Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

що позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 20 червня 2017 р. у Вищому професійному училищі № 7 м. Калуша, у якому ми перебуваємо на посадах відповідно директора та заступників директора, відбулись збори трудового колективу. На цих зборах до порядку денного включено питання про результати діяльності училища за 2016-2017 р. (доповідач - директор [PERSON]). Пунктом другим порядку денного передбачено виступи членів колективу та запрошених. Після заслуховування звіту директора училища, слово було надано [PERSON] . Як вбачається з протоколу № 1 від 20.06.2017 р., [PERSON] зазначила, що учні групи № 5Б замість технологічної практики працюють на будівельних роботах в районній лікарні, а оплати за ці роботи немає; в училищі є «мертві душі», тобто особи, які є в списках, а занять не відвідують;майстрів виробничого навчання будівельного профілю принижують і і роблять з них будівельну бригаду, яка незаконно працює на училище. Наказом від 21.06.2017 р. № 201 «Про розслідування» створено комісію щодо розслідування фактів, викладених [PERSON] . Як вбачається з акта від 29.06.2017 р. № 1, інформація поширена [PERSON] не знайшла свого підтвердження. 26 червня 2017 р. [PERSON] звернулась із письмовим зверненням до департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якому зазначила, що: «робота майстра виробничого навчання перетворилася на роботу в ремонтно-будівельній організації»; «для виконання робіт учнів постійно знімалися з уроків»; «учням, які відмовлялися працювати наголошували на здачі екзаменів або захисту дипломних»; «групи 5А та 5Б зовсім не пройшли програму за навчальним планом. більшість із них або всі працювали на ремонті приміщень в училищі»; «учні працюють у райлікарні, та ще й безкоштовно»; «директор влаштував свою племінницю на роботу у лікарню, а учні за це відпрацьовують». У зверненні міститься також інша інформація про позивачів, яка є негативною та недостовірною, зокрема, про порушення трудового законодавства при використанні неповнолітніх учнів в тяжкій фізичній праці. У позовній заяві позивачі просять суд визнати, що поширена [PERSON] щодо них інформація на зборах трудового колективу Вищого професійного училища № 7 м. Калуша, які відбулись 20.06.2017 р. і у зверненні від 26.06.2017 р. до департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, є недостовірною; зобов`язати [PERSON] подати до департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації письмове звернення про те, що поширена нею у зверненні від 26.06.2017 р. щодо них інформація, є недостовірною. В подальшому, шляхом подання заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 93-94), позивачі змінили предмет позову й просили суд визнати, що поширена [PERSON] щодо них інформація на зборах трудового колективу Вищого професійного училища № 7 м. Калуша, які відбулись 20.06.2017 р., а саме, про те, що є «мертві душі в училищі», «зрив навчально-виробничого процесу в училищі», «учні групи 5Б замість технологічної практики працюють на будівельних роботах в рай лікарні і їм не оплачують гроші», «незаконне використання майстрів виробничого навчання будівельного профілю, з них створили ремонтну бригаду» і у зверненні від 26.06.2017 р. до Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, а саме, про те, що « [PERSON] підступними діями намагається налаштувати колектив проти [PERSON] », «робота майстра виробничого навчання перетворилася на роботу в ремонтно-будівельній організації», «був зірваний навчально-виховний процес», «учні, які відмовлялися йти працювати, їм зразу наголошували на здачі екзаменів, або захисту дипломних», «групи 5А та 5Б за період навчання на 4 та 5 курсі зовсім не пройшли програму за навчальним планом», «учні працюють у рай лікарні, та ще й безкоштовно», «директор влаштував свою племінницю на роботу у лікарню, а учні за це відпрацьовують», «група 4Б також до певного часу не бачила геодезичної практики», «в групі 4Б є мертва душа», «про порушення трудового законодавства при використанні неповнолітніх учнів в тяжкій фізичній праці», є недостовірною; зобов`язати [PERSON] подати до департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації письмове звернення про те, що поширена нею у зверненні від 26.06.2017 р. щодо них інформація, а саме, про те, що « [PERSON] підступними діями намагається налаштувати колектив проти [PERSON] », «робота майстра виробничого навчання перетворилася на роботу в ремонтно-будівельній організації», «був зірваний навчально-виховний процес», «учні, які відмовлялися йти працювати, їм зразу наголошували на здачі екзаменів, або захисту дипломних», «групи 5А та 5Б за період навчання на 4 та 5 курсі зовсім не пройшли програму за навчальним планом», «учні працюють у райлікарні, та ще й безкоштовно», «директор влаштував свою племінницю на роботу у лікарню, а учні за це відпрацьовують», «група 4Б також до певного часу не бачила геодезичної практики», «в групі 4Б є мертва душа», «про порушення трудового законодавства при використанні неповнолітніх учнів в тяжкій фізичній праці», є недостовірною. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що поширена відповідачкою інформація не є критикою, а фактичними судженнями, існування яких можна довести. Відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження достовірності поширеної нею інформації. Позов просить задоволити. Представник відповідача - [PERSON] подав заперечення проти позову (а.с. 63-66), в якому позов не визнав. У запереченні зазначив, що відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Аналогічне право на свободу поглядів закріплено в статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішеннях Європейського суду з прав людини, як джерел права. В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 р. зазначено: «…Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї інформації чи тих ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Інформація, повідомлена відповідачкою на зборах трудового колективу Вищого професійного училища № 7 м. Калуш, стосувалася виключно діяльності керівництва даного навчального закладу, а отже була повідомлена безпосередньо особам, яких ця інформація стосується, і так як це були збори трудового колективу, інші особи про неї не дізналися. Щодо письмового звернення до Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, то відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У відзиві на позовну заяву (а.с. 124-127) представник відповідачки додатково зазначає, що деякі висловлювання, а саме про те, що є «мертві душі в училищі», «в групі 4Б є мертва душа» та інші, просто не є предметом судового захисту відповідно до статті 277 ЦК України. Фактично не відбулося поширення інформації, як і жодним чином не вказано на те, що сама по собі інформація завдала шкоди відповідним конкретно визначеним особистим немайновим благам, або перешкоджала особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. І сам факт недостовірності вказаної інформації є під сумнівом, та не є предметом розгляду у цій справі, тому можна стверджувати, що відсутні щонайменше 3 із 4 обставин, сукупність яких є обов`язковою для задоволення позову про визнання інформації недостовірною. В судовому засідання представник відповідачки - [PERSON] позову не визнав та пояснив, що поширена інформація є критикою, тобто, [PERSON] на зборах трудового колективу фактично вказувала на недоліки. Вказав, що під час виступу [PERSON] не вказувала жодних прізвищ, до позивачів не зверталась. Отже, відсутні підстави вважати, що поширена інформація стосується позивачів. В задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 20 червня 2017 р. у Вищому професійному училищі № 7 м. Калуша відбулись збори трудового колективу. Судом також встановлено, що сторони по справі перебувають у трудових відносинах з Вищим професійним училищем № 7 м. Калуша. З протоколу № 1 від 20.06.2017 р. видно, що на цих зборах трудового колективу виступала [PERSON] та повідомила, серед іншого, що учні групи № 5Б замість технологічної практики працюють на будівельних роботах в районній лікарні, і немає оплати за ці роботи; в училищі є «мертві душі» - учні, які є в списку групи, а насправді не ходять на заняття; майстрів виробничого навчання будівельного профілю принижують і роблять з них будівельну бригаду, яка незаконно працює на училище (а.с. 5-9). Наказом від 21.06.2017 р. № 201 «Про розслідування» створено комісію щодо розслідування фактів, викладених у виступі майстра в/н [PERSON] (а.с. 10). 29.06.2017 за № 1 складено акт «Про розслідування фактів порушення законодавства в частині організації навчально-виробничого та навчально-виховного процесів, озвучених на звіті директора 20.06.17 майстром в/н [PERSON] ». (а.с. 11). З цього акта слідує, що на підставі записів в журналі обліку теоретичного навчання групи № 4б не можна стверджувати, що учні групи [PERSON] та [PERSON] були так званими «мертвими душами», так як вони атестовані з окремих предметів за підсумками першого і другого навчальних семестрів. Подання про їх відрахування за підсумками першого семестру 2016-2017 навчального року відсутнє в рішеннях педагогічної ради училища. Далі в акті зазначається, що за свідченням викладачів професійно-теоретичних предметів [PERSON] і [PERSON] учні груп 4б і 5б проходили геодезичну і технологічну практики відповідно до програм і навчальних планів. Щодо відпрацювання навиків під час дипломного проекту, то учні 5-го курсу виконували роботи відповідно до угоди з КЗ «Райлікарня» для вдосконалення кваліфікації технік-будівельник (розрахункова відомість додається). Так, матеріалами справи підтверджується, що 06.03.2017 між ВПУ № 7 м. Калуша та Комунальним закладом «Районна лікарня Калуської районної ради» укладено договір про надання послуг (а.с. 12), за умовами якого виконавець (ВПУ № 7 м. Калуша) зобов`язується надати послуги з ремонту сходових кліток і палат. Наявною в матеріалах справи обгрунтовуючою запискою головного бухгалтера ВПУ № 7 м. Калуша підтверджується перерахування Комунальним закладом «Районна лікарня Калуської районної ради» 17 407 грн. (а.с. 13). Свідок [PERSON] пояснив, що 20.06.2017 був присутній на зборах трудового колективу. Під час виступу [PERSON] повідомила, що є мертві душі в училищі; був зірваний навчально-виробничий процес, бо учні безкоштовно працювали на ремонтних роботах; майстри незаконно працюють в будівельних бригадах. Свідок [PERSON] пояснила, що 20.06.2017 була присутня на зборах трудового колективу. Під час виступу [PERSON] повідомила, що є мертві душі в училищі; учні групи 5б не виконали навчальний план; майстри незаконно працюють в будівельних бригадах. Свідок [PERSON] пояснила, що 20.06.2017 була присутня на зборах трудового колективу. Під час виступу [PERSON] повідомила, що є мертві душі в училищі, тобто учні, які є в списках, але не відвідують занять; учні безкоштовно працюють у лікарні; був зірваний навчально-виробничий процес. Однак ця інформація в подальшому не була підтверджена. Свідок [PERSON] пояснила, що 20.06.2017 була присутня на зборах трудового колективу. Під час виступу [PERSON] виступила із обвинуваченнями, що є мертві душі в училищі; майстрів виробничого навчання перетворили на будівельну бригаду; був зірваний навчально-виробничий процес. Крім того, з матеріалів справи слідує, що 26.06.2017 [PERSON] зверталась із заявою до Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (а.с. 14-17), що не заперечив представник відповідачки. Зазначене звернення було розглянуто та надано письмову відповідь (а.с. 78-82). Позивачі вважають, що у зверненні від 26.06.2017 р. до Департаменту освіти, науки та молодіжної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації недостовірною є така інформація: « [PERSON] підступними діями намагається налаштувати колектив проти [PERSON] », «робота майстра виробничого навчання перетворилася на роботу в ремонтно-будівельній організації», «був зірваний навчально-виховний процес», «учні, які відмовлялися йти працювати, їм зразу наголошували на здачі екзаменів, або захисту дипломних», «групи 5А та 5Б за період навчання на 4 та 5 курсі зовсім не пройшли програму за навчальним планом», «учні працюють у рай лікарні, та ще й безкоштовно», «директор влаштував свою племінницю на роботу у лікарню, а учні за це відпрацьовують», «група 4Б також до певного часу не бачила геодезичної практики», «в групі 4Б є мертва душа», «про порушення трудового законодавства при використанні неповнолітніх учнів в тяжкій фізичній праці», є недостовірною. Суд частково з цим погоджується з огляду на таке. У статтях 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, щопринижує його гідність. Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. За змістом статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України 2004 року обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Ураховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що інформація поширена [PERSON] щодо позивачів, є недостовірною та такою що порушує їх права, свободи, порочить честь і гідність та ділову репутацію, як службових осіб ВПУ № 7 м. Калуша, оскільки численними перевірками не підтверджено інформації, повідомленої на зборах трудового коллективу, які відбулись 20.06.2017, та у зверненні від 26.06.2017. При цьому позивачі подали докази та довели перед судом недостовірність поширеної інформації, хоча цей процесуальний обов`язок належить відповідачу, який достовірність поширеної інформації не довів. За змістом статті 27 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Разом з тим суд вважає оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, зазначення у зверненні фрази «учні, які відмовлялися йти працювати, їм зразу наголошували на здачі екзаменів, або захисту дипломних», тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На підставі наведеного та

Outcome: partial