Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

19.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, у якому просив визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] з [PERSON], виділивши у користування на належну йому на праві власності 1/2 частину вказаного нерухомого майна житлову кімнату, площею 17,0 кв.м, а [PERSON] з [PERSON] виділити у користування на їхню ідеальну 1\\2 частку в праві власності житлову кімнату, площею 11,8 кв.м., підсобні приміщення у квартирі (кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу та лоджію) залишити у спільному користуванні співвласників. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він з 30.03.1984 р. зареєстрований і постійно мешкає в [ADDRESS]. За зазначеною адресою він проживає сам, крім нього в квартирі ніхто не мешкає і не зареєстрований. Квартира є ізольованою, двокімнатною( 17,0 кв. м та 11,8 кв. м), її житлова площа складає 28,8 кв. м ), кожна з житлових кімнат має окремий вихід в коридор, загальна площа квартири складає 50,3 кв. м., є кухня, площею 7,0 кв. м., коридор, площею 8,4 кв. м., вбиральня, площею 1,4 кв. м., ванна кімната, площею 2,7 кв. м., вбудована шафа, площею 0,5 кв. м., та лоджія, площею 3,0 кв. м. Позивач зазначає, що йому належить на праві власності 1/ 2 частина вказаної квартири на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2001 року. Кожному з відповідачів належить на праві власності по 1/ 4 частини квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] їхньої тітки (колишньої дружини позивача), [PERSON]. Протягом тривалого часу позивач займає більшу з двох житлових кімнат, площею 17,0 кв. м., в якій знаходиться його власне майно. Після отримання права власності у порядку спадкування за заповітом відповідачі йому обіцяли, що будуть приймати участь у сплаті за квартиру і за послуги теплової мережі, однак у жовтні 2015 р. порушили свою обіцянку і припинили сплачувати за послуги теплової мережі, а за квартиру платять лише по 40 гривень на місяць замість 60 гривень Досягнути з відповідачами будь-якої домовленості з питання справедливої сплати за користування їхньою спільною власністю неможливо. До того ж, як зазначає позивач. він отримує від держави субсидію з розрахунку усіє площі квартири, але вважає це неправильним і недоцільним, оскільки користується лише однією кімнатою, і субсидія, на його погляд, повинна призначатися лише з урахуванням фактичного користування житлом. З цього приводу він неодноразово звертався до паспортистки, до Жовтневого районного управління соціального захисту населення м. Харкова Однак, вказаний спір не було вирішено, тому він змушений звернутися до суду. Позивач вказує, що бажає отримати у користування більшу з житлових кімнат, площею 17,0 кв. м., оскільки цією кімнатою він довгі роки користуюся, в ній знаходяться його меблі, техніка, інше майно та вказана кімната розташована ближче до туалету, що для нього, як для хворої людини похилого віку дуже важливо та такий порядок користування квартирою не буде порушувати інтереси кожного зі співвласників. Підсобні приміщення у квартирі (кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу та лоджію) позивач просить залишити у спільному користуванні співвласників. Ухвалою суду від 20.05.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Позивачі за зустрічним позовом просили усунути перешкоди у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та визначити порядок користування вказаною квартирою , виділивши їм у користування житлову кімнату площею 17,0 кв.м., [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 11,8 кв.м. та лоджію - 3.0 кв.м.; залишити у загальному користуванні співвласників підсобні приміщення у квартирі, а саме кухню - 7,0 кв.м., вбиральню - 1,4 кв.м., ванну кімнату - 2,7 кв.м., коридор - 8,4 кв.м., вбудовану шафу - 0,5 кв.м. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог позивачі зазначили, що вони є власниками 1/2 частини квартири по [ADDRESS], 1/4 частина з яких належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2008 року, а інша 1/4 частина вищевказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.2008 року. Інша 1/2 частина вказаної вище квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 2001 року. Позивачі за зустрічним позовом вважають, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки у житловій кімнаті площею 17,0 кв.м. знаходиться майно, яке існувало на момент життя померлої [PERSON] і ще при житті саме вона проживала у цій кімнаті, а не [PERSON] та відстань кімнати площею 11.8 кв.м. до туалету не є суттєвою. Позивачі за зустрічним позовом зазначають , що їм потрібно більше місця, оскільки їх двоє та у кімнаті 17,0 кв.м. їм буде проживати вдвох значно зручніше. В обгрунтування своїх вимог щодо усунення перешкод у користуванні квартирою позивачі зазначають, що [PERSON] без їхньої згоди встановив нові замки на вхідних дверях квартири, що перешкоджає їм у вільному доступі до вищезазначеної квартири. У судовому засіданні позивач за первісним позовом свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним, додавши, що він хвора та стара людина і потребує догляду, своєчасно сплачує комунальні платежі за 1/ 2 частку квартири та зробив ремонт у кімнаті площею 17 кв.м. в якій на даний час проживає, два роки тому замінив вікно на кухні. Із зустрічними вимогами не згоден, оскільки відповідачі зареєстровані та проживають у інших квартирах, а спірне нерухоме майно їм потрібно для передання в найм посторонній людині. При цьому [PERSON] визнав у судовому засіданні, що дійсно ще в 2010 році змінив три замка у вхідних до квартири дверях за пропозицією своїх друзів, щоб відповідачі мали доступ до квартири лише у його присутності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов , посилаючись на викладені в ньому обставини. При цьому [PERSON] пояснив суду, що у нього з [PERSON] по спірній квартирі є заборгованість за опалення за період жовтень - грудень 2015 р. близько 1000 грн., квартирну плату сплачували у розмірі 48 грн. (за 1/ 2 частку квартири). У кімнаті, яку займає [PERSON] раніше проживала спадкодавець, їх тітка. [PERSON] зазначив суду , що у спрній квартирі він та [PERSON] ніколи не проживали, оскільки він зареєстрований у 4-кімнатній квартирі загальною площею 70 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності їхньому батьку [PERSON], який разом з дружиною та відповідачем [PERSON] там проживають, а [PERSON] постійно проживає з дружиною та донькою в 3-кімнатній квартирі [ADDRESS] . Окрім того, [PERSON] пояснив суду, що позивачу за зустрічним позовом [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заперечення проти первісного позову та заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний частково, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (13). Із дублікату свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2001 року вбачається, що йому належить 1/ 2 частина зазначеної квартири (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] належить по 1/ 4 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], відповідно серії ВКМ № 988877 та серії ВКМ № 988878 (а.с. 37, 38). Згідно з технічним паспортом [NUMBER], виготовленим станом на 20.09.2011 р. на квартиру [ADDRESS], спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,0 кв.м., 2-а кімната - 11,8 кв.м., кухня - 7,0 кв.м., вбиральня - 1,4 кв.м., ванна кімната - 2,7 кв.м., коридор - 8,4 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м., лоджія - 3.0 кв.м. Загальна площа квартири - 50,3 кв.м. (а.с. 41-42). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказане положення знайшло своє відображення в ст.383 ЦК України, відповідно до якої власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. При розгляді даної справи сторони не скористались своїм правом про призначення будівельно-технічної експертизи, яке було роз'яснено судом відповаідно до вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України.. Зважаючи на те, що спірна квартира складається з двох жилих кімнат -17,0 кв.м та 11,8 кв.м., кухні - 7,0 кв.м., вбиральні - 1,4 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м., коридору - 8,4 кв.м., вбудованої шафи - 0,5 кв.м., лоджії - 3.0 кв.м., загальна площа квартири - 50,3 кв.м., виділення учасникам спільної часткової власностіу користування житлових кімнат, площею яка відповідає їх часткам у праві власності є неможливим, суд встановлює найбільш оптимальний варіант порядку користування спірною квартирою, а саме: виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату, площею 17 кв.м., [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату, площею11,8 кв.м, кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу та лоджію залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] До такого висновку суд приходить з урахуванням пояснень [PERSON] про те що він та [PERSON] мають у постійному користуванні інше нерухоме майно. А саме [PERSON] постійно проживає з дружиною та донькою в 3-кімнатній квартирі [ADDRESS] . [PERSON] в свою чергу проживає разом з батьком та матір"ю у 4-кімнатній квартирі загальною площею 70 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира по [ADDRESS], якою він також має право користуватися. Одночасно при ухваленні рішення суд враховує ті обставини, що позивач за первісним позовом є людиною похилого віку, іншого житла не має, протягом тривалого часу займає саме житлову кімнату, площею 17,0 кв. м., в якій знаходиться його власне майно та в якій він робив частково ремонт, за станом здоров"я йому зручніше користуватись вказаною кімнатою, яка розташована ближче до туалету, що для нього, як для хворої людини похилого віку дуже важливо, про що неодноразово зазначав [PERSON] у судовому засіданні. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову в частині визначення порядку користування квартирою, запропонованого [PERSON] та [PERSON] Стосовно зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою суд вважає за необхідне їх задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому особа, яка є співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, наділена правом на захист права користування, володіння або розпорядження таким майном не залежно від розміру належної їй частки. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, [PERSON] змінено замки у спірній квартирі, тобто [PERSON] та [PERSON] не мають вільного доступу до спірної квартири, що є порушенням [PERSON] їх права співвласника вказаного нерухомого майна. Таким чином, підлягає усуненню [PERSON] перешкод у вільному користуванні квартирою [ADDRESS] співвласниками [PERSON], [PERSON]. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial