Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

[PERSON], зернулась з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем мають дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO]. На підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області із відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в сумі по 250,00 грн. на кожну дитину, щомісячно. Однак відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого станом на 30.09.1916 року виникала заборгованість в сумі 34500 грн. Просила стягнути з відповідача неустойку за несплату аліментів в сумі 356 920 грн. за період з 01.01.2011 року до 30.09.2016 року. Під час розгляду справи збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача неустойку в розмірі 397 985 грн. за період з 01.01.2011 року до 24.01.2017 року. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу вона з дітьми та відповідачем стали проживати окремо. Відповідач аліменти на дітей за рішенням суду не сплачував. В подальшому між ними виникла домовленість про продаж відповідачем належної йому частки в будинку, з умовою, що вона не буде вимагати аліментів на дітей які він мав сплатити за період до 2013 року. Таким чином, вона викупила у позивача належну йому частку, однак після цього останній став вимагати визнання цього договору недійсним та продовжував не платити аліменти. 22.12.2014 року вона звернула виконавчий лист до примусового виконання. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Представник позивачки просив позов задовольнити. Вважає зустрічні позовні вимоги не обґрунтованими, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів може бути звернутий до виконання до повноліття дітей, тоді як обовязок сплати аліментів за наявності рішення суду не повязаний із зверненням до виконання виконавчого листа або виконання інших домовленостей. Відповідач був обізнаний про наявність рішення суду та обовязок щодо сплати аліментів. Доказів виконання цього обовязку, тобто сплати аліментів до 22.12.2014 року іншим шляхом, ніж в примусовому порядку він не надав. Таким чином, вважає, що відповідач не може бути звільненим від виконання своїх обовязків по сплаті аліментів за період до 22.12.2014 року. Крім того, заперечує проти відстрочки по сплаті заборгованості по аліментам, оскільки це ставить позивачку в тяжке матеріальне становище. Вважає можливим розстрочити сплату цієї суми з урахуванням народження у відповідача іншої дитини. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи. Представник відповідача, вважає, що не можуть бути задоволеними вимоги позивачки про стягнення неустойки за період який перевищує три роки до звернення виконавчого листа до виконання. Крім того, звернув увагу, що в жовтні 2016 року одна дитина сторін стала повнолітньою, отже розрахунок з цього часу зроблений позивачкою не точним. До того ж звернув увагу на платежі які вже здійснив відповідач та надав судові підтвердження. Вважає, що звернення позивачки виконавчого листа до виконання в 2014 році підтверджує факт надання відповідачем добровільної допомоги дітям. Також зазначив, що відомостей про відкриття виконавчого провадження та відповідно про виникнення заборгованості по аліментам, відповідачу не надходили. Таким чином, заборгованість виникла не по його вині. Відповідач став спрямовувати аліменти шляхом переказу з листопада 2016 року, тобто коли йому стало відомо про виконавче провадження. Вважає, що вимоги [PERSON] можуть бути задоволеними частково, тоді як повністю просить задовольнити зустрічні вимоги, а саме звільнити відповідача від заборгованості по сплаті аліментів за період з 30.11.2010 року до 30.11.2014 року в сумі 23 500 грн. та відстрочити сплату заборгованості за аліментами станом на 30.09.2016 року до 01.01.2018 року, оскільки у нього в 2012 році виникла інша сімя та народилась дитина. Свідок [PERSON] пояснила, що є матірю відповідача, а отже їй відомо, що після розірвання шлюбу до весни 2012 року сторони проживали разом однією сімєю. На теперішній час син отримує щомісячний дохід 6-7 000 грн. У нього інша сімя та народилась дитина. Частину будинку син переоформив на позивачку для уникнення стягнення за кредитом. Про стягнення з сина аліментів їй нічого не було відомо. Свідок [PERSON] пояснив, що є братом відповідача. Йому відомо, що після розлучення брат до 2012 року проживав в своєму будинку. З приводу аліментів йому нічого не відомо. Заслухавши позивачку, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27.12.2010 року шлюбу між сторонами розірвано.(а.с.07) Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27.12.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO] в сумі по 250 грн. на кожну дитину, щомісячно до повноліття дітей.(а.с.10) Як вбачається з розрахунку Державного виконавця Скадовського РВ ДВС Херсонської області відповідач не сплачував аліменти із січня 2011 року до вересня 2016 року. За інші місяці данні відсутні.(а.с.12) Крім того, в судовому засіданні позивачка та її представник стверджували, що відповідач також продовжував не сплачувати аліменти до листопада 2016 року у звязку з чим, надали розрахунок неустойки за прострочення по сплаті аліментів за період з січня 2011 року до січня 2017 року, згідно з яким з відповідача має бути стягнуто пеня в сумі 397 985 грн.(а.с.40-а) Представником відповідача надані квитанції про оплату відповідачем аліментів та частково заборгованості по аліментам від 23.11.2016, 19.12.2016, 24.01.2017, 14.02.2017 в сумі по 1010грн. та він визнав, що до цього відповідач через органи ВДВС аліменти не сплачував.(а.с.41, а.с.75) З цього суд дійшов висновку про доведеність факту несплати аліментів також за жовтень 2016 року який включений в розрахунок позивача. Відповідно до ч.1 ст.196 СК при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 01 липня 2015 ВСУ сформулював правову позицію про порядок розрахунку неустойки за несплату аліментів за підсумками розгляду справи №6-94цс15 виходячи з якої пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, місяця в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені та помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Таким чином, розрахунок наданий позивачкою не може вважатися вірним, оскільки він здійснений всупереч вказаної правової позиції ВСУ яка є обовязковою для застосування судами. Крім того ч.1, ч.2 ст.194 СК України передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Беручи до уваги, що позивачкою виконавчий лист №2-1465 предявлений до виконання 22.12.2014 року, даних щодо розшуку боржника та перебування весь цей час його за кордоном, не надано, аліменти з нього можуть бути стягнуті на період не більше, як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, тобто з 22.12.2011 року. Крім того, суд погоджується з зауваженнями представника відповідача що заборгованість за жовтень 2016 року становить 250 грн., а не 500 грн., оскільки [PERSON],18.10.1998 року набув повноліття. Зважаючи на надані представником відповідача копії квитанцій про сплату аліментів в листопаді, грудні 2016 року та січні, лютому 2017 року, заборгованість відповідача за вказаний період не виникала, а отже за ці місяці пеня нараховуватися не може. Таким чином, розрахунок позивачки щодо розміру пені неможна вважати вірним, оскільки враховуючи вищевказані обставини, пеня має бути нарахована за період з січня 2012 року до жовтня 2016 року з розрахунку, що заборгованість за кожен місяць становила 500 грн., за жовтень 2016 року заборгованість становила 250 грн. Відповідно 1% від суми 500 грн. становить 5 грн., 1% від 250 грн., становить 2,5 грн. За січень 2012 року розмір пені рахується: 5 грн. х 31 день в місяці =155 грн. За лютий 2012 року розмір пені рахується : 5 грн. х 29 день в місяці =145 грн. Таким чином визначається пеня за кожен місяць, після чого шляхом складання отримується загальна сума пені, яка в даному випадку становить 8752,5 грн. При цьому, сплата відповідачем аліментів та частково погашення в листопаді, грудні 2016 року та січні, лютому 2017 року заборгованості за минулі місяці,(а.с.41, 75) є підставою не нарахувати пеню тільки за вказані місяці, тоді як пеня за інші місяці має бути нарахована, оскільки погашення заборгованості за минулі місяці відбулось після спливу строку на сплату аліментів за минулі місяці, що дає право на нарахування пені. Таким чином, здійснені відповідачем платежі в частині погашення заборгованості за минулі місяці, мають бути зараховані при вирішенні питання органами виконавчої служби щодо загального розміру заборгованості по аліментам. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про необхідність звільнення [PERSON] від сплати аліментів за період до 22.12.2014 року, тобто до предявлення виконавчого листа до примусового виконання, так як обовязок виконання рішення суду, про яке [PERSON], був обізнаний, що визнав його представник, не повязується зі стадією відкриття виконавчого провадження. Доказів щодо фактичного виконання рішення суду відповідачем у спірний період не надано, як не доведено, що будучи зареєстрованим за однією з позивачкою адресою, сторони проживали однією сімєю. До показів свідків [PERSON] та [PERSON] суд ставиться критично, зважаючи на їх родинні відносини з відповідачем. Позивачка, її представник та представник відповідача визнали факт продажу відповідачем позивачці частини його будинку, однак ці обставини не можуть слугувати підставою для звільнення боржника від сплати аліментів за певний період оскільки доказів укладання договору в інтересах дітей судові не надано. Крім того, сторони не заперечують наявність судової тяжби між сторонами щодо вказаної угоди. До того ж свідок [PERSON] пояснила, що переоформлення будинку відбулось з метою уникнення стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Представник відповідача посилаючись на норму ч.3 ст.197 СК України, в редакції яка діяла до 2016 року, вважає, крім того підставою звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам за період з 30.11.2010 року до 30.11.2014 року, є непредявлення позивачкою виконавчого листа до виконання без поважних причин, однак суд не може погодитись з даним твердженням оскільки положення цієї норми може бути реалізовано у випадку, коли судом встановлено пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, що узгоджєується із судовою на той час практикою ВСУ(ухвала ВСУ від 15.10.2008 року). Такий строк відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час спірних відносин) становив три роки. Отже прийняття органами державної виконавчої служби 22.12.2014 року виконавчого листа до виконання, свідчить про наявність встановленого факту пропуску позивачкою строку для його предявлення з поважної причини. Таким чином, ч.3 ст.197 СК України на яку посилається представник відповідача застосована бути не може. Зважаючи на сімейні обставини відповідача, народження у нього дитини 27.09.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження,(а.с.42) та заробіток в сумі від 6000 до 7000 грн. про що повідомила його матір, суд вважає за можливе розстрочити стягнення з нього заборгованості по аліментам, яка виникла за період з січня 2012 року до 30.09.2016 року, шляхом стягнення заборгованості рівними частками до 01.01.2018 року. Тоді як надання відстрочки сплати цієї заборгованості вважає недоцільним, оскільки це поставить позивачку в тяжке матеріальне становище. При цьому на думку суду наданий представником відповідача договір оренди житла укладений від імені відповідача 04.06.2015 року не доводить витрати сторони, оскільки договір не є доказом понесених фактичних витрат.(а.с.76-79) Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial