Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

16.02.2021 ТзОВ «Львівгаз збут» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природній газ у сумі 32 251, 69 грн, 1 371,77 грн інфляційних втрат та 1 138,60 грн 3% річних. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до вимог чинного законодавства, позивач надає послуги з газопостачання відповідачу за місцем його проживання, однак відповідач не виконує своїх зобов`язань з оплати за спожитий природній газ, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 12.02.2021 складає 32 251,69 грн. Також вказує, що ухвалою суду від 12.11.2020 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення даної суми боргу. Ухвалою суду від 02.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. 10.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, де просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що у даних, які надані позивачем міститься різна інформація про суму заборгованості, а також на те, що за місцем проживання відповідача здійснювалося припинення газопостачання і на дату такого припинення, сума боргу була значно меншою. Крім того, вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даної вимогою. 19.08.2021 позивач надав суду відповідь на відзив, у якій вказав, що строк позовної давності не пропущений, так як відповідач здійснював оплату за спожитий природній газ, що свідчить про переривання такого строку. Також зазначає, що після припинення газопостачання, в подальшому його було відновлено, а тому відповідач вказує дані, які не відповідають фактичним обставинам справи. 01.09.2021 представник відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив де зазначила, що позивачем не спростовано факт наявності розбіжностей у сумі боргу на момент припинення газопостачання та на момент звернення до суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.12.2002, що доводиться відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 24.03.2021 (а.с. 15). Як видно з доданих до матеріалів справи доказів [PERSON] є споживачем природнього газу за місцем свого проживання по [ADDRESS] і йому відкрито абонентський рахунок № [NUMBER] (а.с. 4, 54, 71, 73). Як видно з довідки про фінансовий стан абонентського рахунку № [NUMBER] , у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за спожитий природній газ у сумі 31 251, 69 грн. станом на січень 2021 року (а.с. 4). Згідно акту від 21.04.2017 абоненту [PERSON] припинено постачання природнього газу за адресою: [ADDRESS] і на момент відключення заборгованість за спожитий газ становила 26 759,95 грн., а показник лічильника газу становив 21850 м.куб. (а.с. 54), а згідно акту від 30.10.2017 абоненту [PERSON] відновлено газопостачання за місцем його проживання і показник лічильника газу на цей момент становив також 21850 м.куб. (а.с.73). В подальшому, актом від 08.05.2018 абоненту [PERSON] знову припинено постачання природнього газу у зв`язку із заборгованістю у розмірі 29 909,68 грн. (а.с. 71) і як не заперечують сторони у справі, таке газопостачання не відновлено станом на даний час. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.11.2020 скасовано судовий наказ виданий 20.10.2020 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТзОВ "Львівгаз збут" (а.с. 6-7). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання з оплати коштів за надані послуги. Визначаючи норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд у відповідності до пунктів 5 та 6 частини 4 статті 265 ЦПК України зазначає, що посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 є безпідставним, оскільки така постанова втратила свою чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 13.07.2016. Водночас, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природнього газу» споживач зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів, а відповідно до п. 32 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Відтак, саме такі, чинні, нормативно-правові акти підлягають застосуванню до спірних правовідносин і такі визначають обов`язок відповідача як споживача, щодо сплати вартості спожитого природнього газу. Розглянувши даний спір, суд дійшов висновку, що відповідач порушив визначений законом обов`язок з оплати за послуги з постачання природнього газу, а тому з нього необхідно стягнути суму заборгованості, так як відповідно до закону, зобов`язання має виконуватися належним чином. Вирішуючи обсяг зобов`язання відповідача щодо оплати за надані послуги, суд бере до уваги довідку про фінансовий стан за абонентським рахунком відповідача, у якій вказано загальна сума боргу станом на січень 2021 року у сумі 31251,69 грн. (з врахуванням оплати у січні 2021 року коштів у сумі 1000,00 грн). А тому, саме така сума повинна бути стягнута з відповідача, а не сума, на яку заявлено позовні вимоги позивачем у розмірі 32251,69 грн. Також суд вважає, що позивач правомірно, у відповідності до вимог статті 625 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу. Причому як видно з розрахунку таких нарахувань, які здійснені позивачем, такі розраховані за період з 01.01.2019 по 31.12.2020 з врахуванням погашень суми боргу, які були здійснені відповідачем. Аналіз здійснених позивачем розрахунків свідчить, що вони здійснені не вірно, однак здійснивши їх правильний розрахунок, суд дійшов висновку, що така сума інфляційних збитків та 3% річних буде виходити за межі позовних вимог позивача у цій частині, а тому заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних необхідно задовольнити у повному обсязі. Оцінюючи аргументи представника відповідача щодо помилковості розрахунків суми заборгованості позивачем, суд дійшов висновку про їх безпідставність. Так, дійсно з обставин справи видно, що 08.05.2018 абоненту [PERSON] було припинено постачання природнього газу у зв`язку із заборгованістю у розмірі 29 909,68 грн. і таке газопостачання не відновлено станом на даний час. Проте, як видно з розрахунку фінансового стану абонента [PERSON] , сума боргу у розмірі 29 909,68 грн. відповідала показнику лічильника станом на березень 2018 року, тоді як відключення відбулося 08.05.2018, тобто після нарахування суми у розмірі 29 909,68 грн., а споживання природного газу здійснювалося до моменту його відключення. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача і не спростовано представником відповідача, показник лічильника абонента [PERSON] після припинення газопостачання було обчислено на початку липня 2018 року і така сума боргу становила 33051,69 грн, а в подальшому була зменшена з огляду на часткові оплати відповідачем. Відтак, доводи представника відповідача у цій частині суд вважає безпідставними. Щодо твердження представника позивача про пропуск позивачем строку позовної давності, то суд також вважає таке твердження безпідставним з огляду на таке. Дійсно, як видно з розрахунку заборгованості яку просить стягнути позивач, така нарахована станом на січень 2018 року у сумі 23447,33 грн. і вказана як борг, що дозволяє суду дійти висновку, що така сума боргу нарахована за періоди, які передували січню 2018 року. Дана позовна заява надійшла до суду 16.02.2021. За загальним правилом, яке визначено у ст. 257 ЦК України, позивач мав би право на стягнення боргу, який нарахований за три роки та передував часу звернення до суду, тобто з 16.02.2018. Однак, як вказано у ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З обставин справи видно, що 20.04.2017 боржник [PERSON] звертався до представника позивача із заявою про розстрочення суми боргу за спожитий природній газ (а.с. 72), а 20.10.2017 між сторонами у справі було укладено договір, за умовами якого, боржник [PERSON] визнав наявність у нього заборгованості з газопостачання станом на 20.10.2017 у сумі 19771,66 грн. і зобов`язався її оплатити з врахуванням розстрочення платежі періодами до граничного терміну 30.04.2018 (а.с. 81-82). Таким чином, у спірних правовідносинах мало місце переривання перебігу позовної давності у зв`язку з вчиненням [PERSON] дій, які свідчать про його визнання боргу і обов`язку здійснити його оплату до 30.04.2018, а тому саме з цього часу необхідно обраховувати строк позовної давності для позивача і станом на момент звернення позивача до суду, такий трирічний строк не минув. Тому, доводи представника відповідача про пропуск позовної давності позивачам суд відхиляє як необґрунтовані. За таких обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача частково з одночасним стягненням сплаченого судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial