Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання послуг - 8000,00 грн., пеню - 2507,31 грн., інфляційні витрати - 3541,86 грн., 3% річних - 810,72 грн., разом 14859,89 грн. та судовий збір в сумі 768,40 грн. Пред`явлені вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] було укладено договір №42 від 31.12.2015 року про надання послуг. Згідно умов договору позивач зобов`язався надати послуги щодо ремонту одного дивану та двох крісел. Загальна вартість послуг з ремонту меблів складає 17000,00 грн. На виконання умов договору послуги надані в повному обсязі та було складено Акт приймання передачі наданих послуг від 02.02.2016 року. Згідно п. 4.2.3 відповідач зобов`язався сплатити вартість виконаних робіт в повному обсязі. Станом на день звернення оплату проведено частково. Заборгованість за виконанні роботи складає 8000 грн. та з урахуванням штрафних санкцій складає: заборгованість за договором - 8000,00 грн. пеня - 2507,31 грн., інфляційні витрати - 3541,86 грн., 3% річних - 810,72 грн., всього 14859,89 грн. Оскільки на даний час умови договору [PERSON] не виконано, за захистом своїх майнових прав та інтересів позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.06.2020 року роз`єднані позовні вимоги за позовною заявою Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків за договорами та виділені в самостійне провадження позов Фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та збитків за договором, залишивши номер справи 214/3721/19 (Провадження №2/214/2/20). Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2020 року справу направлено за підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі та прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що 4 роки тому домовилась про перетяжку дивану, узгодили суму 6000 грн. строк гарантії ніхто не дав. Диван перетягнули старим поролоном, вже все зламалось. Договір та акт приймання підписувала.телефонувала позивачу, повідомити про те, що послуги виконані неякісно, але він не брав трубку. Письмово з претензією не зверталась. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про надання послуг №42 від 31.12.2015 року предметом якого було ремонт одного дивану та двох крісел. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. . Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до п.2.1, 2.2. загальна вартість за договором №42 складає 17000,00 грн., оплата наданих послуг проводиться згідно з актом здачі-приймання. Згідно з актом приймання-передачі послуг за Договором про надання послуг №42 від 02.02.2016 року Позивачем були виконанні всі умови договору у зазначені терміни. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договорів про надання послуг від 31.12.2015 року, а також невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо оплати послуги за ремонт одного дивану та двох крісел на суму 8000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 8000,00 грн. Щодо заявлених позивачем 3 % річних, інфляційних витрат нарахованих в порядку ст.625 ЦК України на суму боргу, в розмірі 8000,00 грн., суд виходить з наступного. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї матеріальної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, а саме не розрахувалась за надані послуги на час звернення позивача до суду. Таким чином, зобов`язання є простроченим у зв`язку із чим у позивача є право на отримання 3% річних, витрат від інфляції та пені. При дослідженні письмових доказів, суд вважає обґрунтованим розрахунок, наданий позивачем, згідно якого 3% річних за договором №412 складає 810,72 грн., інфляційні витрати складають 3541,86 грн. Крім того, п. 5.3 передбачена відповідальність за порушення терміну розрахунку за виконаний обсяг роботи у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від суми заборгованості за кожний день прострочення. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] заборгованість за договором про надання послуг №42 від 31.12.2015 року в загальному розмірі заборгованість за виконанні роботи складає 14859,89 грн. та з урахуванням штрафних санкцій складає: заборгованість за договором - 8000,00 грн. пеня - 2507,31 грн., інфляційні витрати - 3541,86 грн., 3% річних - 810,72 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно частині задоволених вимог (100%).

Outcome: approved