Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

02.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Омега Банк», в якому просить визнати факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] з 1 березня 2006 року по 31 грудня 2013 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним іпотечний договір від 29 листопада 2007 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що починаючи з березня 20006 року вона з [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Зазаначає, що вони разом проживали та вели спільне господарство, мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що 29 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що за нею має бути визнано право власності на 1/2 частину вищезгаданої квартири, оскільки остання була спільно нажита сторонами. Також зазначає, що 29 листопада 2007 року, тобто в день укладання договору купівлі-продажу квартири, спірна квартира була передана [PERSON] в іпотеку в якості забезпечення зобов'язання за кредитним договором № 2402/1107/71-030 від 29 листопада 2007 року. Пояснює, що Іпотечний договір від 29 листопада 2007 року було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», згодом перейменований в ПАТ «Омега Банк». Вважає, що вказаний іпотечний договір від 29 листопада 2007 року має бути визнано недійсним, оскільки укладений відповідачем [PERSON], який не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності. Ухвалою суду від 13.02.2014 року відповідача ПАТ «Омега Банк» було замінено його правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Додатково пояснив, що вони з позивачкою дійсно проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2006 року і по сьогоднішній день. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі, клопотань про відкладення проведення судового засідання до суду від них не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява, в якій просять судовий розгляд проводити без участі їх представника. В судовому засіданні 17.03.2014 року допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають однією сім'єю з березня 2006 року по час розгляду справи теперішній час і мають двох спільних дітей. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 61-62). Згідно копії довідки КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 30.12.2013 року № 5459 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] (а.с. 58). Відповідно до довідки Відділу державної РАЦС реєстраційної служби Чернігівського МУЮ від 13.02.2014 року № 370/02.4.2.-17 актовий запис про шлюб на гр.. [PERSON], [INFO] по відділу державної РАЦС реєстраційної служби Чернігівського МУЮ відсутній. Перевірку проведено з 01.01.2005 року до теперішнього часу по первинним та поновленим актовим записам (а.с. 72). Наведені вище обставини дають суду достатні підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з березня 2006 року по грудень 2013 року, що також підтверджується показами свідків, які суд вважає достовірними, а тому необхідно встановити факт їхнього спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 29.11.2007 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 59-60). Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Судом не встановлені правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір посвідчений Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 5598, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку АКБ «ТАС-Комерцбанк» належне йому на праві власності майно: прьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: 14000, [ADDRESS] (а.с. 70-71). Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частиною 4 статті 369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відтак, враховуючи визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; відсутності у відповідача [PERSON] необхідних повноважень щодо передачі в іпотеку майна без згоди іншого співвласника, суд приходить до висновку, що необхідно визнати частково недійсним іпотечний договір від 29 листопада 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5598 в частині передання в іпотеку 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Підстав для задоволення позовних вимог про визнання іпотечного договору недійсним повністю з мотивів укладання його до моменту державної реєстрації нерухомого майна за відповідачем [PERSON] суд не вбачає, оскільки право позивача судом відновлене, а попередній власник за захистом свого права до суду не звертався. Позивачем понесені документально підтверджені судові витрати (а.с. 10) в сумі 819,14 грн., які в порядку ст. 88 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Згідно приписів ст. ст.10, 11 ЦПК України справу розглянуто судом в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial