Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом до Львівської геологорозвідувальної експедиції про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов мотивований наступним. [PERSON] був прийнятий на роботу сторожем 15.01.2013р. у Львівську геологорозвідувальну експедицію згідно наказу № 8к від 15.01.2013р. та звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію 15.01.2015р. наказом № 10-к. Відповідач, починаючи з липня 2013р. та по день звільнення позивачу заробітну плату не виплачував. У день звільнення, і у подальшому не провів повного розрахунку. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарплаті, а також середню зарплату за час затримки розрахунку при звільненні. Крім цього, просив стягнути 5000 грн. в рахунок компенсації за завдану моральну шкоду, яка полягає у емоційних та душевних хвилюваннях і стражданнях. Невиплата заробітної плати, яка була єдиним джерелом його доходів та існування змусила позивача змінити спосіб життя, що також негативно позначилося на його сімейних стосунках. Внаслідок протиправних дій відповідача він позбавлений можливостей нормально забезпечувати себе та членів родини необхідними для існування та життєдіяльності речами, вимушений обмежувати себе у витратах на продукти харчування та придбанні інших необхідних речей, зазначені обставини змушують його постійно нервувати, переживати, що погіршує його стан здоров'я та змушує морально страждати. Просив також стягнути 600 грн., сплачених ним за надану правову допомогу. Позивач [PERSON] та його представник Гал Л. Л. у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Вважали, що не потребує додаткового доказування факт завдання неправомірними діями відповідача моральної шкоди позивачу. Представник відповідача Неліна І. Г. проти позову в частині стягнення невиплаченої зарплати, а також середньої зарплати за затримку розрахунку не заперечила, при цьому, заперечила проти вимоги про стягнення завданої моральної шкоди, адже у даному випадку вона нічим не підтверджена і не доведений причинно-наслідковий зв'язок невиплати зарплати із втратою позивачем нормальних життєвих зв'язків тощо. Крім цього, зазначила, що сума, сплачена за надання правової допомоги, не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, адже виходить за ліміт, встановлений законодавством. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. В порушення вимог ст. 115 КЗпП України, яка передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідше 2-х разів на місяць, відповідач починаючи з липня 2013р. та по день звільнення заробітну плату позивачу не виплачував, у зв'язку з чим заборгованість по зарплаті станом на 10.02.2015 р. складає 20435 грн. 37 коп. Дана обставина підтверджується довідкою відповідача № 23 від 10.02.2015 року, і проти неї не заперечила представник відповідача. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В порушення цих вимог закону відповідач ні в день звільнення, ні у подальшому, такого розрахунку не провів. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, підприємство повинно виплатити йому середній заробіток з весь час затримки по день фактичного розрахунку, і ця сума складає 4530 грн., виходячи із середнього заробітку 1510 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, власником відшкодовується моральна шкода працівнику у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами представника позивача щодо того, що завдання моральної шкоди наявне і не потребує додаткового доказування, адже само собою зрозуміло, що невиплата заробітної плати протягом такого тривалого терміну - півтори року - суттєво вплинула на уклад життя позивача і завдала йому душевних страждань, невпевненості у завтрашньому дні, змусила суттєво обмежувати свої витрати та поставила на грань виживання. Однак суму компенсації за завдану моральну шкоду суд вважає завищеною, належним чином не обгрунтованою, тому дану вимогу слід задовольнити частково. Крім того, сума, витрачена на надання правової допомоги, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Доводи представника відповідача щодо того, що розмір витрат на правову допомогу виходить за межі, встановлені законодавством, не відповідають дійсності, адже згідно ст. 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто, компенсація за годину роботи адвоката не може перевищувати 1218 грн. * 0,4 = 487,2 грн.; а сама робота включає не лише присутність на судовому засіданні, а й складання позовної заяви, тому вимога про стягнення 600 грн. є правомірною.

Outcome: partial