Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

04.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок загальною площею 221,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Флотська, б.9 та є власністю [PERSON] (місце проживання: кВ. 111, вул. Маршала Жукова, буд. 85, м. Одеса ) на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (місцезнаходження: 65050, м. Харків, просп.. Московський, буд. 60, рахунок № 2909000000113 в АТ «УкрСиббанк»), що виникли на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 11034712000 в сумі 130\~359 дол. США. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, а саме шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, що була визначена в Іпотечному договорі у розмірі 2\~435\~106 гривень. Ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» суми сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 11034712000 від 08.09.2006 року, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2008 року стягнуто з [PERSON] заборгованість на загальну суму 2\~389\~718, 93 гривень. Позивач стверджує, що на теперішній зазначене рішення не виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку, заборгованість відповідача за кредитним договором залишається не погашеною в повному обсязі, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобовязаннями щодо кредитного договору. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11034712000 згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 450\~000 дол. США з терміном повернення по 08 вересня 2027 року. В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1855, згідно умов якого [PERSON] передала Банку в іпотеку: домоволодіння загальною площею 221, 9 кв.м., житловою площею 87, 2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул.. Флотська, буд.9 та земельну ділянку загальною площею 0,0481 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) яка розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Флотська 9. Також з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору 08 вересня 2006 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки, згідно якого остання взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати по всіх зобовязаннях [PERSON], що випливають з кредитного договору № 11034712000 від 08 вересня 2006 року. ПАТ «УкрСиббанк» повністю виконав взяті на себе Кредитним договором зобовязання щодо надання [PERSON] кредиту в обсягах встановлених договором. Як стверджує Позивач, Відповідач свої зобовязання по кредитному договору виконувала неналежно, систематично порушувала строки по сплаті платежів в рахунок погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом та відсотках, у звязку з чим Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2008 року по справі № 2-1385/08 було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 2\~447\~625 гривень 21 копійку. Однак, як стверджує Позивач на теперішній зазначене рішення не виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку, заборгованість відповідачки за кредитним договором залишається не погашеною в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ураховуючи положення ст. 599 ЦК України, розяснення Вищого спеціалізованого суду України відповідно до п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 30.03.12 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитним правовідносин» та розяснення Верховного Суду України, що викладене у його листі від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» вбачається, що наявність судового рішення не припиняється існування зобовязальних правовідносин між відповідачами та Банком. Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Так згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право одержання від Позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В п. 1.3.1 Кредитного договору зазначено, що за використання кредитних коштів встановлюється процентна ставка у розмірі 10,3 % річних. Відповідно до п. 1.3.3 Договору проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту, що фактично надані Банком Позичальнику і які ще неповернуті останнім у власність Банку. Оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2-1385/08 від 27.10.2008 року до теперішнього часу не виконане, та кошти які Банк надавав відповідачу не повернуті за період з 01.01.2013 року 14.12.2015 року у відповідача виникла заборгованість, що складає 130\~359, 19 дол. США. Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд звертає увагу на те, що позивачем було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платеж, якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, як вбачається з платіжного доручення № [NUMBER] від 28 грудня 2015 року позивачем при подання даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 36\~526, 56 гривень. Проте відповідно до ч. 2 ст. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 30.03.2012 року, вимога Заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором, як вимога немайнового характеру, якщо така вимога предявлена після вирішення вимоги про виконання основного зобовязання (стягнення заборгованості). Так відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, (зі змінами внесеними 01.09.2015 року) передбачені розміри ставок судового збору, так за подання юридичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, що на момент звернення до суду з позовом становило 1218 гривень. Отже можливо зробити висновок про те, що позивач ПАТ «УкрСиббанк», звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення, після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, помилково сплатив судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову у сумі 36\~526, 56 гривень, а від так, надмірно сплачені грошові кошти у сумі 35\~308, 56 гривень (36\~526, 56 1218) підлягають поверненню позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України про судовий збір. Разом з тим, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1218 гривень. Враховуючи викладене вище, та

Outcome: partial