Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

12.07.2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, посилалась на те, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 07.02.1987 року. 14.06.2016 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач почав пояснювати, що майно, яке було придбане за час шлюб,у належить тільки йому, а відповідачка не має жодного права на дане майно. Таку позицію відповідача позивачка вважає незаконною. За час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номер АН66704ВХ, за 60\~000 гривень. Позивачка не заперечує проти стягнення з відповідача грошової компенсації за спірний транспортний засіб, з урахуванням того, що вказаний автомобіль є неподільним та фактично перебуває у користуванні відповідача. Тому просить суд визнати вказаний автомобіль спільним майном подружжя, за рахунок розділу майна виділити відповідачу автомобіль, стягнути з відповідача грошову компенсацію за вказаний автомобіль у розмірі ? частини його вартості, та стягнути з відповідача на її користь грошові витрати, понесені нею за сплату судового збору. 04.10.2016 року відповідач у справі подав зустрічний позов, у якому зазначив, що за час сумісного життя з позивачкою, окрім придбання автомобіля, вони збудували гараж. Після припинення спільного проживання та після розірвання шлюбу домовленості про поділ майна вони не досягли. Тому просить визнати гараж спільним майном подружжя, визнати за ним право власності на ? частину зазначеного гаражу. 26.06.2017 року позивачка надала суду уточнену позовну заяву у які зазначила, що у звязку із тим, що за час знаходження справи у суді було проведено експертизу, з якої встановлено, що автомобіль станом на 20.07.2016 року коштує 75440 гривень. Тому простить суд стягнути з відповідача на її користь 37750 гривень за 1/2частини вартості автомобіля. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала. Попередні усні домовленості з відповідачем щодо поділу спільного майна заперечувала. Представник позивачки у судовому засідання також підтримала заявлені вимоги, не заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача у судовому засіданні визнавав, що автомобіль [PERSON] був придбаний під час шлюбу сторін та є спільною власністю подружжя. Однак на час судового розгляду даний автомобіль відповідач продав своїй матері - [PERSON] 20.07.2016 року. Поділу належить лише те майно, що фактично перебуває у володінні на момент розгляду справи. Тому вважав, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. На задоволенні зустрічного позову наполягав, зазначив, що між сторонами до офіційного розірвання шлюбу було укладено усну угоду про поділ спільного майна: спільну квартиру вони дарували синові, відповідачу залишався автомобіль. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення перівсного позову заперечував, зазначив, що вони з позивачкою домовилися поділити спільне майно: спільну квартиру вони дарували синові, відповідачу залишався автомобіль. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтверджують цей факт. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 07.02.1987 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14.06.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.7). Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали автомобіль «DAEWOO LANOS», державний номер АН66704ВХ, а також побудували гараж, що знаходиться за адресою: № 2, розташований за адресою вул. Піонерська, смт. Донське Волноваського району Донецької області , який зареєстровано на первісного позивача у справі - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.39). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Згідно із вимогами\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Статтею 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України. З висновку експерта № 4/05 судової авто товарознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу, встановлено, що станом на 20.07.2016 року автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2004 року випуску , номерний знак [NUMBER], на дату оцінки має середню ринкову вартість 75440 (сімдесят пять тисяч чотириста сорок) гривень 00 копійок. Враховуючи те, що автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO LANOS, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є річчю неподільною, на момент вирішення справи його вартість становить 75440 гривень 00 копійок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь первісного позивача грошові кошти у сумі 37720 гривень 00 копійок, тобто ? частину вартості зазначеного автомобіля. Також беручи до уваги те, що під час шлюбу сторони побудували гараж, суд вважає, що вказане нерухоме майно є спільно набутим майном подружжя та вважає що воно має бути поділено порівну. Даний факт сторони не заперечують. Відповідно до змісту\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до абз. 1 п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). За таких обставин суд прийшов висновку, що позовні вимоги первісного підлягають задоволенню частково. Суд приймає до уваги, що спірний автомобіль з 20.07.2016 року зареєстрований за [PERSON], тому позовна вимога - залишити автомобіль відповідачеві [PERSON] задоволенню не підлягає в зв"язку з юридичною перереєстрацією права власності. Заперечення представника щодо фактичного знаходження спірного автомобіля у іншої особи суд до уваги не приймає з огляду на вищевикладені положення чинного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що вимоги за первісним, так і за зустрічним позовами були судом задоволені та задоволені частково, а тому з урахуванням ступеню задоволення вимог сторін, з огляду на принципи пропорційності та справедливості судові витрати, які сторони понесли в звязку з розглядом цієї справи, не відшкодовуються за рахунок взаємозаліку.

Outcome: partial