Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

що позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 17.01.1959 перебуває у шлюбі із відповідачем. За час перебування в шлюбі ними набуто нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю, і підлягає поділу, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,0386 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], розташована по [ADDRESS]. Право власності на спільне майно підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 28 грудня 1995 року, а також державним актом на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], який видано 19 вересня 2008 року. Оскільки дійти згоди щодо поділу спільного майна в позасудовому порядку сторони не можуть, то позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги повністю визнала та не заперечила щодо задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 17.01.1959 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто є подружжям. Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 28 грудня 1995 року, [PERSON] належить на праві власності в цілому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] 19 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], яким підтверджується набуття у приватну власність земельної ділянки площею 0,0386 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER], розташована по [ADDRESS] Сторонами не заперечується той факт, що вищевказане майно набуто ними за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. За змістом статті 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Частинами першою та другою ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майна у їх спільній частковій власності. Таким чином судом встановлено, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу з визначенням ідеальних часток. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі викладеного й

Outcome: approved