Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

12.01.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, ГТУЮ в Одеській області та ГУ ДКС України в Одеській області про стягнення майнової, моральної шкоди, судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.03.2013 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду була задоволена її скарга та скасовано постанову державного виконавця ГТУЮ в Одеській області про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1522/22057/12, щодо стягнення з ГТУЮ в Одеській області на її користь 1000 гр., за заподіяну моральну шкоду. По вказаному судовому рішенні 04.07.2013 року було видано виконавчий лист Приморським районним судом м. Одеси. З липня 2013 по липень 2016 рр. виконавчий лист за № 1522/22057/12, так і не був виконаний, у зв'язку з чим було пропущено строк виконання виконавчого листа. 03.08.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було поновлено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання та 23.08.2016 року був поданий до виконання. 02.07.2016 року постановою державного виконавця Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 1522/22057/12 про стягнення з неї на користь ГТУЮ в Одеській області 1000 грн. 23.08.2016 року постановою державного виконавця Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було звернено стягнення на її пенсію. 21.09.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси задоволено її прохання та визнано виконавчий лист № 1522/22057/12, про стягнення з неї на користь ГТУЮ в Одеській області 1000 грн, таким який не підлягає виконанню та було зупинено стягнення по виконавчому листу. 30.11.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси була задоволена її скарга та судом було визнано неправомірні дії державного виконавця Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області у прийняті до виконання виконавчого листа № 1522/22057/12 і у прийняті постанови від 16.05.2016 року, 02.07.2016 року про відкриття виконавчого провадження. У зв'язку із чим вважає, що були порушенні її громадянські права, тому нею було заявлено вимогу про стягнення з Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, ГТУЮ в Одеській області та ГУ ДКС України в Одеській області матеріальної шкоди у розмірі 292,75 гривень та моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у позовній заяві. Представник Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, причини неявки суду не повідомив. Представник ГТУЮ в Одеській області у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомив, надав на адресу суду заперечення. Щодо задоволення позовних вимог просив суд відмовити з підстав заявлених в заперечені. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у судове засідання також не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки до суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду 26.03.2013 року, яка залишена без змін ухвалою від 17.04.2014 року Вищого адміністративного суду України, стягнено на користь [PERSON] з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчого служби Головного управління юстиції в Одеській області (зараз - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області) моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. Однак, зазначене рішення суду по виконавчому листу, який виданий [PERSON] Приморським районним судом м. Одеси 04.07.2013 року, не було виконане у зв'язку зі зверненням 19.07.2013 року до суду ГУ ДКСУ в Одеській області з заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення. В результаті тривалого розгляду усіма судовими інстанціями заяви про зміну способу і порядку виконання зазначеного рішення суду, яка ухвалою ВАСУ від 27.10.2015 року залишена без задоволення, строк пред'явлення до виконання виконавчого листа від 04.07.2013 року, що встановлений на даті 26.03.2014 року, закінчився, який відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2016 року поновлений та поданий до виконання. 02.07.2016 року постановою державного виконавця Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 1522/22057/12-ц про стягнення з [PERSON] на користь Головного управління юстиції в Одеській області грошових коштів у розмірі 1000 грн. 21.09.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 27.10.2015 року у справі №1522/22057/12-ц про стягнення з [PERSON] на користь Головного управління юстиції в Одеській області грошових коштів в розмірі 1000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Зупинено стягнення за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси 27.10.2015 року у справі №1522/22057/12-ц про стягнення з [PERSON] на користь Головного управління юстиції в Одеській області грошових коштів в розмірі 1000, 00 грн та витребувано з Березівського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 27.10.2015 року у справі №1522/22057/12-ц про стягнення з [PERSON] на користь Головного управління юстиції в Одеській області грошових коштів в розмірі 1000, 00 грн. 30.11.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кулініч Д.Ю. з прийняття до виконання виконавчого листа № 1522/22057/12-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 27.10.2015 р. та з прийняття постанов від 16.05.2016 р. та 02.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження за № 51550831. Визнано незаконними та необґрунтованими постанови державного виконавця Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кулініч Д.Ю. від 16.05.2016 р. та 02.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження за № 51550831 та скасовано їх та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кулініч Д.Ю. по не розгляду питання щодо повернення виконавчого листа за № 1522/22057/12-ц стягувачу. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбачених зазначеним Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Враховуючи ту обставину, що ухвалою суду, що набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадової особи Кулініч Д.Ю. примусового виконання рішень Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, ГТУЮ в Одеській області, то суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Березівського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, ГТУЮ в Одеській області на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Щодо матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку, що в її задоволенні необхідно відмовити, так як з копій чеків не вбачається їх належність саме [PERSON], також з них неможливо встановити ким та на навіщо вони були придбані. Відповідно до ч. ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: partial