Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

14.03.2019 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року встановлено провину відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вказаною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] , 19.10.2015 року, приблизно о 17 годині 56 хвилин, керуючи належним йому технічно справним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ Віто» д/з [NUMBER] рухався з двору багатоповерхового будинку, який розташований по вул. В.Усова, буд. 37, в напрямку проїзної частини вул. В.Усова в м. Нікополі Дніпропетровської області. Виїжджаючи з житлової зони, та рухаючись по проїзній частині вул. В. Усова, в районі будинку № 37 в м. Нікополі Дніпропетровської області, перпендикулярно руху транспорту, водій [PERSON] не прийнявши заходів належної уваги, обережності, своєчасного гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру не надав перевагу у русі велосипеду «Everest by USA» під його керуванням, який рухався з боку вул. Електрометалургів в напрямку вул. Шевченка по проїзній частині вул. В. Усова в м. Нікополі Дніпропетровській області, і допустив зіткнення з ним. Також встановлено, що керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES-BENZ Віто», відповідач [PERSON] грубо порушив пункт 10.2 Правил дорожнього руху України: - п. 10.2 Правил дорожнього руху України, у якому передбачено, що «виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає». Порушення пункту 10.2 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 5/10.1-169 від 22.02.2016 року, при виконанні вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху відповідач мав технічну можливість уникнути зіткнення з велосипедом «Everest by USA» під його керуванням. Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 680 від 16.12.2015 року, він, позивач, внаслідок зіткнення отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитих ран обличчя, травматичного правобічного середнього отиту, травматичного правобічного кохлеоневриту - які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. У зв`язку з отриманими ушкодженнями він витратив на лікування майже 3100 грн., з яких документально підтверджені 1043,53 грн., тому він вважає, що саме ця сума становить матеріальну шкоду. Зазначив, що неправомірними діями відповідача йому також заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, відчував і продовжував відчувати фізичний біль, втрату нормального способу життя, незручностях, пов`язаних з травмою. На даний час він також вимушений періодично звертатися до лікарів з приводу заподіяних тілесних ушкоджень, оскільки наслідки травми не пройшли безслідно. Крім того, зазначив, що відповідач протягом всього часу свою вину не визнав, вів себе нахабно по відношенню до нього, знущався з нього, погрожував йому. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 40 000 грн. Вважає, що матеріальна та моральна шкоди від вказаного ДТП має відшкодовуватися солідарно [PERSON] та ПрАТ «Європейський страховий союз», оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована в даній страховій кампанії. На підставі викладеного позивач просять суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1 043,53 грн., моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 20.05.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. До суду повернулися конверти з копією зазначеної ухвали, як не вручені відповідачам у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 14, 16). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши справу № 182/1187/16-к за матеріалами кримінального провадження № 12015040340003548, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2018 року встановлено провину відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 4-7). Вказаною ухвалою суду встановлено, що [PERSON] , 19.10.2015 року, приблизно о 17 годині 56 хвилин, керуючи належним йому технічно справним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ Віто» д/з [NUMBER] рухався з двору багатоповерхового будинку, який розташований по вул. В.Усова, 37, в напрямку проїзної частини вул. В.Усова в м. Нікополі Дніпропетровської області. Виїжджаючи з житлової зони, та рухаючись по проїзній частині вул. В. Усова, в районі будинку № 37 в м. Нікополі Дніпропетровської області, перпендикулярно руху транспорту, водій [PERSON] не прийнявши заходів належної уваги, обережності, своєчасного гальмування та зупинки керованого ним транспортного засобу, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру не надав перевагу у русі велосипеду «Everest by USA» під керуванням [PERSON] , який рухався з боку вул. Електрометалургів в напрямку вул. Шевченка по проїзній частині вул. В. Усова в м. Нікополі Дніпропетровській області, і допустив зіткнення з ним. Також встановлено, що керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «MERSEDES-BENZ Віто», відповідач [PERSON] грубо порушив пункт 10.2 Правил дорожнього руху України: - п. 10.2 Правил дорожнього руху України, у якому передбачено, що «виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає». Порушення пункту 10.2 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Внаслідок зіткнення позивач [PERSON] отримав, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 680 від 16.12.2015 року тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитих ран обличчя, травматичного правобічного середнього отиту, травматичного правобічного кохлеоневриту - які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (а.с. 5). Позивачем до матеріалів справи також додано відповідні докази перебування його на амбулаторному лікуванні у Комунальному закладі «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР» з 19.10.2015 року по 28.10.2015 року, з 29.10.2015 року по 09.11.2015 року та з 28.11.2016 року по 07.12.2016 року, придбання ліків у цей період (а.с. 19-25). Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що йому була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода у розмірі 1043,53 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у примусовому порядку. Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , суд прийшов до такого висновку. Відповідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч. 2,3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Так, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, [PERSON] , позивач [PERSON] отримав середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, протягом тривалого часу відчував фізичний біль, втратив можливість вести нормальний спосіб життя, відчував незручності, пов`язані з травмою. На даний час він також вимушений періодично звертатися до лікарів з приводу заподіяних тілесних ушкоджень, оскільки наслідки травми не пройшли безслідно. Однак суд, з урахуванням обставин справи, обсягу душевних страждань позивача [PERSON] внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 40 000 грн. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 10 000 грн. В той же час, будь-яких доказів того, що цивільна відповідальність відповідача [PERSON] на час скоєння вищезазначеного ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» з боку позивача суду не надано, матеріали кримінального провадження № 12015040340003548 також таких доказів не містять, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині солідарного стягнення матеріальної та моральної шкоди з обох відповідачів - [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз». Таким чином, матеріальна та моральна шкода спричинена позивачу [PERSON] , внаслідок ДТП від 19.10.2015 року підлягають стягненню лише зі [PERSON] , у розмірі, визначеному вище судом. Аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн. - за вимоги майнового характеру та судовий збір у розмірі 768, 40 грн. - за вимоги немайнового характеру, а всього до стягнення підлягає сума у розмірі 1536,80 грн. Суд

Outcome: partial