Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

26.12.2019 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , до відділу примусового виконання судових рішень ГТУЮ в Дніпропетровській області про зняття арешту з нерухомого майна Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 07.02.2020 року. 31.01.2020 Відповідачем надані письмові пояснення. Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить зняти арешт з усього належного йому нерухомого майна, комплексу будівель та споруд дитячого оздоровчого табору відпочинку «Орленок», розташованого в [ADDRESS] ,. Накладений 12.11.2010 року відділом (підрозділом) примусового виконання судових рішень ГТУЮ в Дніпропетровській області по виконавчому провадженні ВП № 15230889 (постанова АА № 932306 від 12.11.2010 року) на підставі виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., реєстровий № 2525 від 25.10.2007 року, та вилучити запис № 10481646 від 12 листопада 2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він є власником комплексу будівель та споруд дитячого оздоровчого табору відпочинку «Орленок», розташованого в [ADDRESS] , який був набутий ним у власність на підставі договору дарування від 25.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Питомцем В.А. Згідно того ж реєстру речових прав на нерухоме майно на комплекс будівель та споруд дитячого оздоровчого табору відпочинку «Орленок», розташованого в [ADDRESS] 30 державним виконавцем відділу (підрозділу) примусового виконання судових рішень ГТУЮ в Дніпропетровській області по виконавчому провадженні ВП № 15230889 на підставі постанови АА № 932306 від 12.11.2010 року було накладено арешт по виконавчому напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., реєстровий № 2525 від 25.10.2007 року. В серпні 2019 року він звернувся до відділу примусового виконання судових рішень з запитом про надання інформації стосовно наявності виконавчих проваджень та їх стадій. Листом від 05.09.2019 року його було повідомлено про те, що у відділі примусового виконання судових рішень дійсно перебував на виконанні виконавчий напис нотаріуса Бондаренко В.Г., № 2525 від 25.10.2007 року. І було в відкрито два виконавчих провадження № 7817892 та ВП № 15230889. По обом виконавчим провадженням виконавчий документ, виконавчий напис нотаріуса, був повернутий стягувачеві. Згідно вказаного листа обидва виконавчі провадження були знищені за закінченням терміну зберігання. Також його було повідомлено про неможливість надання будь-яких копій документів з виконавчого провадження в зв`язку з їх знищенням. Виконавча служба повідомила його, що у зв`язку із закриттям виконавчого провадження та знищенням виконавчого провадження, питання щодо зняття арешту з необхідно вирішувати в судовому порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем надані письмові пояснення згідно яких зазначається, що на підставі виконавчого напису нотаріуса були відкриті виконавчі провадження: №7817892 та накладений арешт на належне позивачеві майно, зазначене в позовній заяві. За яким 27.07.2009 року державним виконавцем винесена постанова про повернення ВД стягувачеві. Також було відкрите виконавче провадження № 15230889 від 09.10.2009 року. 16.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення ВД стягувачеві іншої інформації немає змоги надати в зв`язку із знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На даний час змінилось найменування відповідача, відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області, на відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Проте зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва відповідача вказується відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником комплексу будівель та споруд дитячого оздоровчого табору відпочинку «Орленок», розташованого в [ADDRESS] , яки був набутий ним у власність на підставі договору дарування від 25.12.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Питомцем В.А. Згідно того ж реєстру речових прав на нерухоме майно позивача: все майно, державним виконавцем відділу (підрозділу) примусового виконання судових рішень по виконавчому провадженні ВП № 15230889 на підставі постанови АА № 932306 від 12.11.2010 року було накладено арешт по виконавчому напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., реєстровий № 2525 від 25.10.2007 року. В серпні 2019 року позивач звернувся до відділу примусового виконання судових рішень з запитом про надання інформації стосовно наявності виконавчих проваджень та їх стадій. Листом від 05.09.2019 року позивача було повідомлено про те, що у відділі примусового виконання судових рішень дійсно перебував на виконанні виконавчий напис нотаріуса Бондаренко В.Г., № 2525 від 25.10.2007 року. І було відкрито два виконавчих провадження № 7817892 та ВП № 15230889. По обом виконавчим провадженням виконавчим документом був виконавчий напис нотаріуса, який був повернутий стягувачеві. Згідно вказаного листа обидва виконавчі провадження були знищені за закінченням терміну зберігання. Накладені арешти на майно позивача обмежують повноваження позивача, як власника належного їй майна. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішенн Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 4, 5 ЗУ «Про виконавче провадження» - Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що позивач звертався до відділу з примусового виконання управління забезпечення примусового виконання рішень із запитом про наявність відкритих виконавчих проваджень . Відповідно до повідомлення 05.09.2019 року позивача було повідомлено про те, що у відділі примусового виконання судових рішень дійсно перебував на виконанні виконавчий напис нотаріуса Бондаренко В.Г., № 2525 від 25.10.2007 року. І було відкрито два виконавчих провадження № 7817892 та ВП № 15230889. По обом виконавчим провадженням виконавчий документ, виконавчий напис нотаріуса, був повернутий стягувачеві. Згідно вказаного листа обидва виконавчі провадження були знищені за закінченням терміну зберігання. Аналогічна інформація надана відповідачем суду, як пояснення на подану позивачем позовну заяву. При цьому встановлено. що спочатку було відкрите виконавче провадження №7817892 , за яким накладений арешт на належне позивачеві майно, зазначене в позовній заяві. За даним виконавчим провадження 27.07.2009 року державним виконавцем винесена постанова про повернення ВД стягувачеві. В подальшому було відкрите виконавче провадження № 15230889 від 09.10.2009 року. 16.12.2011 року державним виконавцем винесена постанова про повернення ВД стягувачеві. Таким чином судом встановлено, що на даний час відсутні виконавчі провадження стосовно позивача, на підставі яких накладався арешт на належне позивачеві майно. Державний виконавець позбавлений можливості зняти арешт з майна позивача в зв`язку із знищенням зазначених виконавчих провадження в зв`язку з закінченням терміну їх зберігання. Виходячи вищевикладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги зняття арешту з майна, належного позивачу на праві власності, оскільки на даний час будь-яких стягнень з позивача на користь будь - яких стягувачів не проводиться тому подальше існування арешту на все майно позивача обмежує права позивача, як власника майна. При цьому судом враховує, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12.11.2010 року виданою Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції накладався арешт на все майно позивача, а позивач просить зняти арешт лише стовно певно визначеного майна, суд в межах заявлених позовних вимог та в відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав. Вважає за можливе задовольнити позовні вимоги лише стосовно, зазначеного в позовній заяві майна, оскільки позивач є власником цього майна і дане майно входить до загальної маси майна, належного позивачеві. Позовні вимоги в частині вилучення запису № 10481646 від 12 листопада 2010 року з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки ухвалення рішення про зняття арешту на належне позивачеві нерухоме майно підлягає виконанню без покладення додаткових обов`язків на зобов`язану особу. На підставі вищевказаної постанови накладався арешт і заборона відчуження на все майно позивача, а судом ухвалюється рішення лише про скасування арешту на певно визначене майно, зазначене в прохальній частині позовної заяви. Крім того виконання вказаного рішення здійснюватиметься органом, який проводить реєстрацію права власності на нерухоме майно та його обтяжень, який не залучений позивачем до участі у справі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: partial