Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

15 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з він перебував у трудових відносинах з [PERSON] «Азовелектросталь». 10 грудня 2014 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач не сплачував йому заробітну плату, у звязку із з чим він був змушений звільнитись. При звільненні йому також не була виплачена заробітна плата. Оскільки з боку роботодавця триває порушення його трудових прав, він змушений звернутися за їх захистом до суду. Розмір заборгованості відповідача за розрахунком [PERSON] становить 11 483,03 гривень. Також, згідно розрахунку позивача вважає, що підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за період з 11 грудня 2014 року по 10 липня 2015 року, який складає 14 897,70 гривень. Крім того, вважає, що йому спричинена моральна шкода, як він оцінює у 1 000 гривень. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство, позивач [PERSON] звертається до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 483,03 гривень, суму середнього заробітку за період з 11 грудня 2014 по 10 липня 2015 року у розмірі 14 897,70 гривень, середній заробіток за час розгляду справи у суді по день постановлення рішення, суму моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень, а всього 27 673,05 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив про задоволення позову. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» до судового засідання не прибув по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з трудової книжки серія АХ № 693031, позивач [PERSON], [INFO], у період по 10 грудня 2014 року працювала у [PERSON] «Азовелестросталь». Наказом № 50 к від 10 грудня 2014 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно розрахунку позивача [PERSON], заборгованість підприємства по заробітній платі перед ним становить 11 483,03 гривень. Згідно цього ж розрахунку середньоденна заробітна плата із розрахунку двох останніх місяців, що передували звільненню, становить 98,66 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до положень п. 2, 4, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Розраховуючи середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного. Позивач був звільнений 10 грудня 2014 року, в день звільнення на роботі не був. Однак, з вимогою про розрахунок середнього заробітку до відповідача не звертався. Отже, середній заробіток розраховуватиметься, починаючи з дня зверенення до суду за захистом своїх порушених прав, а саме з 15 липня 2015 року по день постановлення даного рішення, 11 листопада 2015 року, а не з 11 грудня 2014 року по 13 липня 2015 року, та за період розгляду справи у суді, як просить позивач [PERSON] Приймаючи до уваги розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік, наведений у [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», у період з 15 липня 2015 року по 11 листопада 2015 року, кількість робочих днів у липні 2015 року становить 13 днів, у серпні 2015 року 20, у вересні 2015 року 22, у жовтні 2015 року 22, у листопаді 2015 року 8. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні, з 15 липня 2015 року по 11 листопада 2015 року включає 85 робочих днів. Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 85 днів х 98,66 гривень = 8 386,10 гривень. Доказів, що затримка розрахунку сталася не з вини відповідача, суду не надано, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог [PERSON] про стягнення суми середнього заробітку за період з 11 грудня 2014 року по 13 липня 2015 року у розмірі 14 897,70 гривень, то позивачем суду не надано доказів про його звернення до відповідача з вимогою про розрахунок. Таким чином в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Позивач також зазначав, що у звязку з порушенням відповідачем його трудових прав, йому спричинено моральну шкоду, повязану необхідністю пошуку інших додаткових доходів для забезпечення його життєвих потреб, та просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 13 даної Постанови, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На підставі наведеного, враховуючи, що факт порушення трудових прав [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з обставин справи, обсягу та характеру його страждань, принципів розумності та справедливості, а також наведених позивачем обґрунтувань моральних страждань, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди в сумі 500 гривень. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання підприємством обовязків перед [PERSON], тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього грошових сум та їх розміру. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь [PERSON] документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 гривень. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, в межах стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 11 483,03 гривень, яка розрахована позивачем; середнього заробітку за час розгляду справи у суді 8 386,10 гривень, моральної шкоди в сумі 500 гривень, витрат, повязаних із наданням правової допомоги у розмірі 292,32 гривень, а всього 20 661, 45 гривень. Крім того, ч.3 ст.88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені в сумі 20 661,45 гривень, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116 КЗпП України,

Outcome: partial