Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Звенигородського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що в травні 2013 року вона познайомилася з відповідачем [PERSON], до якого згодом переїхала проживати у [INFO] де вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання вони мали інтимні зв'язки, внаслідок чого 10 березня 2015 року у неї народився син [PERSON]. Оскільки вони з відповідачем не перебували в законному шлюбі позивачка зареєструвала дитину на своє прізвище «Свеколкіна» а в графі батько вказала ім'я та по батькові біологічного батька - «Іван Борисович», так як була відсутня заява відповідача. Після народження сина вони продовжували проживати з відповідачем однією сім'єю та виховували разом сина ще певний час, проте протягом останніх півроку відповідач перестав надавати будь яку матеріальну допомогу, між ними стали виникати конфлікти на побутовому рівні і позивачка, зібравши особисті речі, з дитиною переїхала проживати до своїх батьків в с. Стецівку, Звенигородського району, Черкаської області. Крім того позивачка вказує, що на даний час вона перебуває в декретній відпустці та отримує на дитину щомісячно близько 400 грн., і самостійно не може утримувати дитину. Відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності і отримує доходи, але добровільно не допомагає їй утримувати дитину, внаслідок чого вона вимушена звернутися до суду. Враховуючи наведене позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], батьком її сина [PERSON], [INFO], який народився у с. Стецівка, Звенигородського району Черкаської області; стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подачі заяви до суду, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Вказавши, що оскільки у відповідача на утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей, то розмір аліментів має складати 1/8 частину від його заробітку, крім того вказав на необґрунтованість витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи, у зв`язку з чим в цій частині просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши доводи сторін приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. [PERSON] народився 10 березня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.03.2015р серії І-СР №201686. Як вбачається з даного свідоцтва в графі батько вказане ім'я та по батькові - «Іван Борисович», що зроблено за вказівкою матері. [PERSON] перебуває на обліку в Звенигородському РУСЗН і отримує допомогу на дитину одиноким матерям. Відповідно до довідки виконавчого комітету Стецівської сільської ради №1114 від 15.09.2016 р. малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Аналогічне зазначено у довідці про склад сім`ї № 1118. Ухвалою Звенигородського районного суду від 18.10.2016 р. по даній справі була призначена судово-генетична експертиза, для встановлення батьківства.\~\~ Відповідно до висновку експерта № 404 від 23.12.2016 р. Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99 %. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Вирішуючи даний спір суд керується наступним. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 128 СК України\~позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей\~213,\~215 ЦПК України\~рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2\~ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 125 СК України\~однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Зважаючи на наявний в матеріалах справи Висновок КМКБ судово-медичної експертизи № 404 від 23.12.2016р. відповідно до якого біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено, а також на визнання позову представником відповідача в частині вимоги про визнання батьківства, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення батьківства. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], щомісячно у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183\~СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька,\~\~яка\~\~буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на наведене, враховуючи, що позивачка одноособово несе витрати по утриманню дитини і немає достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини з врахуванням: віку дитини, забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинку, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача в розмірі заявлених позовних вимог. Посилання представника відповідача на наявність у відповідача на утриманні ще двох неповнолітніх дітей суд не приймає до уваги, оскільки доказів сплати аліментів на утримання вказаних дітей відповідачем не надано. А у разі зміни матеріального стану платника аліментів, в. т.ч. стягнення аліментів на утримання інших дітей, останній вправі в порядку\~статті 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про зменшення розміру аліментів. Крім того, такий розмір аліментів буде відповідати вимогам щодо максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено\~рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. за вимогою про визнання батьківства. Від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів позивачка звільнена. Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. на користь позивачки та в дохід держави судовий збір у сумі\~551,20 грн. Крім того ст.79 ЦПК України\~відносить до судових витрат витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. п. 47-48 Постанови № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Вбачається, що в обґрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду було надано квитанцію № 34 до прибуткового касового ордера від 21.09.2016 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 500 грн. Підстава сплати вказана у квитанції «визнання батьківства». За які саме послуги (складання позову, представництво у суді чи інших органах, надання консультації) були сплачені дані кошти не зазначено. Розрахунку сплачених коштів не надано. Також в обґрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду було надано квитанцію №7 від 02.02.2017р., відповідно до якої позивачкою було сплачено адвокату [PERSON] кошти в сумі 900 грн. за участь у судовому засіданні. Проте, ані розрахунку затраченого часу та відповідної вартості послуг, який обґрунтовував би вказану суму, ані акту приймання-передачі вказаних коштів не надано. Надана квитанція не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відтак не може вважатися первинним документом, що підтверджує здійснення фінансової операції, а отже і доказом понесення витрат на правову допомогу. Будь-які інші належні та допустимі докази того, що позивач сплатив адвокату [PERSON] 900,00 грн. та що вони були оподатковані суду не надано. Відтак підстави для стягнення з відповідача вказаних витрат відсутні. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 6686,91 грн. суд також приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки заявлена позивачем сума підтверджується рахунком-фактурою КМКБ судово-медичної експертизи від 02.12.2016 р. та квитанціями від 05.12.2016 р. на суму 6620,70 грн. та на суму 66,21 грн., які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: partial