Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 01 серпня 2016 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 3 642 грн 46 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов Генеральної угоди, у разі порушення термінів заборгованості позивач повинен сплатити банку штраф у розмірі 10 225 грн 74 коп., та пеню, згідно з умовами договору. Свої зобов`язання перед позивачем відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 12 серпня 2019 року у нього виникла прострочена заборгованість на загальну суму 19 277 грн.73 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в розмірі 3 642 грн 46 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 1 456 грн 07 коп., заборгованість за пенею та комісією 4 953 грн 46 коп., та штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в сумі 9 225 грн 74 коп. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 19 277 грн 73 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1 921 грн 00 коп. Відповідач [PERSON] не подав відзив на позов. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафів просив застосувати спеціальну позовну давність. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази. Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якого останній отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого ліміту у розмірі 300 грн, шляхом надання коштів на кредитну картку «Універсальна». 01 серпня 2016 року між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої на виконання умов кредитного договору від 29 грудня 2012 року Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 3 642 грн 46 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.1 Генеральної угоди передбачено обов`язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 630 грн 30 коп. для погашення заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Термін погашення заборгованості - не пізніше 28 лютого 2017 року. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. У випадку прострочення заборгованості позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 225 грн 74 коп. Відповідно до пункту 2.8 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Оскільки відповідач\~не виконував\~належним чином\~умови кредитного\~договору,\~то станом\~на 12\~серпня 2019\~року утворилась\~заборгованість по\~кредитному договорі\~в розмірі\~19\~277\~грн 73\~коп. 4. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України 2003 року. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів. Предметом позову у даній справі є стягнення з \~ [PERSON] заборгованості за кредитним договором у\~розмірі 19 277 грн 73 коп., із яких:\~3 642 грн 46 коп. - заборгованість за кредитом; 1 456 грн 07 коп - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4 953 грн 46 коп - заборгованість за пенею, 9 225 грн 74 коп. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитними коштами, то суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Дослідивши Генеральну угоду укладену між банком та відповідачем [PERSON] , яка була укладена 01 серпня 2016 року вбачається, що умовами даної угоди визначена сума боргу, відсоткова ставка, строки погашення періодичних платежів та термін повного погашення боргу. Дана угода підписана відповідачем, а тому суд приходить до переконання, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір у якому обумовлено всі його істотні умови. Відповідач в порушення умов кредитного договору та наведених норм ЦК України, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 642 грн 46 коп. та 1 456 грн 07 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, то суд зазначає наступне. Згідно пунктів 2.1., 2.2., 2.8. Генеральної угоди від 01 серпня 2016 року Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 3 642 грн 46 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат відповідно до Умов та правил у сумі 630 грн 30 коп. в період з «1» по «25» число кожного місяця. У випадку\~прострочення заборгованості\~починаючи з\~32-го\~дня порушення\~позичальник зобов`язався\~сплатити банку\~штраф у\~розмірі 10\~225\~грн.\~74\~коп.\~У разі\~порушення позичальником\~зобов`язань\~з погашення\~кредиту,\~позичальник повинен\~сплатити банку\~пеню,\~розмір якої\~вказаний в\~Умовах та\~правилах за\~кожен день\~прострочення. Термін погашення заборгованості - не пізніше 28 лютого 2017 року. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, пеню та штраф. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України). Оскільки відповідно до умов Генерального договору строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно умов Генеральної угоди обов`язковий платіж по погашенню заборгованості позивач повинен був здійснити не пізніше 28 лютого 2017 року, тому строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) закінчився 28 лютого 2018 року . Позовну заяву, згідно штампу реєстрації вхідної кореспонденції Рогатинського районного суду Івано-Франківської області АТ КБ «ПриватБанк» подано до суду 02 вересня 2019 року. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про те, що позов в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) заявлено після спливу спеціальної позовної давності. Одночасно суд враховує, що частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України, суд вважає, що такої домовленості між сторонами не досягнуто. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року (№61-560св17). Таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставними та не підлягають задоволенню. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 642 грн. 46 грн. та 1 456 грн 07 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, всього на загальну суму 5 098 грн 53 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено на 26,45 % (5 098 грн 53 коп х 100 / 19 277 грн. 73 коп. ) Із платіжного доручення вбачається, що позивачем оплачено судовий збір в розмірі 1 921 грн 00 коп. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 508 грн 10 коп. (1921 грн 00 коп х 26,45 / 100 ) судового збору.

Outcome: partial