був прийнятий на шахту «Північна» дільниця №6 (Відповідач 1), де працював підземним гірничим та у подальшому бурильником шпурів 11 дільниці ш. Північна на РУ ім. Кірова у шкідливих умовах праці до 13 квітня 1994 року та був звільнений за власним бажанням. Внаслідок багаторічної роботи у шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, що призвело до інвалідності та втрати працездатності, через що позивач переносить моральні страждання. Висновком МСЕК з 29.03.1994 року йому вперше встановлено 40% втрати працездатності, цей відсоток при проходженні переосвідчення не змінювався, а з 01.05.2003 року йому встановлено 40% безстроково та третя група інвалідності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою 40% професійної працездатності виникло у березні 1994 року. Тому, виходячи з меж позовних вимог та доводів своїй заяви, тяжкості наслідків, які настали в його здоров`ї, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану, постійний характер страждань, який він переносить, постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, який встановлений безстроково, період роботи на підприємствах відповідачів в шкідливих умовах, який становить: у Відповідача 2 11 років, у Відповідача 1 10 років 2 місяці, позивач вважає, що обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди наявні. Тому просить стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь 100 000 гривень та з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» стягнути 100\~000 гривень (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб). Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року справу прийнято до розгляду у спрощеному позовному провадженні та призначено до розгляду в судовому засіданні. 24 жовтня 2019 року представник ПАТ «Кривбасзалізрудком» Литвиненко С.В. надав відзив на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач зазначив, що вважає вимоги позивача незаконними і необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення. Вважає, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем по справі, виходячи з наступних підстав. Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральну шкоду за період своєї роботи з 27.02.1984 року по 13.04.1994 року бурильником шпурів шахти Північна РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда». Однак, позивачем не доведено, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда». Крім того, ПАТ «Кривбасзалізрудком», яке до 04.04.2011 року було Відкритим товариством «Криворізький залізорудний комбінат» (скорочено ВАТ «Кривбасзалізрудком») є новоствореним підприємством. Отже, оскільки [PERSON] не працював у Відкритому акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» або в Публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», для стягнення моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відсутні законні підстави. Також, в своєму відзиві зазначив, що стягнення моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком», без встановлення факту правонаступництва, за відсутності вини підприємства, фактично є втручанням держави у мирне володіння майном юридичної особи, оскільки з підприємства стягуються грошові кошти, які є його власністю, і таке стягнення не можна назвати правомірним. 25.11.2019 року до суду надійшов відзив від представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Стадник Я.В. Відзив аргументовано тим, що позивачем не надано акт розслідування причин профзахворювання. Оскільки саме в цьому акті має бути встановлено профмаршрут, в якому відображено на яких саме підприємствах мали місце шкідливі умови праці та винні особи на підприємстві. Також, після передачі 19.04.2001 року об`єктів та виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Відповідача не відбулось правонаступництва, а позивач перебував у трудових відносинах саме з Держаним підприємством «Рудоуправління Кірова». Таким чином, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. 26 листопада 2019 року судом було прийнято ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та витребування доказів. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] тривалий час перебував в трудових відносинах з Криворізьким металургійним комбінатом ім. Леніна починаючи з 01 січня 1973 року до 20 лютого 1984 року і звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗоТ УССР. З 27.02.1984 року був прийнятий на шахту «Північна» дільниця №6 Рудоуправління імені «Кірова» та звільнений 13.04.1994 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗоТ України, що підтверджується трудовою книжкою. Згідно довідки МСЕК серії 2-18АЖ №050794 від 11.04.1994 року, [PERSON] первинно встановлено 40% втрати працездатності з переоглядом 01 квітня 1995 року. Відповідно до довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №303892 від 07.03.2003 року, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності та 40% втрати працездатності, в зв`язку з профзахворюванням з 0.05.2003 року, безстроково (а.с. 31-32). Також, з рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2006 року, вбачається, що Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі сплатила на користь [PERSON] , заборгованість по страховим виплатам за період з 01.04.2001 року по 01.01.2006 року у розмірі 26098 грн. 22 коп., а також грошові суми в розмірі по 1024 грн. 30 коп. в місяць з 01.01.2006 року до зміни обставин, що спричинять перерахунок або припинення страхових виплат. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки ушкодження здоров`я отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. \~ \~ \~ \~ Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливі умови праці були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі - Правила). Статтею 12 Закону України «Про охорону праці» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на час первинного огляду позивача - 11.04.1994 року щодо втрати ним професійної працездатності, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалися п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), в розмірі, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманням професійного захворювання, вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайною способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Зазначений висновок суду відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Заперечуючи проти позову відповідач ПАТ "Кривбасзалізрудком" зазначав, що не є належним відповідачем по справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав ВО "Кривбасруда" на шахті «Північна» на якій працював позивач, оскільки не є правонаступником. Суд погоджується з твердженням представника відповідача щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення з ПАТ «Кривбасзалірудком» моральної шкоди, завданої під час його роботи в шкідливих умовах у Державному виробничому об`єднанні «Кривбасруда» у Рудоуправлінні ім. Кірова в період з 27.02.1984 року по 13.04.1994 року, оскільки підприємство відповідача не є правонаступником вказаної юридичної особи. Так, відповідно до вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Виходячи з вказаних вимог закону, суд визнає загальновідомими такі обставини реорганізації\~01.07.1975 р. промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 р. за №194 та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 р. за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 р. до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 р. передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 р. на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 р. за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 р. за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. 01.10.1989 р. рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші рудоуправління (згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07.09.1989 р. за №170 та наказом по об`єднанню від 20.09.1989 р. за №349) були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка. 01.08.1995 р. наказом Мінпромполітики України від 27.07.1995 р. за №148 зі складу об`єднання виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство: до цього моменту тут були відпрацьовані запаси багатих залізних руд. 1998 р. відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29.07.1998 р. за №263 державне виробниче підприємство «Кривбасруда» перейменовано в Криворізький державний залізорудний комбінат (КДЗРК). До його складу увійшли: шахтоуправління «Родіна» та «Октябрське», шахти ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська». Крім того, факт того, що відповідач не є правонаступником рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда» підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами. Таким чином, виходячи із наведених обставин, судом встановлено, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником прав та обов`язків ні ш. «Північна» РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда», ні Державного рудоуправління імені Кірова, на яких працював позивач в період з 27.02.1984 року по 13.04.1994 року. Судом також встановлено, що позивач з 01.01.1973 року по 20.02.1884 року працював на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», обіймаючи посади слюсаря по ремонту обладнання Криворізького металургійного комбінату ім..Леніна, що не заперечувалось відповідачем. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, і тому, на думку відповідача, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», суд не бере до уваги, оскільки\~згідно з п.п. 1.1. -2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», зокрема, шахта Північна, на якій працював позивача, було передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником частини РУ ім. Кірова, до якого входила шахта Північна є ПАТ «АрселорМіталл Кривий Ріг». Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. В даному випадку відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий\~Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність законом вставленому порядку за їх невиконання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Сулу України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує характер отриманої о професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, стаж роботи позивача та вважає, що стягненню підлягає сума 49999,00 грн. Суд відхиляє заперечення відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial