Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

11 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В зазначеній вище позовній заяві позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 52616,16 доларів США та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21018,97 грн. Як вбачається зі змісту позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 серпня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 757/6-918. За умовами Кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 25901 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Також, у забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором було укладено договір поруки № 757/6-929 від 20 серпня 2008 року з [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору станом на 07 березня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 52616,16 дол. США, яка складається з заборгованості за кредитом - 24669 дол. США та заборгованості за відсотками 27947,16 дол. США, що підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя. 17 листопада 2017 року по справі постановлено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства\~ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором № 757/6-918 від 12 серпня 2008 року в розмірі 52616 доларів США 16 центів та у дольовому порядку стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 21018 грн 97 коп: по 10509 гривень 49 копійок з кожного. 08 листопада 2018 року представник [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 17 листопада 2017 року. Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року заочне рішення суду від 17 листопада 2017 року скасоване та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні, якою встановлено відповідачам строк для подання відзиву. Проте, останні своїм правом на подання відзиву не скористались. 19 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про залучення до участі у справі третьої особи НАСК «Оранта», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, яку мотивував тим, що транспортний засіб, на придбання якого були отримані кошти, в 2008 році був викрадений. Даний транспортний засіб був застрахований в НАСК «Оранта». Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта». Ухвалою суду від 11 червня 2020 року замінено позивача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником Акціонерним товариством «Фінансова компанія «Альфа-Банк». В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] в судому засіданні\~ заперечував проти задоволення позовних вимог,\~ зазначив, що транспортний засіб, на придбання якого були отримані кошти, в 2008 році був викрадений. Даний транспортний засіб був застрахований в НАСК «Оранта». Тому, у зв`язку з настанням страхового випадку, позивач мав отримати страхове відшкодування вартості автомобіля і таким чином мало відбутися погашення боргу за кредитним договором. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомлені. Заслухавши учасників по справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, наявними в матеріалах справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 757/6-918, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25901 доларів США для оплати вартості автомобіля MITSUBISHI, модель Lancer 2.0, 2008 року випуску, (придбаного згідно з договором купівлі-продажу № 0806021016(К) від 21 червня 2008 року укладеним з ТОВ «Ніко-Україна»), з кінцевим строком повернення основної заборгованості до 11 серпня 2015 року зі сплатою 13,50 відсотків річних на умовах визначених договором. Згідно змісту договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за договором сторони уклади також договір застави вищезазначеного транспортного засобу. В якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань 12 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір поруки №757/6-920, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування в строки та в порядку, передбачених договором кредиту на купівлю автотранспортного засобу. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07 березня 2017 року складає 52616 долари США 16 центів, з яких: заборгованість за кредитом - 24669,00 доларів США; заборгованість по відсоткам 27947,16 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Попередньо, а саме 23 квітня 2017 року, позивач направляв на адресу відповідачів вимогу про сплату вищевказаного бору у 30-денний строк з моменту її направлення. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 3.2.3, 3.2.3.1 договору кредиту, позивач має право вимагати повернення кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у разі затримання відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Враховуючи вищезазначені вимоги закону та договору, зважаючи на те, що [PERSON] порушив умови договору, не виконавши свої зобов`язання щодо повернення тіла кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд приходить до висновку, що вона має бути стягнута з позичальника у повному обсязі. Що стосується посилань відповідача на те, що між [PERSON] та НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування, відповідно до умов якого кредитор виступає вигодонабувачем, а тому у зв`язку з настанням страхового випадку (викрадення ТЗ), позивач мав отримати страхове відшкодування вартості автомобіля і таким чином мало відбутися погашення боргу за кредитним договором, то вони не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. По-перше, як було зазначено за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином право вимоги кредитора про повернення коштів за договором кредиту є невід`ємним. Забезпечувальне ж зобов`язання завжди має додатковий (акцесорний) характер і право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві. По-друге, згідно із ч. 2\~ст. 985 ЦК України\~страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом. Аналогічне положення закріплене\~ст. 3 Закону України «Про страхування». Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов`язків за укладеним договором. При цьому, відповідно до ч. 3, 4\~ст. 636 ЦК України,\~якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, якщо банк не звернувся до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування, страхувальних може сам скористатися цим правом і це в жодному випадку не свідчить, що банк позбавляється права на звернення з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості. Вказані висновки суду ґрунтується на висновках, викладених у постанові ВС № 335/11636/16-ц від 12 червня 2019 року. Крім того, звертають на себе увагу і наступні обставини. Відповідно до п. 3.3.12 договору кредиту, позичальник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів повідомляти кредитора про зміну адреси, місця роботи, телефонів, прізвища та імені, та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2008 року порушено кримінальну справу № 08130528 за фактом незаконного заволодіння автомобілем [PERSON] марки «MITSUBISHI Lancer 2.01», д.н.з. [NUMBER] . Разом з цим, [PERSON] не надав жодного доказу, який підтверджує про повідомлення банку та страхової компанії про факт незаконного заволодіння транспортним засобом, таким чином останній в порушення умов кредитного договору не вжив усіх необхідних заходів для забезпечення виконання його умов, що позбавило банк вчасно звернутися до страхової компанії з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Отже доводи представника щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову є необґрунтованими. Також в судовому засіданні представник позивача просив врахувати те, що під час примусового виконання заочного рішення від 17 липня 2017 року відповідачами було частково погашено заборгованість за кредитним договором за рахунок продажу земельної ділянки. Разом з тим, такі обставини залишились недоведеними в судовому засіданні. В матеріалах справи лише наявний виконавчий лист №589/1728/17, який був виданий на виконання заочного рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської від 17липня 2017 року, про стягнення з відповідачів судового збору, а не кредитної заборгованості. І даний виконавчий лист в графі «відмітки про виконання» не містить даних про те, що рішення суду було виконано (повністю чи частково). Відсутні такі відомості і у постанові приватного виконавця Ярошевського Д.А. від 05 липня 2019 року про закінчення виконавчого провадження. Поряд з цим, навіть якщо під час примусового виконання заочного судового рішення з відповідачів було стягнуто частину заборгованості, то суд під час постановлення даного рішення не має права врахувати ці обставини, оскільки заочне рішення було скасовано і особа, щодо якої воно постановлена, вправі звернутися до суду з заявою про поворот виконання судового рішення, яке було скасовано. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Окрім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №604/156/14-ц від 10.04.2019 року встановлено, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18). Так, умовами договору поруки №757/6-920 від 12 серпня 2008 року не передбачено строку, за спливом\~ якого порука [PERSON] вважається припиненою, таким чином, при розрахунку дії поруки, як строкового зобов`язання, варто виходити з встановленого ст. 599 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог кредитором до поручителя. Кінцевим строком виконання зобов`язань [PERSON] , які випливають з кредитного договору №757/6-918 від 12 серпня 2008 року, в повному обсязі є 11 серпня 2015 року. Таким чином, 11 серпня 2015 року настав строк виконання основного зобов`язання, що було забезпечене порукою, та розпочався відлік визначеного статтею 559 ЦК України шестимісячного строку на пред`явлення кредитором вимог до поручителя по цьому зобов`язанню. Як вбачається з матеріалів справи даний позов направлений до суду 06 травня 2017 року, що підтверджується поштовим штампом конверту, в якому був направлений позов до суду (а.с.27). Відповідно до копії реєстру поштової кореспонденції та копії платіжного доручення, вимога про усунення порушень поручителю [PERSON] направлена банком 28 квітня 2017 року (а.с. 12,13,14). Тобто, даний позов направлений банком до суду поза строком пред`явлення вимог до поручителя [PERSON] , у зв`язку з чим, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у розмірі 21018,97 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial