Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У червні 2020 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнила та збільшила позовні вимоги. В обґрунтування позову зазначила, що 13.01.2014 року між нею та ПАТ Банк «ТРАСТ» було укладено кредитний договір №R101.0040746, згідно якого банк надав їй у тимчасове платне користування грошові кошти (кредит) на споживчі цілі у сумі 14320 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 3,5% річних від неповернутої суми кредиту, також зі сплатою за обслуговування кредитної заборгованості фіксованої щомісячної комісії в розмірі 1,81% від початкової суми кредиту та пені 0,3% від суми прострочених зобов`язань за кожний день прострочення. За умовами договору кредит мав сплачуватися рівними платежами у розмірі 579,19 грн. до 17 числа кожного місця. Вказаний кредит вона тривалий час сплачувала, про що має відповідні квитанції. Згодом позивачка отримала повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» за вих.№4472 від 06.06.2019 року, яким повідомлено, що 04.06.2019 року між останнім та ПАТ Банк «ТРАСТ» було укладено договір\~ №БТ-ПВ-01, за яким банк був проданий, а фінансова компанія набула право грошової вимоги за кредитним договором №R101.0040746 від 13.01.2014 року, та письмову вимогу №4472, згідно якої зазначено, що розмір заборгованості за вищевказаним кредитним договором є 24317,07 грн., проте без зазначення з чого вона складається та обґрунтованого її розрахунку. Також, у вказаній вимозі роз`яснено, що у випадку не погашення заборгованості за кредитним договором у триденний строк з дня отримання цієї вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» буде змушена вжити всіх необхідних правових заходів з метою примусового стягнення з мене заборгованості за кредитним договором з покладанням судових витрат та витрат виконавчого провадження. Згодом, від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження, оскільки 13.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. вчинено виконавчий напис №275 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 24317,07 грн. та стягнення плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн.\~ Позивачка вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки його вчинено нотаріусом з порушенням законодавства, зокрема, заборгованість за кредитом є спірною, подана за межами позовної давності. При цьому просила стягнути на її користь з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 21528,96 грн. стягнуті приватним виконавцем без достатньої правової підстави. Позивачка [PERSON] та її представник Темір І.В., який діє на підставі ордеру серії ДН №078896 від 29.05.2020 року у судове засідання не з`явилися, надали суду відповідну заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, представник відповідача не надав. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. в судове засідання не з`явився, надіслав завірені належним чином копії документів, на підставі яких здійснювався виконавчий напис №275 від 13.02.2020 року, а також заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення\~ позовних вимог. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши надані сторонами по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим\~ Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу кредитних зобов`язань. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 13.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №275, за яким у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] )\~ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (правонаступника ПАТ Банк «ТРАСТ») заборгованість за кредитним договором №R101.0040746 від 13.01.2014 року у розмірі 24317,07 грн. (прострочена заборгованість за сумою кредиту 12641,99 грн., прострочена заборгованість за комісією 10885,98 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом\~ - 789,10 грн.), а також плату за вчинення виконавчого напису 500,00 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 14.06.2019 року по 24.01.2020 року. Проте за зазначеною, як адресою проживання - [ADDRESS] , [PERSON] ніколи не мешкала та не мешкає. Крім того, відповідно до квитанцій про сплату кредиту в період з січня 2014 року по вересень 2014 року [PERSON] було сплачено на погашення кредиту шість платежів на загальну суму 3528 грн., що також вказує на прострочення строку позовної давності та спірність правовідносин. Згідно змісту вищевказаного виконавчого напису прострочена заборгованість за комісією становить 10885,98 грн. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису зобов`язаний перевіряти розмір заборгованості її безспірність та факт наявності заборгованості відповідно до наданих документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису, які передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріус, у свою чергу, повинен повністю дотримуватися вимог, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пункту 2 Переліку Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»), проте встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору, відсутні підстави вважати, що сума боргу є безспірною. Так, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору (13.01.2014р.), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно п.17, 23 ст.1 вищезазначеного Закону, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16, а також у постанові Верховного Суду по справі №766/1497/16-ц від 06 червня 2018 року. Враховуючи вищезазначене, встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була чинна на момент укладення кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пунктом 3 пп.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п.п.3.1 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). У відповідності до підп.2.1. п.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою ВАС від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 визнав незаконною та нечиною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача - приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс», з наступних підстав. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визначення акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту прийняття такого акта. Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на те, що жодних правовідносин з відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» вона не мала, на підставі чого нарахована заборгованість в розмірі 24317,07 грн. їй невідомо, зазначену заборгованість вона не визнає. Тобто, всі вищезазначені підстави свідчать про відсутність ознак безспірності заборгованості в розмірі 24317,07 грн., яка стала підставою для вчинення виконавчого напису. Наведене свідчить про надання фінансовою компанією неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому судом встановлено, що відповідач додав письмову вимогу (претензію), яке спрямовано на адресу [ADDRESS] , за якою зареєстрована [PERSON] , проте відомостей про отримання вказаного відправлення суду надано не було, що позбавило останню права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, за наявними в матеріалах справи квитанціями та довідками, у період з травня по липень 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. в межах виконавчого провадження №61676056 від 31.03.2020 року\~ стягнуто 21528,96 грн. в рахунок погашення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», які підлягають поверненню позивачці. Також, судом зазначається, що постановою КМУ №662 від 26.11.2014 року банкам було дозволено вчиняти виконавчі написи на звичайних кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі, а не тільки на нотаріально посвідчених договорах, як це було до того. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року у справі №519/77/18. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та\~ стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд,

Outcome: partial