Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Як зазначає позивачка у жовтні 2011 року третя особа по справі [PERSON] представившись їй як директор ТОВ «Бізнес-Позитив» запропонував їй працювати на його підприємстві менеджером на що вона погодилася і надала [PERSON] заяву про прийняття на роботу. Вони домовилися, що працювати вона буде вдома, через Інтернет і розмір її зарплати буде складати 3 000 грн. на місяць. В листопаді 2011 року вона приступила до роботи. До її обов'язків входило розміщення оголошень в мережі Інтернет про пошук працівників, розміщення рекламних оголошень, пошук інформації, оформлення документів. За період роботи з листопада 2011 року по червень 2013 року вона отримала лише 4 000 грн.. Мотивуючи тим, що її права були грубо порушені позивачка і просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по зарплаті, компенсацію пов'язану з інфляцією та моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, які представник відповідача не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: Відповідно до вимог чинного законодавства, ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило,у письмовій формі і оформлюється наказом чи розпорядженням. Також трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. В даному випадку ніяких доказів того, що позивачку дійсно було прийнято на роботу суду не надано. Враховуючи, що позивачка зазначає, що вона працювала на відповідача понад півтора роки, з листопада 2011 року по червень 2013 року, то за даний період часу вона мала можливість неодноразово звернутися до відповідача з питання її офіційного оформлення на роботу, але цього не зробила, і посилання позивачки, що вона двічі подавала заяву про працевлаштування особисто директору ( це за півтора року «роботи» ) також не може бути доказом її роботи у позивача, оскільки вона мала можливість направити таку заяву відповідачу рекомендованим листом, з повідомленням про його вручення, і тоді це дійсно було б доказом іі роботи у відповідача. Також позивачка стверджує, що в рахунок зарплати отримала від відповідача лише 4 000 грн., але ніяких доказів щодо отримання зазначеної суми, взагалі, і саме як зарплати, від відповідача суду також не надано. Суд не може прийняти до уваги пояснення позивачки, що підтвердженням її роботи у відповідача є копія паспорта директора, копія свідоцтва про реєстрацію ТОВ та інші документи підприємства, оскільки суду не надано ніяких доказів, що дані документи одержані позивачкою законним чином, тобто що їх їй передавав чи то особисто [PERSON], чи то інший офіційний представник підприємства. Також суд не може прийняти до уваги посилання позивачки, що доказом її роботи є скріншоти її оголошень, оскільки при теперішньому розвитку комп'ютерної техніки зробити роздруківку таких оголошень за будь-який час і в будь-якому виді зможе люба людина, яка хоч трохи може працювати з комп'ютером. Не може суд прийняти до уваги і посилання позивачки на те, що доказом її роботи є те, що директор підприємства особисто передав їй стартовий пакет Київстар з контрактними підключеннями, оскільки також ніяких доказів того, яким чином і коли до неї потрапив даний стартовий пакет позивачкою суду не надано.

Outcome: dismissed