Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.08.2012р. працював за трудовим договором на посаді водія навантажувача у Кременчуцькій філії ТОВ «Експансія». Наказом №215-к від 30.05.2016р. його було звільнено з посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Однак його звільнення відбулось з порушенням, оскільки відповідач не попередив його про звільнення та не запропонував іншу роботу, як і не повідомив про наявність чи відсутність вакансій. Також, йому не виплатили вихідну допомогу. Діями відповідача йому завдано і моральної шкоди. Так, вимушене безробіття, невизначеність перспектив подальшої праці призвели до моральних страждань, втрати нормальних усталених життєвих звязків і вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати незаконними його звільнення та поновити його на роботі; стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.06.2016р.; зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну допомогу; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000грн. В судовому засіданні позивач та його представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити. Представник позивача пояснив, що відповідач не ознайомив позивача під розпис з наказом про внесення змін в організацію виробництва і праці і не вручив йому персональне письмове повідомлення про звільнення. Всупереч вимогам законодавства відповідач не пропонував [PERSON] іншої роботи до дня звільнення і у день звільнення. Також відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні йому при звільненні. У зв'язку з чим, звільнення позивача є незаконним. Свої доводи представник позивача виклав в наданих суду письмових поясненнях. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що позивач був повідомлений про те, що відбувається скорочення двох штатних одиниць водія навантажувача, про що розписався в наказі від 30.03.2016р.. Інформація про наявні вакантні посади знаходиться у вільному доступі і кожен працівник КФ ТОВ «Експансія» має можливість з нею знайомитись. Звільнення [PERSON] відбулось без порушень норм трудового законодавства і розрахунок з позивачем при звільненні був проведений в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01.08.2012р. по 30.05.2016р. [PERSON] працював у Кременчуцькій філії ТОВ «Експансія» на посаді водія навантажувача, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-1 №4203579. Згідно наказу Кременчуцької філії ТОВ «Експансія» від 30.03.2016р. №7\\п було внесено зміни до штатного розпису Кременчуцької філії ТОВ «Експансія», зокрема, скорочено дві штатні одиниці «водій навантажувача відділу складу магазину №1». Наказом Кременчуцької філії ТОВ «Експансія» №215к від 30.05.2016р. позивача було звільнено з посади водія навантажувача за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга статті 40КЗпП України). Згідно із ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України). Згідно з абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається, зокрема, на те, що звільнення [PERSON] відбулось без порушень трудового законодавства, оскільки на підприємстві дійсно відбулись зміни в організації праці і про наступне звільнення позивача було попереджено за 2 місяці. Вказані доводи представника відповідача суд вважає частково обґрунтованими з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що в КФ ТОВ «Експансія» дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, зокрема було скорочено дві штатні одиниці «водій навантажувача». Вказана обставина підтверджується штатним розписом КФ ТОВ «Експансія» затвердженим 31.05.2016р., в якому, на відміну від штатного розпису затвердженого 30.03.2016р., відсутній штатний підрозділ «склад» в якому числилась посада «водій навантажувача»(а.с.108,109-111). Також, судом встановлено, що про майбутнє звільнення позивача дійсно було попереджено за 2 місяці до звільнення, про що свідчить його підпис на наказі №7/п від 30.03.2016р. Однак, суд вважає, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача, з огляду на наступне. В судовому засіданні 12.10.2016р. свідок [PERSON], зазначила, що працює начальником відділу персоналу в КФ ТОВ «Експансія». На запитання представника позивача повідомила, що після попередження [PERSON] про майбутнє звільнення та в день його звільнення особисто йому не пропонувалась робота в ТОВ «Експансія», оскільки вакантних посад, які б відповідали його кваліфікації не було. Згідно наданої суду звітності ТОВ «Експансія» за період з 30.03.2016р. до 30.05.2016р. в інших структурних підрозділах ТОВ «Експансія» та в Кременчуцькій філії ТОВ «Експансія» були наявні вакантні посади, однак, як повідомив позивач і не заперечувала допитана судом свідок [PERSON], вказані посади [PERSON], в порушення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, не пропонувались і у нього не зясовувалось наявність відповідної кваліфікації для заняття цих посад. За ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем процедури звільнення [PERSON], приймаючи до уваги положення ч.1 ст. 235 КЗпП України, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання незаконними звільнення та поновлення його на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 2 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Згідно довідки ТОВ «Експансія» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 137,80грн((2931,95+2855,51)/(22+20)). Період вимушеного прогулу становить 164дня. Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2016р. до 20.01.2017р. становить 22599,20 грн. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача виплатити вихідну допомогу суд зазначає, що згідно розрахункового листка за травень 2016р. та зведеної відомості №ЕКСКФ00073 від 30.05.2016р. на перерахування заробітної плати та інших виплат, [PERSON] була виплачена вихідна допомога в сумі 2962,70 грн., а тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивачем не підтверджено відповідними доказами, яких саме моральних страждань він зазнав та які додаткові зусилля вимагалися від нього для організації свого життя. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн., а на користь позивача судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 5800 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового ордера від 13.06.2016р. та витрати, що пов'язані з явкою до суду в сумі 1200 грн., які підтверджуються наданими суду проїзними документами. Згідно п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial