Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батька із актового запису про народження. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін [INFO] народився спільний син - [PERSON] згідно з Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Позивач зазначила, що вже з часу її вагітності сином, відповідач припинив з нею шлюбно-сімейні відносини. Також, позивач зазначила, що відповідач не забрав її з дитиною з пологового будинку та за три роки життя сина [PERSON] , відповідач не виявив бажання навіть з ним познайомитись, та взагалі не приймає участі у його матеріальному утриманні, вихованні, тощо. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] [INFO] , та виключити відомості про батька із актового запису про народження. До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав. Про день, час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 15.10.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа також до початку судового засідання звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі. До суду направила Висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 15.10.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 20.09.2003 року між сторонами був зареєстрований шлюб, а 21.11.2016 року розірваний, що підтверджується рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2016 року по справі № 381/4196/16 (а.с. 9). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що встановлено на підставі Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . (а.с. 7). В матеріалах справи міститься Довідка КП «Фастівська житлово-експлуатаційна контора» ФМР від 13.10.2020 року № 00764 про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Також, матеріали справи містять Характеристику [PERSON] закладу дошкільної освіти «Джерельце» від 13.10.2020 року № 54, де зазначено, що хлопчик зарекомендував себе, як комунікативна, дружелюбна дитина, оминає конфліктні ситуації, має зацікавленість у навчанні, слухає вихователів, має охайний вигляд та чистий одяг. Мати забезпечує [PERSON] усім необхідним для виховання та навчання, співпрацює з вихователями, приводить та забирає дитину з садочка. Батька хлопчика у садочку ніколи не бачили. До суду позивачем надано рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 26.09.2018 року № 454 про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно з Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 01.10.2018 року № 06-23/4410, вказаний орган висловив доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина (а.с. 20-21). Крім цього в матеріалах справи містяться рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2017 року по справі № 381/4008/17 про стягнення аліментів з [PERSON] та виконавчі листи, які видавалися на підставі цього рішення, але не були прийняті до виконання Державною виконавчою службою у зв`язку з перебуванням відповідача за межами підконтрольної Україні території. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та іншими. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 164 СК України підставами позбавлення батьківських прав є, зокрема, якщо батько (мати) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач з полового будинку дитину з її матір`ю не забирав, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов`язки відносно сина не виконує, таким чином, враховуючи висновок органу опіки та піклування та інші докази надані позивачем, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимоги щодо виключення відомостей про батька дитини із актового запису про народження суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 122 СК України подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Відповідно до ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У відповідності до пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Згідно п.11 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Крім цього державна реєстрація народження фізичної особи та її походження, а також внесення змін до актового запису цивільного стану регулюється статтями 13, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», а також Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджених наказом Міністерства юстиції України від12.01.2011 року № 96/5. Отже, зазначені функції щодо внесення відомостей або змін до них про батька дитини із актового запису про народження дитини належить органам державної реєстрації актів цивільного стану України. В судовому порядку, як правило, вони вносять у разі оспорювання батьківства. З матеріалів справи вбачається, що мати не оспорює факту, що біологічним батьком дитини є [PERSON] . Крім цього, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки позивач не зазначає, яким чином порушуються, не визнаються або оспорюються її та/або дитини права, свободи чи інтереси, юридично це не обґрунтовує, і не доводить обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, то в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: partial