Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» 30 грудня 2013 р. поштою направило позов, що надійшов до Кіровського міського суду 08 січня 2014 р. до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості по сплаті за постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] за період з 1 лютого 1997 р. до 30 вересня 2013 р. у розмірі 20877 грн. 78 коп., які вони, незважаючи на попередження, не сплатили. В позові також поставлене питання про стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 229,40 грн. Позивач вказав, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS] та фактично користуються тепловою енергією, а виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» постачає теплову енергію в дану квартиру з 01 липня 2006 р. до теперішнього часу внаслідок реорганізації ВО «Кіровськтепломережа», котра постачала теплову енергію в дану квартиру до цих пір та приєдналася до ВО «Жданівкатепломережа» на підставі наказу ОКП «Донецьктеплокомуненерго» №124 від 18 квітня 2006 р., що є правонаступником всіх прав та обов'язків ВО «Кіровськтепломережа». Ухвалою Кіровського міського суду від 27 січня 2014 р. закрите провадження по справі за позовом ОКП "Донецьктеплокомуненерго" в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця "Жданівкатепломережа" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, - в частині стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні 27 січня 2014 р. представник позивача Орлова Н.І. змінила свої позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по сплаті за постачання теплової енергії у квартиру [ADDRESS] у розмірі 20877 грн. 78 коп. за період з 1 лютого 1997 р. до 30 вересня 2013 р. При цьому представник позивача просила не застосовувати строк позовної давності та стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 229,40 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися належним чином рекомендованими судовими повістками про дату, час та місце розгляду справи 27 січня 2014 р.; проте в судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, не надіслали заяву з просьбою перенести розгляд справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справі, суд вважає, що остаточні позовні вимоги повинні бути задоволені частково. Згідно із ст. ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, теплова енергія ) наймачами повинна проводиться щомісячно. Це ж положення міститься в ст. ст. 815, 816, 820 ЦК України 2004 р. та у п.14, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковою територією, затверджених Постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 р. Згідно зі ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором , а відповідно до ст. 816 ЦК України саме наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним. Разом з тим відповідно до ст. 64 ЖК України, що є спеціальною нормою закону щодо житлових прав та обов'язків, повнолітні члени сім»ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність по обов'язкам, що випливають з договору найма житлового приміщення. Відносини з приводу теплопостачання фізичними особами регулюються: ЦК України, Законами України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-1У від 24 червня 2004 р. з наступними змінами, "Про теплопостачання" №2633- 1У від 02 червня 2005 р. з наступними змінами, Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 р. зі змінами, внесеними постановами КМ України №1268 від 31 жовтня 2007 р., №933 від 03 вересня 2009 р., №151 від17 лютого 2010 р.; Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМ України №1198 від 03 жовтня 2007 р. Згідно ст. 1, 19, 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач - фізична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору, зобов'язаний щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману (спожиту) теплову енергію. Таким чином, у відсутності договору на споживання послуг, суд вважає потрібно користуватися доведеністю фактичного споживання послуг, що є єдиною підставою (у відсутності договору) на стягнення заборгованості за фактично спожиті послуги, тобто за фактичну поставлену до квартиру споживачів теплову енергію. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі дублікату договору міни, посвідченого Кіровською державною нотаріальною конторою 17 серпня 2000 р. за реєстром №1618, відповідно до якого співвласниками також є [PERSON] та [PERSON] (що померла [INFO]), проте долі всіх співвласників в їх праві власності не визначені, а отже квартира знаходиться в спільної сумісній власності; вони фактично користуються послугами позивача, оскільки теплова енергія надходить до квартири [ADDRESS], а вони проживають та зареєстровані за даною адресою, повинні нести відповідальність по виконанню обов'язків по сплаті за спожиту теплову енергію. Відповідачі фактично користувалися послугами ВО "Жданівкатепломережа" , на цей час мають заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання, надані до квартири [ADDRESS] з 1 лютого 1997 р. до 30 вересня 2013 р. у розмірі 20877 грн. 78 коп., бо на протязі всього цього часу за постачання теплової енергії за вказану квартиру кошти не вносилися , хоча теплова енергія весь цей час надходила до даної квартири. Проте, строк позовної давності про стягнення заборгованості до 01 січня 2004 р., встановлений ст. 71 ЦК України 1963 р. , сплив до набрання чинності ЦК України 2004 р., що слід врахувати у відповідності із п. п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2004 р., оскільки ст. 75 ЦК УРСР 1963 р. була імперативною нормою та передбачала обов'язковість застосування позовної давності незалежно від заяв сторін по справі. При цьому суд бере до уваги, що за вказаний період відповідачі взагалі не проводили платежів в погашення заборгованості ані особисто, ані за їх дорученням не здійснювалося ніяких дій, які б свідчили про переривання строку позовної давності, а отже не переривали перебіг строку позовної давності, в зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, оскільки позивачу ніщо не заважало регулярно звертатися до суду за стягненням заборгованості за спожиту відповідачем теплову енергію, проте без будь-яких поважних причин цього раніше не робив. Суд вважає за необхідне в позові про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у сумі 3256 грн.52 коп., що виникла за період з 01 лютого 1997 р. до 01 січня 2004 р. ОКП "Донецьктеплокомуненерго" в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» відмовити через сплив обов'язкової для застосування позовної давності. На відміну від імперативної норми ст. 75 ЦК УРСР 1963 р., яка передбачала обов'язковість застосування позовної давності, ч.3 ст. 267 ЦК України 2004 р. передбачає можливість застосування даного правового інституту лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення судом рішення. Оскільки в судовому засіданні під час розгляду справи судом і до моменту винесення рішення по суті заявлених вимог ні однією із сторін не була зроблена заява про застосування строку позовної давності, то у суду нема підстав для його застосування. Дане положення є додатковою гарантією захисту прав кредитора та законодавчо закріпленим підтвердженням того, що навіть в разі спливу строку позовної давності суб'єктивне право продовжує існувати. При цьому суд бере до уваги, що факт необізнаності боржника про закінчення строку позовної давності юридичного значення не має. До суду не одна із сторін не звернулася із клопотанням про застосування строку позовної давності. Відповідачі не направили до суду письмової заяви про застосування строку позовної давності, за викликом суду у судове засідання не з'явилися. Оскільки відповідачі не провадили сплату за спожиті послуги з теплопостачання, підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підтверджена випискою із особистого рахунку заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання за період з 01 січня 2004 р. до 30 вересня 2013 р. у сумі 17621 грн. 26 коп. Відповідачами не оспорені тарифи на житлово-комунальні послуги, не оспорений розмір жилої площі. Виробник, тобто позивач по справі , надав послуги з централізованого опалення до вводу у будинок відповідачів, що також відповідачами не оспорюється. Заборгованість відповідачів підтверджено витягом з особистого рахунку відповідачів, копія якого надана суду позивачем та не спростована в суді іншими доказами. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у сумі 229 грн. 40 грн. (що є мінімальним розміром судового збору у позовах, що мають ціну) підлягає стягненню на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу виробнича одиниця «Жданівкатепломережа» з [PERSON] та [PERSON] по 114,70 грн. з кожного, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial