Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

11 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.013 року з нього на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей [PERSON], [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 05.03.2013 року. Однак в жовтні 2014 року діти [PERSON] та [PERSON], прийняли рішення, що будуть проживати разом з ним та стали проживати з ним за адресою: [ADDRESS]. Тому просить суд скасувати вищезазначене рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання дітей та звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дітей. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що вона на даний час не працює, аліменти є її єдиним доходом, також зазначила, що діти дійсно проживають з позивачем та аліменти вона повертає [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 01.04.2013 року з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 05.03.2013 року і до повноліття дітей (а.с. 15-16). Діти [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем і знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою голови Андріївської сільської ради Словянського району Донецької області № 02-35/257 від 17.10.2014 року та актом від 17.10.2014 року (а.с. 13,14). Крім того дана обставина визнана і відповідачем по справі. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з позивачем [PERSON], з жовтня 2014 року, знаходяться на його утриманні, тому суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а позивач підлягає звільненню від аліментів, стягнених з нього рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/995/2013 від 01.04.2013 року, на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на ті обставини, що вона не працює та аліменти є її єдиним джерелом існування, оскільки аліменти, що сплачуються позивачем повинні витрачатися саме на утримання дітей, також суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини,що вона отримує аліменти та віддає їх донці [PERSON], оскільки крім особистих пояснень, вона не надала суду жодного належного доказу у розумінні ст. 60 ЦПК України. Також суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо скасування рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/995/2013 від 01.04.2013 року, не підлягають задоволенню, оскільки скасовувати, змінювати рішення судів першої інстанції, це повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій. Скасовувати рішення суду першої інстанції, суд першої інстанції може лише у випадку, якщо його було прийнято у заочному порядку. Так з матеріалів справи вбачається, що сторони при постановленні рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/995/2013 від 01.04.2013 року в судовому засіданні були присутні, а тому вимоги позивача щодо скасування вищезазначеного рішення не підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача слід а стягнути судові витрати по справі у сумі 121,80 грн., так як дані витрати позивач поніс з вини відповідача.

Outcome: partial