Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що на протязі 3 років вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі та 16.12.2006 року шлюб між ними було розірвано. Повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо їхнього сина, так як він не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з ним, не відвідує його, не займається його вихованням, не виявляє жодного інтересу до його особистого життя, внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, жодних коштів на його утримання не надає та не цікавиться його успіхами і досягненнями. Зауважила, що після фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем та її переїзду на іншу квартиру з дитиною, а саме з 2004 року по сьогоднішній день відповідач жодного разу не відвідував свого сина, не спілкувався з ним і не займався його вихованням, не піклувався про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, а вихованням дитини займається лише позивач. Вказала, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2010 року відповідача зобов'язано до сплати аліментів на утримання дитини, проте він не виконує зазначеного рішення суду, так як взагалі не сплачує аліменти. Просила позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - служба у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. в судове засідання не з'явилась але надала суду заяву про те, що повністю підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки виклик відповідача було здійснено через оголошення в пресі. Згідно з розпорядженням КМУ від 21 січня 2015 року № 41-р "Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи" друкованим засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження по Вінницькій області, в якому у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного. Зокрема, таким друкованим засобом масової інформації є газета "Урядовий кур'єр". Таким чином, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, шляхом публікації про його виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» №83 (5457) від 13.05.2015 року, але до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, а згідно ст.224 ч.1 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ст.224 ч.1 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України - батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч.1 ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона, згідно ст.10 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи із наступного. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4) вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], щодо якого позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, що визначає повноваження [PERSON] на звернення із даним позовом. Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5) шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 19.12.2006 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1590. Відповідно до акту від 18.06.2014 року (а.с.6, 42), яким підписами громадян [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчено, що позивач [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] вихованням малолітнього [PERSON] займається лише його матір [PERSON], батька [PERSON] з 2004 року жодного разу не бачили навіть близько біля будинку, де проживає дитина, вихованням дитини він не займається, так як не відвідує її за місцем проживання, не допомагає у побуті, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток та не цікавиться його життям; характеристики Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Вінницької міської ради від 17.06.2014 року (а.с.8) із посиланням на обставини ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON]; рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2010 року (а.с.9) та довідки - розрахунку заборгованості відділу ДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Київі від 01.12.2014 року №855/15 (а.с.10), згідно яких відповідно присуджено до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 18.10.2010 року і до досягнення ним повноліття, та за матеріалами виконавчого провадження, відомості щодо сплати відповідачем аліментів на утримання сина в період з 21.12.2010 року по 28.02.2014 року у виконавчому провадженні відсутні, таким чином станом на 01.12.2014 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 29 670,90 грн.. Згідно з висновком Виконавчого комітету Вінницької міської ради "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO]" №Ч-31-97789/1-00-10 від 27.01.2015 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.12,40-41). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займається, жодним чином не забезпечує її утримання, належний розвиток, чим свідомо уникає виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243 грн. 60 коп., а тому дана сума судового збору має бути відшкодована відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved