Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Житловим кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з рішення Краматорської міської ради народних депутатів від 22.11.1978 р. № 532, на ім`я [PERSON] було відкрито особовий рахунок на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] та укладено договір найму житлового приміщення.(а.с. 5) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 28203, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідачка: [PERSON] . (а.с. 7) Згідно акту про непроживання від 09.06.2021 року, відповідачка [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не мешкає з квітня 2018 року. (а.с. 11) Стаття 71 ЖК України передбачає, що умови збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, згідно з якими при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому встановлено, що якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 107 ЖК України, якщо із жилого приміщення вибув член сім`ї наймача, у разі його вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, то він (вона) втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. При цьому, встановлена положеннями ст. 71 ЖК України можливість збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами пов`язується із поважними причинами такої тимчасової відсутності більш ніж шість місяців. Суд приймає до уваги те, що позивач самостійно утримує квартиру та сплачує комунальні послуги, з урахуванням нарахування комунальних платежів по кількості зареєстрованих в квартирі, тобто за газ, воду, вивіз побутових відходів та опалення квартири. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратила право користування вказаним житлом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були понесені позивачем при звернені до суду, в розмірі 908 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved