Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила : -визнати недостовірною інформацію, поширену [PERSON] міським головою [PERSON] 14 березня 2017 року на сесії [PERSON] міської ради Львівської області, про те, що вона «занесла гроші суду, щоби пролобіювати своє рішення»; -зобовязати Самбірського міського голову [PERSON] на наступній сесії [PERSON] міської ради Львівської області спростувати недостовірну інформацію та вибачитися; -стягнути з [PERSON] міської ради Львівської області 50 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 15.12.2015 р. працювала на посаді заступника Самбірського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. 13.06.2016 р., в результаті психологічного тиску Самбірського міського голови на неї, вона написала заяву про її звільнення із займаної посади за угодою сторін з 06.07.2016 р. Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.01.2017 р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 р., задоволений її позов, визнано незаконним звільнення та її поновлено на посаді, стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу. 14.03.2017 р. відбулася сесія [PERSON] міської ради, на які були присутніми вона, відповідач [PERSON], депутати та інші особи. Під час засідання здійснювалася відео фіксація. Виступаючи на сесії [PERSON] міський голова [PERSON] поширив відносно неї недостовірну інформацію, публічно образив її, а саме, коментуючи рішення судів про поновлення її на посаді, сказав: «Мені важко повірити, ти як людина, яка асоціювала себе з Майданом, громадською роботою, занесла гроші суду, щоби пролобіювати своє рішення» (10.47 10.55 хв. відеозапису). Вказане твердження не відповідає дійсності, є поширенням недостовірної інформації, принижує її честь та гідність, є публічним звинуваченням її у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.Такими діями відповідача [PERSON] їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 50\~000 грн., оскільки він принизив її перед присутніми на сесії депутатами, заподіяні їй страждання є глибокими і їй треба докласти значних зусиль задля відновлення репутації. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того пояснила, що як вона так і інші депутати сприйняли слова міського голови як те, що вона занесла в суд хабар, що є неправдивим фактом. При подачі позовної заяви сплачується судовий збір в банк, а не заноситься в суд. Просила позов задовольнити. Представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримав, погодився із доводами позивача та пояснив, що в даному випадку немає оціночного судження і це не є критика.Увисловлюваннях міського голови не йшлося про судовий збір, а йшла мова про хабар та про неправомірний вплив, змушування «лобіювання». Даним виступом міський голова обурив позивача та принизив її гідність. Визначений позивачем розмір завданої їй моральної шкоди є достатнім, щоб поновити її порушене право та усунити дискомфорт. Просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області, [PERSON], позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення на позовну заяву та пояснив, що не розуміє, чому позивача ображає той факт, що вона оплачувала судовий збір, який перераховувався на рахунок суду, і як можна «лобіювати» - здійснювати тиск грошима, тобто судовим збором. Також ствердив, що вищевказане висловлювання міського голови по відношенню до позивача, як і весь його виступ на сесії [PERSON] міської ради, є оцінкою її дій і критикою, тобто оціночним судженням. Політичні особи підлягають критиці. Докази щодо завдання моральної шкоди позивачеві відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] міський голова, [PERSON], позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно, виступаючи на сесії [PERSON] міської ради Львівської області 14.03.2017 р., сказав по відношенню до позивача : «Мені важко повірити, ти як людина, яка асоціювала себе з Майданом, громадською роботою, занесла гроші суду, щоби пролобіювати своє рішення». При цьому він мав на увазі судовий збір за подачу позову до суду, а «лобіювати» - це одноосібно вирішувати свої питання в суді. Просив в позові відмовити. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14березня 2017 року [PERSON] [PERSON] міський голова, на сесії [PERSON] міської ради Львівської області, під час свого виступу перед депутатським корпусом публічно заявив: «Стосовно рішення суду, стосовно рішення суду. Суд прийняв таке рішення яке прийняв і, відповідно, я це [PERSON] сказав коли була група депутатів в залі виконкому близько 19 чоловік. Відповідно, як я це сказав, що [PERSON] не розумію тебе як людина, бо знав тебе 15 років до того, 2 роки разом працювали в громадській організації в «Самообороні», мені важко повірити що ти, як людина яка асоціювала себе з Майданом, громадською роботою, занесла гроші суду щоби пролобіювати своє рішення». Під час сесії [PERSON] міської ради Львівської області від 14 березня 2017 року здійснювалась відео фіксація її проведення і виступ відповідача [PERSON] був знятий та в подальшому відтворений на DVD-R диску (10.25 хв. 10.55 хв. відеозапису), долученому позивачем до позову і який був переглянутий в судовому засіданні. Дані обставини учасниками процесу не заперечувалися, а також були підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Згідно\~ст.3 Конституції України,\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності дост.32 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до\~ст.68 Конституції України,\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як зазначено в п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1,\~чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Частиною 2\~ст.302 ЦК України передбачено обовязок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Ч.1 ст.201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст. ст.\~297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Положеннями ст. ст.\~15, 275 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно ч. 1\~ст.277 ЦК України,\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому, згідно з положеннями\~ст.10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена про позивача інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною є інформація, яка не відповідає дійсності, містить в собі неправдиві дані, викладена із перекрученням фактів. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як роз'яснено в п. 25 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом. П.5) ч.1Ст.8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та члена ради покладено спеціальний обовязок дотримуватись депутатської етики: не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних висловлюваннях недостовірних відомостей стосовно органів державної влади, органів місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ і організацій, їх керівників, та інших посадових чи службових осіб. В силу ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. На підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, дослідженні доказів в судовому засіданні, оцінивши їх належність та допустимість, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши характер спірних правовідносин, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] під час публічного виступу 14 березня 2017 року на сесії [PERSON] міської ради Львівської області, здійснив поширення недостовірної та такої що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], що полягала у словах «занесла гроші суду, щоб пролобіювати своє рішення». Слова відповідача [PERSON] «занесла гроші суду, щоб пролобіювати своє рішення» по відношенню до позивача, є фактичним твердженням, що негативно впливає на оцінку позивача в очах депутатів [PERSON] міської ради Львівської області та відповідно впливає на їх оцінку її ділових та професійних якостей при виконанні нею службових обовязків і в жоден спосіб неє оцінкою її дій та критикою, тобто оціночним судженням [PERSON] Дані слова є недостовірною інформацією, оскільки відповідачем не доведено що слова «занесла гроші суду, щоб пролобіювати своє рішення» відповідають дійсності і стосуються судового збору при подачі позовної заяви до суду. Суд вважає, що фактично мова йшла про неправомірну поведінку позивача по відношенню до суду. А тому, суд приходить до висновку про необхідність визнання недостовірною, та такою що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію поширену [PERSON] відносно позивача при публічному виступі 14березня 2017 року на сесії [PERSON] міської ради Львівської області, а саме слова: «занесла гроші суду, щоб пролобіювати своє рішення». При цьому суд відхиляє заперечення відповідачів проти позову в цій частині, як такі що нічим не підтверджені та суперечать встановленим в справі обставинам. Що стосується порядку спростування даної інформації, то суд вважає що вищезгадана недостовірна інформація має бути спростована в порядку та спосіб як і була поширена, тобто, суд вважає за необхідне зобовязати Самбірського міського голову [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ним при публічному виступі 14 березня 2017 року на сесії [PERSON] міської ради Львівської області у відношенні [PERSON] про те, що «занесла гроші суду, щоб пролобіювати своє рішення», на наступній сесії [PERSON] міської ради Львівської області. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позов в цій частині є підставним і його в цій частині слід задовольнити. В пункті 26\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1\~зазначено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях\~16,\~277 ЦК України.\~\~ Отже позивач обрав такий спосіб захисту свого права як зобов'язання відповідача принести вибачення, який чинним законодавством не передбачений, а тому позов в цій частині є безпідставним і в його задоволенні в цій частині слід відмовити. \~\~Згідно ст.280 ЦК України,якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.27\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до абз. 2 ч. 3\~ст. 23 ЦК\~при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає встановленим та доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок поширення відповідачем [PERSON] недостовірної та такої що не відповідає дійсності інформації, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя, відновлення репутації. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] міська рада Львівської області є бюджетною установою, виходячи з засад розумності та справедливості, суд визначає, що належною,виваженою, справедливою та співмірною зі ступенем та тривалістю заподіяних позивачуморальних стражданькомпенсацією є сума 20 000 грн., яку слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань [PERSON] міської ради Львівської області на користь позивача, апозов в цій частині слід задовольнити частково. На переконання суду це буде еквівалентним способом захисту порушеного особистого немайнового права позивача [PERSON] Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.\~88 ЦПК України,\~в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань [PERSON] міської ради Львівської області на користь [PERSON] Н.Р.1 600,00 грн. судового збору.

Outcome: partial