Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

31 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 7113 про стягнення з [PERSON] на рахунок Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк "ПриватБанк" боргу за кредитним договором № VIUWGA0000002031 від 29 січня 2008 року за період з 29 січня 2008 року до 03 липня 2017 року в сумі 129\~289 гривень 50 копійок та витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису, в сумі 3000 гривень. Вважаючи виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню повністю, [PERSON] 01 грудня 2017 року звернулася до суду з відповідним позовом. Ухвалою від 04 грудня 2017 року (а.с. 36) відкрито провадження у справі і призначено попереднє судове засідання, вирішено питання про витребування доказів (а.с. 37). Ухвалою від 27 грудня 2017 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 22 січня 2018 року (а.с. 61-62). 03 січня 2018 року до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшли витребувані судом документи (а.с. 69-85) та заперечення проти позову (а.с. 88-91). Представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечень чи відзиву на позов не подав. 22 січня 2018 року судовий розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 123), а його участь в наступному засіданні забезпечена в режимі відеоконференції (а.с. 126-127). Судовий розгляд справи 12 березня 2018 року не відбувся, оскільки через технічні несправності не можливо було забезпечити участь представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом (а.с. 127). В судове засідання 16 березня 2018 року відповідачі не зявилися: приватний нотаріус [PERSON] просила провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 108, 138, 154), а представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в суд не зявився, хоча з врахуванням положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 156-158), не повідомив про причину неявки. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мурованокуриловецький РВ ДВС, в судове засідання також не зявився, начальник Служби [PERSON] клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с. 115, 146). На підставі ч. 3 ст. 211 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи. Позивач у судовому засіданні поданий нею позов підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що дійсно отримувала у ПАТ КБ «Приват Банк» 29 січня 2008 року кредит у розмірі 92\~633 гривень 80 копійок. З того часу погашення заборгованості вона здійснювала з дотриманням графіку і жодного разу не допустила прострочки. Строк дії договору закінчився 29 січня цього року. Неодноразово рішеннями судів вона доводила перед Банком відсутність заборгованості. Про існування виконавчого напису вона дізналася у ВДВС, куди її викликали для добровільного виконання. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] (а.с. 33) підтримав позов [PERSON] та додатково пояснив: Належне виконання позивачем свого кредитного зобовязання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» доведено чинними судовими рішеннями Мурованокуриловецького районного суду від 20 грудня 2011 року, 01 листопада 2013 року, 15 червня 2016 року. Однак, ПАТ КБ «ПриватБанк» вперто намагається стягнути із [PERSON] неіснуючі заборгованості, а тому вдався до вчинення виконавчого напису. Всупереч вимогам закону про можливість вчинення виконавчого напису лише за умови безспірності боргу, [PERSON], достеменно знаючи, що заборгованість оспорюється [PERSON], 31 липня 2017 року подав до приватного нотаріуса [PERSON] заяву, в якій зазначив, що борг є безспірним. Приватний нотаріус [PERSON], порушила вимоги п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки вчинила виконавчий напис через девять днів після відправлення, а не отримання, боржнику вимоги про усунення порушень. Вважає, що відповідачі мають відповідати у солідарному порядку, а тому просив позов задовольнити повністю. Із заперечень на позов приватного нотаріуса [PERSON] (а.с. 88-91) слідує, що вона є неналежним відповідачем у даній справі, а може залучатися лише як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Про будь-які спори, суперечки, зміни та доповнення кредитного договору, винесені з приводу цього судові рішення та інші рішення, процедури стягнення заборгованості кредитор їй не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Щодо безспірності вимоги пояснила, що в розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» «безспірність» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Зазначила, що з цього приводу існує позиція ВСУ, викладена у постанові від 20 травня 2015 року № 6-158цс15: «безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів…..». Просила відмовити у задоволенні позову. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позовна вимога [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. Однією із найрозповсюдженіших підстав виникнення цивільно-правових відносин є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Кредитний договір - це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов'язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 29 січня 2008 року № VIUWGA0000002031. Предметом договору є кредит на суму 75000 тисяч гривень, які позивач отримала із умовою сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік та кінцевим терміном повернення 29 січня 2018 року. Відповідно до п. 1.1. Договору [PERSON] у період з 25 до 30 числа кожного місяця зобовязувалась вносити щомісячний платіж у сумі 1293 гривні 52 копійки, який включав у себе заборгованість по кредиту, відсотки, винагороду, комісію. Рішеннями Мурованокуриловецького районного суду від 20 грудня 2011 року, яке набрало чинності 10 лютого 2012 року (а.с. 10-11, 12-13), від 01 листопада 2013 року, яке набрало чинності 02 грудня 2013 року (а.с. 14-16, 17-20), від 15 червня 2016 року, яке набрало чинності 13 жовтня 2016 року (а.с. 21-23, 24-26), встановлено, що станом на жовтень 2016 року [PERSON] належним чином виконувала свій кредитний обовязок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Належне виконання кредитного обовязку із жовтня 2016 року до жовтня 2017 року [PERSON] довела квитанціями Банку (а.с. 27-29). Таким чином, станом на момент звернення до суду з цим позовом (01 грудня 2017 року) [PERSON] не мала заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2008 року № VIUWGA0000002031. В той же час, 31 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] вчинено виконавчий напис (а.с. 69), яким із [PERSON] стягнуто грошові кошти у сумі 126\~289 гривень 50 копійок, які є її боргом за кредитним договором № VIUWGA0000002031 від 29 січня 2008 року, в тому числі: залишок заборгованості за кредитом 32\~991 гривня 89 копійок, відсотки - 29611 гривень 12 копійок, комісія 725 гривень 88 копійок, пеня 57184 гривні 92 копійки, штраф (фіксована частина) - 250 гривень, штраф (відсоток від суми заборгованості) 5525 гривень 69 копійок, а також за цим виконавчим написом із [PERSON] стягнуто витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису, в сумі 3000 гривень. 03 жовтня 2017 року начальником Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 7113 про стягнення із [PERSON] боргу в сумі 129289 гривень 50 копійок (а.с. 8). Як встановлено в цьому судовому засіданні, [PERSON] станом на момент вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № VIUWGA0000002031 від 29 січня 2008 року не мала заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Тому [PERSON] неправомірно подав до нотаріуса недостовірні відомості про існування безспірної заборгованості, крім того, Банку, за таких обставин, не належало право звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на кредитному договорі № VIUWGA0000002031 від 29 січня 2008 року. Таким чином, [PERSON] у цьому судовому засіданні довела факт порушення ПАТ КБ «Приватбанк» її прав та інтересів. [PERSON]П обрала належний і ефективний спосіб захисту свого права, заявивши вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню\~ повністю, оскільки така вимога відповідає змісту порушеного права, характеру порушення, наслідкам, заподіяним таким порушенням. Отже, вимога [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованою, доведеною, а тому підлягає до повного задоволення. Однак, суд не може погодитися з вимогою позивача до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]. Так, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим\~законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»). При здійсненні цієї функції нотаріус керується чинним законодавством, зокрема: Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 182/20595) та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п. 2 Переліку, затвердженого постановою КМУ 29.06.1999 за № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису додається, зокрема, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ 22.02.2012 за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1 - 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Так, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). За ухвалою суду від 04 грудня 2017 року (а.с. 37), від приватного нотаріуса [PERSON] було отримано копію виконавчого напису № 7113 від 31.07.2017 та копію пакета документів, на підставі яких його вчинено (а.с. 69-85). Зокрема, виконавчий напис приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено 31 липня 2017 року (а.с. 69) на підставі заяви № б/н від 28 липня 2017 року про вчинення виконавчого напису (а.с. 70), копії письмової вимоги від 18 липня 2017 року про усунення порушень за кредитним договором № VIUWGA0000002031 (а.с. 74), інформації про направлення боржнику цього повідомлення (а.с. 75, 76), кредитного договору № VIUWGA0000002031 від 20 січня 2008 року (а.с. 77-79) та виписки з рахунку боржника станом на 03 липня 2017 року (а.с. 81-82). Суд повністю погоджується з позицією сторони позивача про те, що: 1) Нотаріусом, всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не перевірено, що Банком не було додано доказ вручення [PERSON] письмової вимоги від 18 липня 2017 року про усунення порушень за кредитним договором № VIUWGA0000002031 (а.с. 74). Таких доказів не подав ПАТ КБ «ПриватБанк» і суду, а позивач [PERSON] заперечила факт отримання від Банку такої вимоги. 2) Всупереч приписам п. 2.3 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус [PERSON] вчинила виконавчий напис до спливу тридцяти днів з моменту вручення повідомлення про усунення порушень [PERSON] (це за умови, що [PERSON] взагалі отримала відправлення від 22.07.2017 року (а.с. 75, 76)). Крім того, судом встановлено, що приватний нотаріус [PERSON] при вчиненні 31.07.2017 виконавчого напису № 7113 не дотримала умови, передбаченої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» про те, що безспірність заборгованості боржника перед стягувачем має місце лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так, виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості за період з 29 січня 2008 року до 03 липня 2017 року, тобто за девять років, пять місяців і чотири дні. Але відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із\~\~\~\~ частиною третьою\~статті 254 ЦК України\~спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку позицію постійно і регулярно висловлював Верховний Суд України у своїх постановах, зокрема, від 29.03.2017 у справі № 132/3645/14-ц. Таким чином, приватний нотаріус [PERSON] не могла вчиняти виконавчий напис щодо заборгованості, що утворилася понад три роки, а по неустойці - понад один рік. Однак, позивач не оскаржує в порядку ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальну дію нотаріуса, а лише доводить обставину, що не мала на момент вчинення виконавчого напису заборгованості перед Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк». Отже, існує спір про право між боржником ([PERSON]П.) і кредитором (ПАТ КБ «ПриватБанк»), а приватний нотаріус [PERSON] в даному спорі не має спільних чи однорідних прав і обовязків зі сторонами кредитного договору, не має матеріально-правової зацікавленості в спорі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] заявлена безпідставно, а тому в цій частині слід відмовити в позові. При вирішенні справи по суті суд, крім іншого, має вирішити питання про розподіл судових витрат. До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір, витирати на професійну правничу допомогу, витрати, повязані із проведенням експертиз. При зверненні до суду із цим позовом [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 640 гривень (а.с. 1). Про інші судові витрати позивач доказів суду не надала. Суд прийшов до висновку про задоволення позову, а тому із відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню 640 гривень судових витрат у вигляді судового збору (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial