Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу донька [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем. У відповідності до рішення суду від 29.02.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки. Позивач зазначає, що донька хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Рецедивуючий обструктивний бронхіт. Харчова та битова алергія. Загроза виникнення бронхіальної астми. У зв'язку із хворобою дитини лікарі порадили зміну клімату. Враховуючи пораду лікарів та користуючись нагодою, а саме тим, що батьки позивача проживають в Ізраїлі позивач в 2017 році запланувала поїздку до Ізраїлю, щоб пересвідчитись в лікувальних властивостях клімату, однак відповідач відмовився надавати згоду на виїзд дитини за кордон. Рішенням суду від 16.03.2017 року позивачу надано дозвіл на виїзд за кордон в державу Ізраїль з неповнолітньою донькою [PERSON], на період з 01.06.2017 року по 01.09.2017 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON]. Враховуючи те, що внаслідок відвідування держави Ізраїль та зміни клімату здоров'я дитини значно покращилось, а тому позивач вирішила переїхати на постійне місце проживання в державу Ізраїль, однак відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд доньки на постійне місце проживання в державу Ізраїль. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги інтереси доньки позивач просить надати їй дозвіл на виїзд на постійне місце проживання за кордон в державу Ізраїль з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. Дозволити позивачу, або її офіційному представнику, без згоди батька - [PERSON], оформити проїздні документи для виїзду на постійне місце проживання за кордон до держави Ізраїль неповнолітньої [PERSON], [INFO] Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні вказали, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та зазначив, що надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання до держави Ізраїль не відповідає інтересам дитини та позбавить його можливості спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон до держави Ізраїль може не відповідати її найкращим інтересам. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 12) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.03.2016 року, що набрало законної сили 14.03.2016 року (копія на а.с. 16). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2016 року, що набрало законної сили 11.03.2016 року (копія на а.с. 17) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. З відповідних довідок (копії на а.с. 21-23, 69), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.04.2018 року (копія на а.с. 24), а також фіскальних чеків (копії на а.с. 25-29) встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на диспансерному нагляду з діагнозом: Рецедивний обстуктивний бронхіт. Харчова та битова алергія. Загроза виникнення бронхіальної астми. Догляд та лікування дитини здійснює мати. З довідки ЗОШ І-ІІІ ст. № 3 м. Хмільника № 10 від 12.02.2018 року (копія на а.с. 20) встановлено, що за період навчання [PERSON], [INFO], її батько [PERSON] батьківські збори не відвідує, досягненнями доньки не цікавиться. Участю доньки у навчально-виховному процесі займається мати - [PERSON] За час навчання, а саме з 01.09.2017 року по 09.02.2018 року (98 робочих днів) пропущено по хворобі 42 дні. З довідки Хмільницької міської ради від 20.03.2018 року (копія на а.с. 70) встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2016 року, що набрало законної сили 18.04.2017 року (копія на а.с. 18-19) [PERSON] надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон в державу Ізраїль з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. Дозволено [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька - [PERSON], оформити проїзді документи для тимчасового виїзду за кордон до держави Ізраїль неповнолітньої [PERSON] на період з 01.06.2017 року по 01.09.2017 року. Вирішено питання про судові витрати. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 30), а також паспортів (а.с. 31-33) встановлено, що батьки [PERSON], [PERSON] та брат позивача [PERSON] проживають в м. Дімона держави Ізраїль. З відповідних фотознімків (а.с. 36-42) вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], перебувала в державі Ізраїль. Дитина тепло відноситься до діда, баби та дядька (а.с. 50-53). При цьому, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.04.2018 року (копія на а.с. 24) встановлено позитивний результат оздоровлення дитини в державі Ізраїль. З відповідних листів (копії на а.с. 43-47), а також копіями заяв на отримання переказів та квитанцій (а.с. 48-49, 71, 72) вбачається, що батьки та брат позивача переймаються станом здоров'ям [PERSON] та надають позивачу фінансову допомогу. За результатами психодіагностичного вивчення особистості [PERSON] (копія на а.с. 68) встановлено, що дитина емоційно залежна від мами. Мама найближча рідна людина в житті дівчинки. По відношенню до рідних дитина відчуває спокій, впевненість, вирішення всіх питань та проблем. Дитина не сприймає тата як члена родини, не спілкується з ним або рідко спілкується. Тетяна бажає жити в Ізраїлі з мамою, бабусею та дідусем. На її рішення впливу дорослих не виявлено. Із нотаріально засвідченої заяви (копія на а.с. 54) встановлено, що рідний брат [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], не заперечує щодо виїзду на постійне проживання в державу Ізраїль матері [PERSON], та сестри [PERSON] Листом представництва філії "Сохнут-Україна" у Вінницькій області (копія на а.с. 56), а також доданими до нього матеріалами (копії на а.с. 57) підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] пройшли консульську перевірку в посольстві держави Ізраїль, планують виїзд на ПМП до Ізраїлю в 2018 році. [PERSON] пройшла тестування по програмі для дипломованих медсестер, яка розпочинається з 01.08.2018 року. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 156 від 24.04.2018 року (а.с. 80) вирішено надати до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області висновок щодо розв'язання спору по даній справі. Згідно доданого до рішення виконкому міської ради висновку (Органу опіки та піклування) (а.с. 81-82) виїзд [PERSON], [INFO], за кордон до держави Ізраїль може не відповідати її найкращим інтересам. Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України). Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Зі змісту п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків згода другого з батьків не вимагається. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 (далі - Порядок), документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Згідно із пп. 2 п. 7 Порядку, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до держави Ізраїль з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] строком на 1 (один) рік з дня набрання рішенням суду законної сили, а також надання [PERSON], або її уповноваженому представнику, дозволу оформлювати проїзні документи для тимчасового виїзду за кордон до держави Ізраїль малолітньої [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 141, 153, 157, 161, СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152,

Outcome: partial