Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

29.07.2014 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про розподіл земельної ділянки. Вказала, що з 26.07.1986 року проживала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 19 грудня 2012 року розірвано. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2013 року затверджено укладену між ними мирову угоду щодо поділу житлового будинку та господарських будівель. Проте між ними не досягнуто згоди про розподіл земельної ділянки, переданої для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, що належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, що стало підставою звернення до суду з позовом. В силу вимог ст.130 ЗК України, просила визнати за нею право власності на 0,10 га. земельної ділянки, переданої для обслуговування житлового будинку, залишивши у власності відповідача 0,05 га. земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, та 0,13 га. земельної ділянки переданої для ведення особистого селянського господарства. В ході розгляду справи позов підтримала. Відповідач позов визнав частково. Пояснив суду, що особливості облаштування їхньої земельної ділянки такі, що ширина в'їзду на подвір'я садиби становить менше семи метрів, тому вважає, що частину заїзду необхідно залишити у спільному користуванні, а розподіл розпочати з тієї лінії, ширина якої становить 8 метрів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, під час розгляду справи судом установлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26.07.1986 року, який 19 грудня 2012 року розірвано. Після розірвання шлюбу, вони в 2013 році поділили в судовому порядку житловий будинок та побудовані біля нього господарські споруди. Зокрема [PERSON] передано у власність частину житлового будинку за адресою [ADDRESS], що складається із коридора 1-1- 6.9 кв.м, передньої 1-3 - 10.8 кв.м., ванної 1-4 - 4.8 кв.м., кімнати 1-5- 11.7 кв.м. Із прибудови - приміщення І-коридор 6.3 кв.м., ІІІ - кладової - 14.6 кв.м., загальною площею 55.1 кв.м. (всього нерухомого майна на загальну суму 124262.26 грн. ). В свою чергу, [PERSON] передано у власність частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS], а саме: кімнати житлового будинку 1-2 розміром 20.4 кв.м., приміщення прибудови ІІ - кухня розміром 11.2 кв.м., всього загальною площею 31,6 кв.м. вартістю 71264.74 грн. та господарські будівлі: приміщення гаража вартістю 8418 грн., льоху вартістю 4889 грн. та хліва вартістю 12994 грн. (всього нерухомого майна на загальну суму 97565,74 грн.). На підставі рішення 5 сесії та 7 сесії Білогірської селищної ради Хмельницької області від 14 лютого 2003 року №15 та від 29.07.2003 року №17 [PERSON] безоплатно отримав земельну ділянку площею 0,28 га, яка розташована на території смт Білогір'я Білогірської селищної ради Хмельницької області, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія Р1 №842341, зареєстрованим 23 грудня 2003 року в Книзі записів державних актів направо приватної власності на землю за №188. Таким чином, вказано земельна ділянка одержана [PERSON] у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації і є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. П.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" встановлено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Право власності [PERSON] та [PERSON] на частини житлового будинку та господарських будівель, розташованих по [ADDRESS], набуто на підставі рішення суду. При таких обставинах право на земельну ділянку має бути визначено пропорційно до часток сторін у праві власності жилого будинку і будівель. При проведенні сторонами замірів заїзду на подвір'я встановлено, що його ширина становить 7 метрів, що достатньо для облаштування двох окремих в'їздів на подвір'я та не тягне за собою необхідності залишати частину земельної ділянки у спільному користуванні. Позивачка просить передати їй у власність земельну ділянку дещо більшу від частки виділеної їй частини житлового будинку, тому вимоги підлягають задоволенню частково, пропорційно до частки у праві власності жилого будинку (63.55 %), залишивши у власності відповідача частину земельної ділянки, яка становить 36.45 %. від її загального розміру Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial