Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення матеріального збитку та моральну шкоду, мотивуючи свій позов наступним. 12.10.2014 року о 14-40 год. Сталась ДТП за участі водіїв [PERSON] який керував автомобілем [NUMBER] та [PERSON] який керував автомобілем Mercedes-Benz д/н АХ 0341 [PERSON] Ленінського р/с м. Харкова від 27.11.2014 року у ДТП визнано винним обох водіїв. [PERSON] вважає себе винуватим в ДТП на 30% та вважає що провина [PERSON] складає 70%. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 72773.07 грн. і з урахуванням ступеню провини [PERSON] матеріальна шкода ним спричинена повинна складати 50941.15 грн. Оскільки відповідальність [PERSON] була застрахована в АО «Страхова група «ТАС» та був встановлений обовязків ліміт в 50000 грн. позивач прохає стягнути з них на його користь 50000 грн. суму матеріальної шкоди. Також прохає стягнути з [PERSON] на його користь різницю між розміром шкоди та страховою виплатою 941.15 грн.; 70% вартості судових експертиз в сумі 1694.42 грн.; 70% суми витрат на правову допомогу в розмірі 4650 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати 712.12 грн. В судове засідання позивач та представник позивача зявилися. Позов підтримали посилаючись на підстави в ньому викладені. Представник страхової компанії до суду зявилась, проти позову заперечувала зазначивши що згідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» [PERSON] не звернувся до них з заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП що є підставою для відмови в здійсненні страхової виплати. Крім того вважає розрахунок страхового відшкодування таким що не підтверджений матеріалами справи оскільки останній не враховує фактичне знищення транспортного засобу та обопільну провину обох водіїв в ДТП. [PERSON] та його представник до судового засідання зявились. Погодились з обґрунтованістю позовних вимог в частині визнання ступеню провини [PERSON] 30% та [PERSON] 70%, погодились щодо стягнення з страхової компанії матеріальної шкоди в сумі 50000 грн. З позовом в частині відшкодування моральної шкоди проти позову заперечували посилаючись на відсутність в наслідок ДТП пошкодження здоровя позивача а отже і на безпідставність позову в цій частині. Також вважали що судові витрати повинні бути розподілені пропорційно задоволених позовних вимог. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково за наступним: постановою Ленінського р/с м. Харкова від 27.11.2014 року у ДТП що сталось 12.10.14 року визнано винним обох водіїв (с.с. 11). Власником автомобілю [NUMBER] є [PERSON] (с.с. 14). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у АО «Страхова група «ТАС». Ліміт відповідальності 50000 грн. Франшиза 0 (с.с. 28). Згідно до положень ст.. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємної кількості джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення. Виходячи з вищезазначеного та з огляду на визнання водієм [PERSON] ступеня своєї провини у ДТП в розмірі 70%, а також з огляду на характер порушень ПДР що відбувся за провини обох водіїв, суд погоджується з позовними вимогами в частині визнання провини в ДТП [PERSON] на 30% та [PERSON] на 70%. Зазначене обґрунтовується тим що автомобіль під керуванням [PERSON] рухаючись в напрямку дії одностороннього руху, мав перевагу перед автомобілем під керуванням [PERSON] який повинен був впевнитись в безпеці свого маневру при повороті ліворуч. Той факт що [PERSON] перевищив дозволену швидкість знайшов своє відображення в постанові суду від 27.11.14 року однак знаходився в менший ступені причинного звязку з ДТП що сталось. Висновком судової авто товарознавчої експертизи № 8215 від 11.01.2016 року встановлено що вартість відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту зносу на момент проведення експертизи складає 72773.07 грн. (с.с. 90-101). Відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Виходячи зі ступені провини обох водіїв встановлених вище суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визначення матеріальної шкоди завданої [PERSON] - [PERSON] в сумі 50941.15 грн. 10.11.14 року [PERSON] звернувся до Страхової компанії «ТАС» з повідомленням про ДТП ( с.с. 29-31). У відповідності до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи згідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення саме зі страхової компанії матеріальних збитків в сумі ліміту відповідальності 50000 грн., оскільки це узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» та ґрунтується на судовій практиці зокрема постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.13 року №4 у п. 15 визначено що якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі , який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. При цьому обґрунтованим є і позовні вимоги про стягнення з [PERSON] різниці між розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 941.15 грн. Заперечення представника страхової компанії відносно відсутності підстав для виплати страхового відшкодування [PERSON] за не поданням останнім, протягом одного року заяви про страхове відшкодування, на думку суду не можуть братись до уваги оскільки [PERSON] звертався до 10.11.14 року до страхової компанії з повідомленням про ДТП і зазначене повідомлення адресатом було отримано (с.с.50) . Доказів отримання [PERSON] листа з пропозицією подати ще і відповідну заяву відповідачем суду не надано оскільки з ксерокопії списку листа за замовленням, від 02.06.15 року, не вбачається отримання його позивачем. Відсутнє відповідне зворотне поштове повідомлення (с.с.57). На думку суду неподання вчасно позивачем заяви про страхове відшкодування містить формальний характер враховуючи тривалий розгляд справи у суді спочатку в порядку провадження за КУпАП ( 642/10159/14п 3п/642/2036/14), а потім в порядку цивільного судочинства. При цьому суд враховує факт призначення та проведення декількох експертиз на час яких провадження у справах зупинялось. Загальні витрати на проведення експертних досліджень склали 2420.60 грн. що у звязку зі ступенем провини у ДТП [PERSON], потребує стягнення з нього на користь [PERSON] 1694.42 грн. ( с.с. 103, 151, 152). Таким чином зі страхової компанії на користь [PERSON] підлягає стягненню 50000 грн., а зі [PERSON] підлягає стягненню 2635.57 грн. До судових витрат відносяться витрати на правову допомогу які суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у співвідношенні 70% провини у розмірі 4650 грн. (с.с. 36). В силу вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірною дією відшкодовується особою, що її заподіяла, при наявності її вини Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) шкоди " від 31.02.1995 р. № 4 під моральною шкодою треба розуміти втрати немайнового характеру в результаті моральних чи фізичних страждань чи інших негативних наслідків, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними чи діями бездіяльністю інших облич. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може мати місце, а саме: у приниженні честі, достоїнства, чи престижу ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з погіршенням здоров'я, порушення права власності, прав, даних споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під наслідком і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з неможливістю продовження активного громадського життя, порушення спілкування з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України закріплено обовязок кожної сторони довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з запереченнями [PERSON] щодо відсутності будь-яких доказів завдання [PERSON] моральної шкоди. З огляду на положення п.4 ст. 60 ЦПК України про те що рішення не може ґрунтуватись на припущеннях суд відмовляє в частині позовних вимог відносно відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial