Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1380000грн. на термін до 02.03.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 13,70 % річних у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, за зазначеним кредитним договором, того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку в обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі по кредитному договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, укладеному між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , та договорами поруки, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] та [PERSON] 15.05.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №44ДС/034/К03/2208-С у розмірі 862403,04 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року у справі №234/5218/14-ц у задоволенні позовних вимог банку відмовлено. Як вбачається з рішення Краматорського міського суду Донецької області, під час розгляду справи суд встановив, що 03.03.2008 року 3.03.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 1380000 грн. на термін до 02.03.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 13,70 % річних у порядку, встановленому п. 1.3 кредитного договору. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, за зазначеним кредитним договором того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1, за умовами якого остання зобов`язалася відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. 03.03.2008 року відповідач [PERSON] також з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, за зазначеним кредитним договором уклав договір поруки № 44ДС/034/ПОЗ/2008-С-2, за умовами якого зобов`язався відповідати солідарно з позичальником перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору № 44ДС/034/КОЗ/2008-С. ПАТ «Кредитпромбанк» виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] у кредит вказану суму грошових коштів. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 44ДС/034/КОЗ/2008-С, від 03.03.2008 року, належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 18.04.2014 року має заборгованість в сумі 862403,04 грн. з них: 739463,59 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 168551,26грн., 118221,06 грн. - заборгованість за процентами. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] не оскаржувалось. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2017 року у справі №234/5218/14-ц частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк», рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22.04.2015 року скасовано та частково задоволені позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 44дс/034/КОЗ/2008-с від 03. 03.2008 року, станом на 18.04.2014 року, у сумі 652139 грн. 34 коп., у тому числі: заборгованість по кредиту - 642516 грн. 09 коп., заборгованість по процентам - 9623 грн. 25 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 44дс/034/КОЗ/2008-с від 03.03.2008 року, станом на 18.04.2014 року, у сумі 210263 грн.70 коп., у тому числі: заборгованість по кредиту - 96947 грн. 50 коп., заборгованість по процентам - 113316 грн. 20 коп. Рішення Апеляційного суду Донецької області від 14.03.2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у касаційному порядку не оскаржувалось. Також під час розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «ДельтаБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судом апеляційної інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу, висновок якої не був прийняти апеляційним судом до уваги. Як вбачається з наданого суду позивачами копії висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 20.01.2017 №1608 за матеріалами цивільної справи №234/5218/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.01.2017 року, підписи від імені [PERSON] , що розташовано в оригіналі кредитного договору №44ДС/034/К03/2008-С від 03 березня 2008 року - виконано не [PERSON] , а іншою особою. У судовому засіданні клопотання про проведення судової-почеркознавчої експертизи договору поруки №44ДС/034/П03/2008-С/1, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» позивачами не заявлено. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, лише якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з вимогами частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 20.01.2017 №1608, відповідно до якого підписи від імені [PERSON] , що розташовано в оригіналі кредитного договору №44ДС/034/К03/2008-С від 03 березня 2008 року - виконано не [PERSON] , а іншою особою, підтверджуються доводи позивача [PERSON] про те, що кредитний договір вона не підписувала. Однак, доказів того, що позивачкою [PERSON] не підписувався договір поруки №44ДС/034/П03/2008-С/1 позивачами суду не надано. Клопотання про проведення судової-почеркознавчої експертизи договору поруки №44ДС/034/П03/2008-С/1, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» заявлено не було. Відповідно положень ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ст.ст. 261, 265 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності у разі залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Стаття 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлено про пропуск позивачами позовної давності. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] були відповідачами по цивільній справі №234/5218/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник [PERSON] та [PERSON] - адвокат Гур`єв В.М. брав участь у розгляді даної справи, про що зазначено у рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 22.04.2015 року. У позовній заяві також позивачками зазначено, що вони дізналися про існування кредитного договору №44ДС/034/КОЗ/2008-с від 03.03.2008 року та договору поруки №44ДС/034/ПОЗ/2008-С/1 ще у 2015 році, під час розгляду цивільної справи за позовом ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Враховуючи наявність заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, відсутності клопотання з боку позивачів про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору №44ДС/034/КОЗ/2008-с від 03.03.2008 року з причини пропущення позивачами строку позовної давності, оскільки позивачам було відомо про існування кредитного договору та договору поруки з 22.04.2015 року, а до суду вони звернулися тільки 12.08.2019 року, тобто після спливу строку передбаченого ст.257 ЦК України. В частині позовних вимог про визнання недійсним договору поруки №44ДС/034/ПОЗ/2008-С-1 від 03.03.2008 року слід відмовити за їх недоведеністю.

Outcome: dismissed