Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який також діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], третьої особи - служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва, виконавчого комітету Миколаївської міської ради про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] з наданням іншого жилого приміщення в [ADDRESS] та вселення її квартиру [ADDRESS]. В подальшому позивач уточнила свої вимоги, залучила до участі у справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Миколаївської міської ради та просила суд про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] з наданням іншого жилого приміщення в [ADDRESS] та вселення її квартиру [ADDRESS]. В позові позивач зазначила, що рішенням Миколаївської міської ради №291 від 28.05.1999 року за нею закріплено квартиру [ADDRESS]. При досягненні нею 16-річчя вона знаходилась у дитячому будинку-інтернаті в м. Очакові та була документована паспортом громадянина України з реєстрацією місця проживання по місцю знаходження будинку-інтернату. При цьому, керівництво інтернату за два місяця до досягнення нею повноліття не повідомило її про можливість скористуватися своїм правом та зареєструватися в закріпленої за нею квартирі. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 28.11.2008 року спірну квартиру включено до складу службових приміщень і видано спеціальний ордер на це житло відповідачу [PERSON], а рішенням виконкому від 27.03.2009 року спірна квартира виключена зі складу службових і видано ордер на заселення житлового приміщення [PERSON], який зареєструвався в цій квартирі. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2012 року та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2013 року скасовані рішення виконкому Миколаївської міської ради про визнання службової-неслужбової спірної квартири та визнано ордер недійсним. Крім того, у 2012 році в спірної квартирі зареєстрована неповнолітня дочка відповідача - [PERSON]. До теперішнього часу спірна квартира знаходиться у користуванні відповідача, який перешкоджає їй у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим вона не має можливості вселитися, тому відповідачі підлягають виселенню в [ADDRESS], де раніше була зареєстрована неповнолітня [PERSON] відповідно до вимог ст. 117 ЖК України. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила викладені обставини, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти виселення його та дочки зі спірної квартири, при цьому зазначив, що при отриманні ним ордеру йому не було відомо, що що фактично спірна квартира закріплена за [PERSON], зараз [PERSON] Але беручі до уваги, що до отримання ордеру на спірну квартиру він був зареєстрований та проживав у гуртожитку по [ADDRESS], він не має можливості повернутися до гуртожитку, у зв'язку з чим на виконком Миколаївської міської ради повинно бути покладене обов'язок щодо надання іншого жилого приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм приміщенню наданому за ордером. Безпідставні є вимога про виселення його та дочки в квартиру [ADDRESS], оскільки вказане житло вони ніколи не займали, ніколи не проживала та вказана квартира належить на праві власності [PERSON], його дружині з якою він фактично припинив шлюбні відносини. В судове засідання представник відповідача - виконкому Миколаївської міської ради не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, вважає необхідним їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог ст. 117 ЖК України, виходячи з наступного: Як встановлено судом в рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2012 року, 28.05.1999 року рішенням виконкому Миколаївської міської ради за [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] після реєстрації шлюбу 01.08.2013 року) [PERSON]. була закріплена однокімнатна квартира [NUMBER] площею 13,0 кв.м. по [ADDRESS], як за дитиною, яка позбавлена батьківського піклування. Проте, рішенням виконкому Миколаївської міської ради квартиру [ADDRESS] включено до складу службових приміщень та видано спеціальний ордер на це житло відповідачу [PERSON], а в подальшому на підставі рішенням виконкому Миколаївської міської ради №945 ця квартира виключена зі склад службових та [PERSON] видано ордер [NUMBER] серії [NUMBER] від 06.04.2009 року на одну особу на вселення. [PERSON] вселився та зареєструвався в цій квартирі, а з 19.07.2012 року у спірній квартирі була зареєстрована та проживає неповнолітня дочка відповідача - [PERSON], [INFO], згідно довідки ПП "ЖЕК-10" №2201 від 22.09.2014 року. При вирішенні спору між сторонами суд у своєму рішенні від 20.12.2012 року року встановив, що [PERSON] був вселений у спірне житлове приміщення незаконно, оскільки спеціальний ордер на його ім'я був виданий на житлове приміщення, яке не було вільним, оскільки позивачка мала право на користування цією квартирою та питання щодо визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою не було вирішено в судовому порядку. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ордер на ім'я відповідача був виданий внаслідок неправомірних дій останнього, тобто він не самоправно зайняв жиле приміщення, а з дозволу виконкому Миколаївської міської ради. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2012 року, яке залишено в цей частині без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 08.08.2013 року та набрало законної сили, визнано незаконними рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №2143 від 28.11.2008 року в частині включення до складу службових приміщень квартири [ADDRESS], №945 від 27.03.2009 року в частині виключення із складу службових приміщень квартири [ADDRESS] та видання ордеру на дану квартиру [PERSON], а також визнано недійсним ордер [NUMBER] серії [NUMBER] від 06.04.2009 року на житлове приміщення квартири [ADDRESS], виданий [PERSON] 06.04.2009 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 117 ЖК УРСР у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, - судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст.117 цього Кодексу. У випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. Отже, враховуючи те, що ордер [NUMBER] від 06.04.2009 року, виданий виконкомом Миколаївської міської ради на ім'я [PERSON], був визнаний недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили, і в даному судовому засіданні не встановлено, що підставами для визнання ордеру недійсним стали неправомірні дії особи, яка одержала ордер, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] з наданням іншого житлового приміщення. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що орган, який здійснює управління житловим фондом, не вирішив питання про надання відповідачам іншого житлового приміщення, в зв'язку з чим при задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача - виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати відповідачам інше жиле приміщення, яке за змістом ст. 114, ч.2 ст.117 ЖК повинно знаходитись у межах даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним, технічним нормам і має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. При цьому, вимогу позивача щодо виселення відповідачів в квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2003 року, суд вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки власник вказаної квартири не була притягнута до участі у справі як співвідповідач, тому вселення відповідачів до приватного житла [PERSON] порушить її права власника. Крім того, відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка мають право на отримання окремого житлового приміщення. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не має право бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Таким чином, суд приходить до переконання, що порушене право позивачки на вільне користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає відновленню шляхом вселення її у вищевказану квартиру. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial