Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

10.03.2009 року [PERSON] звернувся з позовом до Державного Казначейства України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 15.03.2006 року Таїровським ВМ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у його відношенні було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 121 КК України, в процесі слідства був обраний запобіжний захід взяття під варту. В подальшому кримінальну справу було закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Поряд з тим, за час перебування під слідством, про факт порушення кримінальної справи стало відомим його близьким та оточуючим, що призвело до порушення його нормальних життєвих звязків, перебування під слідством позбавило можливості реалізації своїх прав та звичок. Враховуючи ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України незаконне притягненення до кримінальної відповідальності погіршило його відносини із суспільством, призвело до втрати віри у проживання у вільній та правовій державі. Компенсацію моральної шкоди [PERSON] визначив у 100.000 грн. Крім того, позивач стверджував, що з метою доведення свої невинуватості у вчинені злочину він був вимушений витрачати свої особисті кошти на проведення експертизи у розмірі 4.200 грн. та на оплату правової допомоги 10.000 грн., які просив стягнути з держави на свою користь. Представник відповідача - Державного Казначейства України позов не визнав. Представник третьої особи прокуратури Одеської області вважав, що заява не підлягає задоволенню. В процесі розгляду справи ухвалою суду до участі у справі у якості співвідповідача був притягнутий Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що на час вчинення такою процесуальної дії відповідало вимогам ЦПК України. Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання 9.12.2010 року не з*явився, належним чином повідомлений про розгляд справи через представника за довіреністю (судова розписка від 21.10.2010 року), про причини неявки суд не повідомив, в процесі розгляду справи позов не визнав. Зясувавши обставини, на які сторони послались як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, ппрокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальтних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства. Право на відшкодування шкоди виникає, зокрема, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. Так, судом встановлено, що 15.03.2006 року слідчим СО Таїровського ВМ Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за фактом умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, в наслідок яких настала смерть потерпілого за ознаками ч.2 ст. 121 КК України порушена кримінальна справа. 17.03.2006 року в порядку ст. 115 КПК України був затриманий [PERSON] 20.03.2006 року йому пред*явлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України. Того ж дня Київським районним судом м.Одеси йому був обраний запобіжний захід - взяття під варту. Згідно висновків генотипоскопічних експертиз №№ 535, 534 від 31.05.2006 року сперма, яка була виявлена у задньому проході та ротовій порожнині потерпілого не може походити від [PERSON]; кров на дубльонці, ремені, светрі [PERSON] не може походити від потерпілого [PERSON] Крім того, за висновком № 398 пошкодженння у потерпілого не можуть бути нанесені частиною наданої на дослідження труби. 8.06.2007 року постановою старшого слідчого СУ ОГУ УМВС України в Одеській області кримінальна справа у відношенні [PERSON] закрита за відсутністю складу злочину, запобіжний захід скасований. З пояснень позивача та матеріалів цивільної справи судом встановлено, що незаконним притягнення у якості обвинуваченого, незаконном взяттям і триманням під вартою, які обмежили права та свободу позивача як громадяна України йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у стражданнях через порушення його нормальних життєвих звязків, позбавленні можливості реалізації своїх прав та звичок, осуду, сумніву у його порядності в очах близьких та знайомих; через особливості складу та обставин злочину до втрати авторитету позивача у суспільстві, що погіршило його відносини із оточуючими людьми, призвело до втрати віри у проживання у вільній та правовій державі. Такі незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, завдавши моральної втрати позивачеві, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, завдана позивачеві моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідно до вимог п.5 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», положення якого узгоджуються із ст. 1176 ЦК України, за якою шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, заподіяної позивачеві суд виходить зі ст. 13 вищевказаного закону, за якою він визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Так, згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, часу незаконного перебування під слідством суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у розмірі 30.000 грн., що відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та не є меншим ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Суд не погоджується з доводами представника Державного Казначейства України та Прокуратури Одеської області про відсутність моральної втрати у позивача через незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконне взяття і тримання під вартою, оскільки : Відповідно до Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Стаття 64 Конституції України встановлює, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При цьому, сам по собі факт незаконного перебування під слідством обмежує права та свободи громадянина України, порушує його нормальні життєві звязки, позбавляє можливості реалізації своїх прав та звичок. Крім того, жодних доказів, які спростовують завдання [PERSON] моральної втрати, наслідком якої стало порушення його нормальоного ритму життя відповідачами в процесі розгляду справи відповідно до ст. 61 ЦПК України, за якою відповідач зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, не надано. Суд не приймає на увагу і доводи Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про відсутність права позивача на відшкодування шкоди, оскільки [PERSON] у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства шляхом самообмови перешкоджав з'ясуванню істини і цим сприяв незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою, незаконному затриманню з наступних підстав: Судом встановлено, що 20.03.2006 року при допиті як обвинувачений [PERSON] вину у скоєнні злочину не визнав, пояснивши, що явка з повинною написана ним під впливом працівників міліції. 14.07.2006 року при допиті він також свою причетність до злочину не визнав, пославшись на написання явки з повинною через застосування працівниками міліції до нього заходів фізичного впливу. Крім того, він та його захисник неодноразово звертались до прокурора Одеської області із скаргами на дії працівників карного розшуку та слідчих, із викладеням обставин застосування заходів фізичного впливу, допущені порушення закону при проведені дізнання та досудового слідства. Судом також встановлено, що з метою доведення свої невинуватості у вчинені злочину (навіть за умови презумції невинуватості та положень Конституції України про те, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину) [PERSON] був вимушений витратити свої особисті кошти у розмірі 3.000 грн. на проведення експертиз, що підтверджується рахунком № 15 Обласного бюро судово-медичної експертизи від 15.05.2006 року, квитанціями №№65, 82 від 15.05.2006 року, 29.05.2006 року, які підлягають стягненню на його користь в порядку п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Крім того, позивачем були укладені договори про надання правової допомоги, пов'язаної із розглядом кримінальної та цивільної справи з [PERSON], який має право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокатом була надана правова допомога, яка полягала у консультаціях, складанні клопотань, скарг, позовної заяви, ознайомленні з матеріалами кримінальної та цивільної справи, участі у слідчих діях та судових засіданнях, що підтверджується матеріалами справи. Поряд з тим, враховуючи проведені адвокатом дії та вимоги ПКМ України "Про граничні розмірі компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27.04.2006 року № 590, суд вважає можливим часткове задоволення вимог про оплату витрат на правову допомогу відповідно до п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в порядку ст. 84 ЦПК України у розмірі 3.000 грн.

Outcome: partial