Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У червні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] , в інтересах\~якої діє\~ [PERSON] , заінтересована особа Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Краснопілля Коропського району Чернігівської області, яка померла [INFO] в м. Іловайськ Донецької області України від атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією, та яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог, посилається на те, що [INFO] \~ в місті Іловайську Донецької області від атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією померла мати заявника [PERSON] , [INFO] , про що лікарем Вузлової лікарні Станція Іловайськ було видано довідку про причину смерті № 46 від 23 квітня 2020 року. З метою поховання [PERSON] заявником отримано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті та повідомлено, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті в такому випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть. У судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] не з`явились, представник заявника надав суду заяву про розгляд заяви про встановлення факту смерті у його відсутності та без участі заявника. Заяву підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Соборного районного\~у місті\~Дніпрі відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро) в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просила винести на розсуд суду. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено\~у\~п.\~13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 06 червня 2002 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с. 10-12) Заявник [PERSON] доводиться померлій [PERSON] рідною донькою, що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 22 травня 1962 року (а.с. 13), матір`ю якої записано [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 12 серпня 1988 року (а.с. 14), відповідно до якого після укладення заявницею шлюбу з [PERSON] , остання залишила прізвище [PERSON] (а.с. 14) З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2002 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області. (а.с. 7-8) На підтвердження факту смерті своєї бабусі заявником надано наступні документи: - копію довідки про причину смерті № 46 від 23 квітня 2020 року, згідно якого [PERSON] , 1932 року народження, померла [INFO] від атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією (а.с. 5); - копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 23 квітня 2020 року Адміністрацією міста Іловайська міста Харцизька Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , померла\~ [INFO] у місті Іловайську міста Харцизька. (а.с. 6) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 09 червня 2021 року, Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), представнику заявника Лаврищеву В.В. було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території, так як останнім пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, суд вважає, що довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть, копії яких надано суду заявником, є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавалися, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Краснопілля Коропського району Чернігівської області, яка померла [INFO] в місті Іловайську міста Харцизька Донецької області України, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved