Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] в особі уповноваженого представника [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , який постійно проживав та на день смерті був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із Ѕ частини будинку в [ADDRESS] . За життя [PERSON] не залишив заповіт. На час відкриття спадщини позивач постійно з 1961 року і на день смерті батька проживала разом із спадкодавцем в будинку в [ADDRESS] , прийняла спадщину за своїм батьком , але у визначений законом строк не звернулася до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцями першої черги за законом стали: дружина померлого (мама позивачки та відповідачки) [PERSON] та його доньки [PERSON] і [PERSON] .Крім того , вказує на те, що позивач , яка на момент смерті батька проживала разом зі спадкодавцем, після його смерті фактично вступила в управління спадковим майном є такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не доведено факт спільного проживання зі спадкодавцем так як позивач не була зареєстрована за вказаною адресою. У зв`язку з вказаними обставинами звернулася до суду та просить суд ухвалити рішення яким встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Після звернення з позовом до суду позивач по справі [INFO] померла. В ході судового розгляду справи ухвалою суду від 19.03.2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача ( спадкоємця) [PERSON] - [PERSON] 08.12.2016 року представник [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просив суд: визнати факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за батьком [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 14/48 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи вимоги заяви тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2010 року по справі № 2о-348/10 встановлений юридичний факт прийняття Відповідачкою спадщини, що відкрилась після смерті [INFO] батька [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повинно належати за законом по 1/6 частині права власності на будинок. Однак, прийняти спадщину в нотаріальній конторі [PERSON] не змогла через недоведеність факту спільного проживання з спадкодавцем, оскільки не довела факт прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном та відсутністю правовстановлюючих документів. [INFO] померла [PERSON] , мати [PERSON] та відповідачки та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Згідно заповіту від 23.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Куліковим М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1137, [PERSON] заповіла все майно, яке буде належати їй [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] , у встановлений для цього строк, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] повинно належати 1/6 частина будинку внаслідок прийняття спадщини за померлим батьком та 3/24 за померлою мамою [PERSON] , а в цілому 14/48. Однак, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні [PERSON] не змогла отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Відсутність правовстановлюючих документів на будинок становить перешкоду в подальшому оформленні належних спадкових прав після смерті батьків [PERSON] . Однак, [INFO] померла [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про смерть від 26 вересня 2016 року , яка за життя не залишила заповіт. Оскільки [PERSON] є сином [PERSON] , а відтак є спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник відповідача [PERSON] подав до суду 17.06.2020 року клопотання відповідно до якого просив ухвалити рішення без участі відповідача та її представника. Згідно поданого клопотання, позов визнає частково, обґрунтовуючи це тим, що [PERSON] є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 07 квітня 1995 року, укладеного між її батьком [PERSON] і нею, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Дроботя А.Й. Крім того, згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року по справі № 308/14610/14-ц [PERSON] є власницею в порядку спадкування за [PERSON] 1/16 частини будинку [ADDRESS] та 1/6 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за [PERSON] , що в цілому становить 11/48 частин будинку (1/16 + 1/6 = 3/48 + 8/48 = 11/48). Таким чином, [PERSON] є власницею 35/48 частини будинку (1/2 + 11/48 = 24/48 + 11/48 = 35/48), а тому неуспадкованими після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишаються 13/48 частини будинку (48/48 - 35/48 = 13/48). Просив визнати факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном за батьком [PERSON] і матір`ю [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 13/48 частини будинку за адресою: [ADDRESS] . 28.10.2016 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про відкладення розгляду справи. 28.10.2016 р. позивачем [PERSON] подав до суду заяву про залучення до участі у справі правонаступника. 28.11.2016 р. представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 08.12.2016 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. 08.12.2016 р. представником відповідача [PERSON] подано до суду заперечення на позовну заяву. 08.12.2016 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. 08.12.2016 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про витребування доказів. 06.02.2017 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву приєднання доказів до матеріалів справи. 27.02.2017 року представником позивача [PERSON] подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 05.04.2017 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про приєднання доказів до матеріалів справи. 30.05.2017 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи. 23.04.2020 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. 17.06.2020 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 19.10.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду К.К. Бенца відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. 19.03.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду К.К. Бенца залучено до участі справі правонаступника позивача [PERSON] . Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.04.2012 року № 33919208 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] кожному по Ѕ частці. Як встановлено судом, Ѕ частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування , посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори 07.04.1995 року за № 1-2277. Як встановлено судом, Ѕ частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Й на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2004 року. Як встановлено судом, [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть , копія якого долучена до матеріалів справи. Судом встановлено, що дружиною померлого [PERSON] є [PERSON] ,що стверджується даними витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну рестрацію шлюбу від 11.11.2014 року. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на день смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , проживала по [ADDRESS] з 16.01.1961 року по 2014 рік і по цей час, що стверджується даними Акту від 23.01.2014 року про фактичне проживання особи, виданим директором КП «ЖРЕР № 1». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом до складу якої в тому числі входить Ѕ частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , так як за життя [PERSON] заповіт не залишив, вказані факти доведені судовим рішенням від 27.04.2015 року і в силу ст. 82 ЦПК України доведення не потребують . Оскільки заповіту [PERSON] не оформляв , а тому спадкоємцями першої черги за законом стали: дружина померлого [PERSON] та його доньки [PERSON] і [PERSON] . Враховуючи, що спадщина за померлим [PERSON] відкрилася у 1996 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] спадщину за померлим батьком прийняла в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме на частину вказаного будинку, в якому вона на день смерті спадкодавця проживала, що стверджується даними акту від 23.01.2014 року про фактичне проживання особи, виданим директором КП «ЖРЕР № 1» . Таким чином [PERSON] , яка на момент смерті батька проживала разом зі спадкодавцем, після його смерті фактично вступила в управління спадковим майном є такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.12. 2010 року по справі № 2о-348/10, яке набрало законної сили встановлений юридичний факт, а саме що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [INFO] батька - [PERSON] . Отже, як встановлено судом спадкоємцями Ѕ частини будинку, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] після смерті [PERSON] стали : дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] відповідно по 1/6 частині кожен,вказані факти доведені судовим рішенням від 27.04.2015 року і в силу ст. 82 ЦПК України доведення не потребують . Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , - мати [PERSON] та відповідачки, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/6 частину житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Враховуючи, що спадщина за померлим [PERSON] відкрилася у 2014 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно заповіту від 23.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Куліковим М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1137, [PERSON] заповіла все майно, яке буде належати їй - [PERSON] . Як встановлено судом [PERSON] є власницею 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 07 квітня 1995 року, укладеного між її батьком [PERSON] і нею, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської нотаріальної контори Дроботя А. Й., реєстровий № 1-2277. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 червня 2015 року по справі № 308/14610/14-ц визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за [PERSON] 1/16 частини будинку [ADDRESS] та 1/6 частини зазначеного будинку в порядку спадкування за [PERSON] , що в цілому становить 11/48 частин вказаного будинку . Вказані обставини в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, [PERSON] є власницею 35/48 частини будинку (1/2 + 11/48 = 24/48 + 11/48 = 35/48), а тому неуспадкованими після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , і після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишаються 13/48 частини будинку (48/48 - 35/ 48 = 13/48). Отже, [PERSON] успадкувала за батьком та матірю 13/48 частини будинку по [ADDRESS] . Як встановлено судом, [PERSON] [INFO] померла , що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2016 року. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2010 року. 30.03.2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу від 03.04.2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було подано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається,виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище. На підставі наведеного,

Outcome: partial