Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Як зазначає позивач 19 березня 2016 року відповідачі направили на адресу президента національної академії аграрних наук України, міністра агропромислової політики та продовольства України, генерального прокурора України відкритого листа, в якому зазначали, що він, позивач, 18 червня 2009 року був засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду за ст., ст. 364 ч. 2, 365 ч. 3 КК України до пяти років позбавлення волі з наданням іспитового строку терміном на один рік і шість місяців за реалізацію майна по заниженій вартості, чим спричинив збитки державі на суму 251\~547 грн. 11 коп., але незважаючи на засудження він, позивач, разом зі своїм батьком, продовжує розкрадати державне майно. Мотивуючи тим, що він ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, що директором Прилуцької дослідної станції УААН його було призначено лише 7 вересня 2010 року, а тому дана інформація є неправдивою, позивач і просить суд визнати недостовірною інформацію викладену в листі, якій направлено на адресу президента національної академії аграрних наук України, міністра агропромислової політики та продовольства України, генерального прокурора України, зобовязати відповідачів спростувати зазначену інформацію шляхом направлення до вищезазначених адресатів листа, що він, позивач, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, не був засуджений жодним судом України, та не займався розкраданням державного майна, а також довести це до відома колективу Прилуцької дослідної станції. Також позивач просить стягнути з відповідачів 70\~000 грн., в солідарному порядку, на відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не зявився, але завчасно надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі також не зявилися до суду, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно, при цьому двоє з них, [PERSON] та [PERSON], подали заперечення проти позову, в яких заявлених вимог не визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Як вбачається з матеріалів справи 21 березня 2016 року Івковецька сільська рада направила на адресу президента національної академії аграрних наук України, міністра агропромислової політики та продовольства України, генерального прокурора України відкритого листа № 03-03/108, який було підписано відповідачами по справі ( а.с. 6-8, 44-48 ), в якому зазначено, що [PERSON] «18 червня 2009 року було засуджено вироком Прилуцького міськрайонного суду за ст., ст. 364 ч. 2, 365 ч. 3 КК України до пяти років позбавлення волі з наданням іспитового строку терміном на один рік і шість місяців за реалізацію майна по заниженій вартості, чим спричинено збитки державі на суму 251\~547 грн. 11 коп., але незважаючи на засудження це він, разом зі своїм батьком, продовжує розкрадати державне майно». Проте як вбачається з довідки Прилуцького міськрайонного суду [PERSON], [INFO], Прилуцьким судом не засуджувався і в списках засуджених не значиться, але 18 червня 2009 року за ст., ст. 364 ч. 2, 365 ч. 3 КК України до пяти років позбавлення волі з наданням іспитового строку терміном на один рік і шість місяців був засуджений [PERSON], бувший директор ДП ДГ «Прилуцька дослідна станція» ( а.с. 12 ), таким чином інформація, яка була викладена у відкритому листі відповідачів стосовно судимості позивача є неправдивою, а тому має бути спростована. Що стосується інформації про те, що позивач, незважаючи на судимість, продовжує, разом з батьком, розкрадати державне майно, то ніяких доказів щодо таких дій позивача відповідачем ні суду, ні одержувачам відкритого листа, не надано, а тому таку інформацію також слід визнати недостовірною. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВС України від 27 лютого 2009 року № 1 «При розгляді справ зазначеної категорії ( захист честі та гідності ) суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право». Відповідно до ч. 2 зазначеного пункту «Під поширенням інформації слід розуміти: … викладення в листах, адресованих іншим особам; а також в іншій формі хоча б одній особі».Ч. 5 постанови передбачає, що «Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі». Відповідно до ч. 2 п. 16 зазначеної постанови«Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів (державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів ) із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації». Проте в ч. 4 зазначеного пункту зазначено, що «Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав … тягне відповідальність, передбачену законодавством України». Таким чином, оскільки відповідачі направили листа до відповідних органів з завідомо неправдивими відомостями стосовно наявності судимості позивача, та не надали ніяких доказів стосовно того, що позивач продовжує розкрадати державне майно, то вони повинні нести за таке неправомірне повідомлення відповідальність, яка може бути як кримінальною, так і цивільною. В даному випадку позивач бажає, щоб відповідачі понесли цивільну відповідальність, яка і полягає в тому, що вони повинні спростувати надану ними до відповідних органів недостовірну інформацію, та відшкодувати йому моральну шкоду. Оцінюючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про спростування неправдивих відомостей обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд не заперечуючи, що направленням листа з недостовірною інформацією до вищих керівних органів позивача (президента національної академії аграрних наук України, міністра агропромислової політики та продовольства України ) було принижено його честь, гідність та ділову репутацію, проте в позовній заяві позивач належним чином не обґрунтував в чому саме полягає моральна шкода, навівши лише загальні підстави, і крім того не обґрунтував суму моральної шкоди, а тому суд вважає можливим зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів на позов з зазначених вище підстав, а що стосується заперечень стосовно того, що позивачем не зазначено, з яких джерел він дізнався про даний лист, то при перевірці інформації стосовно особи, на дії якої надійшла скарга чи то повідомлення, дана особа повідомляється про такий лист і у неї відбираються в ході перевірки відповідні пояснення, тобто дізнатися про лист позивач міг як від академії аграрних наук, так і від канцелярії міністерства агропромислової політики чи то генеральної прокуратури.

Outcome: approved