Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

21.04.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно з відповідачів на його користь 5050 доларів США за договором займу від 30.10.2012 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.10.2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір займу, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику у сумі 16300,00 грн. (що еквівалентно 2000 доларів США) строком на 6 місяців. Поручителем [PERSON] по зазначеному договору займу є [PERSON] згідно договору поруки від 30.10.2012 року, який діє 10 років. Відповідач порушила умови договору та сплатила щомісячні платежі за користування кредитом лише раз 21.12.2012 року у сумі 1630 грн. (що еквівалентно 200 доларам США). Станом на 31.03.2014 року кредит та відсотки за користування кредитом [PERSON] не сплачені. Плата за користування кредитом 120% на рік (що еквівалентно 200 доларів США), що складає з 30.10.2012 року по 30.03.2013 рік 1000 доларів США (200*5 міс.) за мінусом сплачених 200 доларів США дорівнює 800 доларів США. Відповідно до п.9.2. договору позики за період з 30.10.2012 року по 31.03.2013 рік [PERSON] повинна сплатити відсотки за користування позикою за 150 днів в сумі 2250 доларів США (15 доларів США*150 днів). Відповідно станом на 31.03.2013 року заборгованість дорівнює сумі позики в розмірі 2000 доларів США, відсоткам в розмірі 800 доларів США та 2250 доларів США, а загалом складає 5050 доларів США. Таким чином станом на 31.03.2015 рік [PERSON] повинна сплатити за договором позики відсотки за користування кредитом у сумі 3050 доларів США та тіло кредиту у сумі 2000 доларів США, а всього 5050 доларів США. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь 5050 доларів США за договором позики від 30.10.2012 року. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву вх. № 26642 від 30.06.2015 р., в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до договору позики від 30.10.2012 року [PERSON] надав грошові кошти в [PERSON] в розмірі 16300 грн., що еквівалентні 2000 доларів США на строк 6 місяців. П.4.1 вищезазначеного договору плата за користування кредитом складає 120% річних (10% на місяць) 1612 грн. на місяць, що еквівалентно 200 доларів США, тобто відповідач повинна сплачувати щомісячно до 31 числа кожного місяця суму процентів в розмірі 1630 грн., що еквівалентно 200 доларів США. Не пізніше 31.03.2013 року відповідач повинен повернути суму позики в розмірі 16300 грн. В забезпечення виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] перед [PERSON] було укладено договір поруки від 30.10.2012 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язується перед [PERSON] відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобов'язань, що виникли з договору займу від 30.10.2012 року, який був укладений між позикодавцем та позичальником [PERSON] у розмірі 16300 грн., що еквівалентно 2000 доларів США. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Встановлено, що свої зобов'язання за договором позики [PERSON] виконав у повному обсязі і передав у власність відповідача зазначену у договорі суму грошових коштів, що підтверджується видатковим касовим ордером, відповідно до якого 30.10.2012 року [PERSON] отримала 2000 доларів США. Однак позичальник належним чином не виконав свої обов'язки за договором позики, зокрема, повернула платежі за користування кредитом лише раз 21.12.2012 року у сумі 1630 грн. (що еквівалентно 200 доларів США). Відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання та на момент подання цього позову неповернутими залишилися кошти в сумі 5 050 доларів США, що складається з відсотків за користування кредитом у сумі 3050 доларів США та тіла кредиту в сумі 2000 доларів США. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У відповідності зі ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За загальними правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, згідно вимог статті 526 ЦК України, заборгованість [PERSON] за договором позики становить суму 106100,50 гривень (еквівалент 5 050 доларів США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 1 долар США - 21.01 гривень), що складається з відсотків за користування кредитом у сумі 3050 доларів США та тіла кредиту в сумі 2000 доларів США. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за вказаними вище договорами позики, між [PERSON] (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) були укладені договори поруки від 30.10.2012 року, за умовами якого Поручитель відповідає перед Позикодавцем у тому ж обсязі що і Позичальник, по основному боргу, сплаті процентів , підвищених процентів, неустойки за договором позики. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON], як позичальник, не виконав умови договору щодо своєчасного повернення позики, тому позов підлягає задоволенню і з відповідачів на користь позивача слід стягнути борг в розмірі 106100,50 гривень (еквівалент 5 050 доларів США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 1 долар США - 21.01 гривень), що складається з відсотків за користування кредитом у сумі 3050 доларів США та тіла кредиту в сумі 2000 доларів США. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви майнового характеру складає 1 відсоток від ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, при подачі позовної заяви [PERSON] повинен був сплатити 1061,00 грн., що складає 1 відсоток виходячи з оспорюваної суми. Відповідно до п.31 Постанова Пленуму ВССУ № 10 від 10.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Тому, суд вважає, що судовий збір, який був відстрочений ухвалою суду від 24.04.2015 р., у сумі 1061,00 грн. підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 530,50 грн. з кожної у дохід Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: partial