Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] про стягнення компенсації за моральну шкоду в розмірі 150000грн., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПрАТ «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» м. Київ, мотивуючи вимоги тим, що 09.08.2016р. приблизно об 11-27год. у світлий час доби за відсутності атмосферних опадів водій автомобіля ВАЗ 21099, р.н. [NUMBER] , на підставі подорожнього листа службового автомобіля №3 від 09.09.2016р., [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк», рухаючись по пр. Гвардійський з боку Центрального проспекту в бік вул. Донецької в районі будинку №16 грубо порушив вимоги ПДР України та на пішохідному переході скоїв наїзд на позивача [PERSON] , заподіявши йому значні тілесні ушкодження, які призвели до тривалого лікування та отримання інвалідності позивачем [PERSON] .. Внаслідок вищезазначеного позивач [PERSON] втратив душевний спокій, у нього з`явився шум у голові та безсоння, хронічна втома. Крім того, зазначені події вплинули на реалізацію його життєвих планів, намірів і ділових відносин. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює у сумі 150000грн.. Оскільки по теперішній час моральну шкоду позивачу [PERSON] не відшкодовано, то позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідачів ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] на його користь компенсацію за моральну шкоду у розмірі 150000грн.. 19.02.2019р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області, який мотивовано тим, що розмір моральної шкоди позивачем не обґрунтовано. Крім того, АТ «Ощадбанк» виконавши вимоги чинного законодавства України, застрахував цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, шляхом укладення договору з ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування». З урахуванням вищевикладеного, позивачем не вірно визначено відповідача по справі. 28.02.2019р. до Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , який мотивовано тим, що позивачем не зазначено в якому порядку відповідачі мають відшкодовувати шкоду - в порядку часткової відповідальності або солідарної. ДТП, внаслідок якої позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, відбулась у робочий час під час виконання ним трудових обов`язків, відтак відповідальність за шкоду в порядку ст.1172 ЦК України має нести ПАТ «Державний ощадний банк України». Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо нього, а стосовно позовних вимог щодо ПАТ «Державний ощадний банк України» - задовольнити їх частково з огляду на необґрунтованість заявленого розміру шкоди. Позивач [PERSON] у вступному слові заявлені вимоги підтримав та пояснив, що 09.08.2016р. об 11-45год. його збила машина, належна «Ощадбанку», під керуванням відповідача [PERSON] .. Після цього, він довго перебував на лікуванні до цього часу не реабілітувався після аварії. Він отримує виплати у страховій компанії по теперішній час. Скільки грошових коштів йому було виплачено не пам`ятає. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові заперечував про задоволення позовних вимог та пояснив, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди. Крім того, відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, відповідальність власника якого застрахована, відбувається саме страховою компанією. Тому, вважає, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не являється належним відповідачем у справі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА СТРАХУВАННЯ» м. Київ у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом на відповідній правовій підставі. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК України має власник. Крім того, у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року надано приблизний перелік власників джерел підвищеної небезпеки, до яких, зокрема, належать власники джерел підвищеної небезпеки (кооперативи, акціонерні товариства, громадяни тощо); організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на праві повного господарського відання або на праві оперативного управління (державні підприємства та установи); організації та громадяни, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі відповідних договорів (договору оренди, підряду); громадяни, які мають доручення на керування транспортним засобом; організації, що володіють джерелами підвищеної небезпеки на підставі адміністративного акта про передачу їх у тимчасове користування. В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року та в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках, зазначено, що відповідачем за таких правовідносин виступають: власник транспортного засобу; винна особа-власник транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (власник) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст.ст. 1178, 1179, 1183,1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. У свою чергу матеріальна або фактична ознака власника джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього власника, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто, як правило, обидві ознаки власника небезпечного об`єкта повинні мати місце, крім випадків, передбачених законом. За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Винятки із цього правила встановлено ч.3, ч.5 ст.1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядник тощо), звільняється від обов`язку відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом у випадках неправомірного заволодіння третьою особою транспортним засобом, завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що власника небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні власники об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08 липня 1994 року, №11 від 30 вересня 1994 року, №15 від 25 травня 1998 року, №9 від 24 жовтня 2003 року) вказано, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Відповідно до п. 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6, не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, в зв`язку з трудовими відносинами з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнута до відповідальності лише самим власником джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Згідно з роз`ясненнями п. 5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст.1172 ЦК України, суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст.1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Факт наявності між власником та особою, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, трудових відносин має бути підтверджений належними доказами (первинними документами, довідкою Фонду соціального страхування на випадок безробіття, довідкою органу Державної податкової служби України тощо). Не впливають на виникнення обов`язку власника джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях. Положення ст.1172 ЦК України стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Також, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Можливість і підстави компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав особи, закріплено у вказаній статті, а також у ст.ст. 1167, 1168 ЦК України. Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.01.2018р. по справі №428/185/17, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, передавши на поруки трудовому колективу філії - Луганського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Кримінальне провадження у відношенні [PERSON] , обвинуваченого у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито. При цьому, судом встановлено, що 09.08.2016 року, приблизно о 11 год. 27 хв., у світлий час доби, за відсутності атмосферних опадів [PERSON] , знаходячись у тверезому стані, керуючи справним транспортним засобом - легковим автомобілем «ВАЗ», моделі 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі подорожнього листа службового автомобіля № 3 від 09.08.2016, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та посвідчення водія серії [NUMBER] , рухався по парній полосі руху пр-та Гвардійського м. Сєвєродонецька з боку пр-та Центрального в напрямку вул. Донецької з дозволеною, в межах населеного пункту, швидкістю, приблизно 40км/год. У цей же час пішохід [PERSON] в районі будинку №16 по пр-ту Гвардійському в м. Сєвєродонецьк з положення стоячи почав спокійним темпом ходи перетинати проїжджу частину парної полоси руху пр-та Гвардійського по пішохідному переходу, який був позначений дорожньою розміткою 1.14.1, справа наліво відносно руху транспортного засобу - легкового автомобіля «ВАЗ», моделі 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У свою чергу, водій транспортного засобу - легкового автомобіля «ВАЗ», моделі 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по проїзній частині пр-та Гвардійського в районі будинку №16 м. Сєвєродонецька, під`їжджаючи до пішохідного переходу, по якому перетинав дорогу пішохід [PERSON] , діючи всупереч до вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, що водій транспортного засобу, який наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Однак, побачивши попереду себе пішохода [PERSON] , який спокійним темпом ходи перетинав проїжджу частину пр-та Гвардійського, справа наліво відносно його руху, [PERSON] своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу [PERSON] . У зв`язку з чим транспортний засіб - легковий автомобіль «ВАЗ», моделі 21099, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , на відстані 5,35м. від правого краю проїзної частини пр-та Гвардійського м. Сєвєродонецька, передньою частиною кузова транспортного засобу контактував з лівою боковою частиною тіла пішохода [PERSON] .. В наслідок ДТП, згідно з висновком судово-медичної експертизи №317 від 06.12.2016, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої тупої травми грудної клітини, ускладненій лівостороннім пневмотораксом, малого гемоплеврита праворуч, закритого перелому лівої ключиці, закритого оскольчатого перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, закритого перелому головки лівої малогомілкової кістки без зміщення, оскольчатого перелому головки малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням та розбіжністю фрагментів, закритого крайового оскольчатого перелому латерального виростка великогомілкової кістки правої гомілки без зміщення, розриву зовнішньої бокової зв`язки правого колінного суглоба, пошкодження зовнішнього меніска, травматичного гемартрозу правого колінного суглоба, закритого перелому внутрішньої кісточки лівої гомілки, забою правого гомілковостопного суглоба, множинних забоїв, садна тулуба та кінцівок, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості кваліфікуються: струс головного мозку, закрита черепно-мозкова травма, закрита тупа травма грудної клітини, лівосторонній пневмоторакс, малий гемоплеврита-легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, ссадна та забої - як легкі тілесні ушкодження; закритий перелом лівої ключиці, закритий оскольчатий перелом лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, закритий перелом головки лівої малогомілкової кістки без зміщення, оскольчатий перелом головки малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням та розбіжністю фрагментів, закритий крайовий оскольчатий перелом латерального виростка великогомілкової кістки правої гомілки без зміщення, розрив зовнішньої бокової зв`язки правого колінного суглоба, пошкодження зовнішнього меніска, травматичний гемартроз правого колінного суглоба, закритий перелом внутрішньої кісточки лівої гомілки - як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого Центром ТВС 4442, 28.04.2016р. зареєстровано автомобіль ВАЗ 21099, 2001р.в., р.н. [NUMBER] за ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином, судом було встановлено, що автомобіль ВАЗ 21099, 2001р.в., р.н. [NUMBER] , належить на праві власності ПАТ «Державний ощадний банк України», при цьому, чинним законодавством встановлено, що власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє. ПАТ «Державний ощадний банк України» є юридичною особою. Тобто, відповідальність за шкоду, спричинену працівником, який перебуває у трудових відносинах (перебував на момент ДТП) - завідувачем господарства відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] , повинно нести ПАТ «Державний ощадний банк України». Під час скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] керував автомобілем за наявності належних правових підстав. Доказів неправомірності заволодіння [PERSON] транспортним засобом, як під час розгляду кримінального провадження на досудовому провадженні, так і в даному судовому засіданні не здобуто. Частина 1 ст.1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тому, саме на власника автомобіля - відповідача по справі, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області, покладається відповідальність за відшкодування шкоди, завданої позивачу, оскільки він не надав суду належних доказів, що автомобіль ВАЗ 21099, 2001р.в., р.н. [NUMBER] , на час дорожньо-транспортної пригоди на будь-якій правовій підставі знаходився у володінні іншої особи. Наявність вини [PERSON] вбачається з копії ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.01.2018р. про закриття кримінального провадження. Відповідачем по справі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області не надано суду доказів притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинене ДТП. Також матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] внаслідок скоєного [PERSON] ДТП було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Стосовно позовної вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідачів ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] на його користь компенсацію за моральну шкоду у розмірі 150000грн., суд зазначає, що з урахуванням вищевикладеного в частині стягнення з відповідача [PERSON] компенсації за моральну шкоду слід відмовити, враховуючи вимоги діючого законодавства щодо покладення відповідальності за шкоду, завдану працівником, який перебуває у трудових відносинах, на роботодавця. Крім того, суд вважає, що дійсно позивачу [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю і стражданнях у зв`язку з ушкодження здоров`я, а також душевних стражданнях, пережитих ним, що порушувало нормальні життєві зв`язки позивача [PERSON] .. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд враховує характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань, враховує вказані позивачем [PERSON] та встановлені судом обставини характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області на його користь 5000грн. в якості моральної шкоди завданої позивачу [PERSON] внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи частково задоволені позовні вимоги, то суд приходить до висновку, що сума судового збору у розмірі 768,40грн. підлягає до стягнення з відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк Луганської області на користь держави.

Outcome: partial