Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я в результаті вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 9 травня 2015 року біля 01 год. 15 хв. [PERSON], перебуваючи на перехресті вулиць Леніна та Миру в с. Хрещате Козелецького району Чернігівської області, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень, саморобним господарсько-побутовим ножем завдав [PERSON] один удар в область правої половини грудної клітини, один удар в область лівої половини грудної клітки та один удар в область лівого плечового суглобу. Такими діями [PERSON] спричинив згідно висновку № 41 від 12.06.2015 року судово-медичної експертизи тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-різаної рани правої половини грудної клітки, проникаючої в плевральну та черевну порожнину, з ушкодженням діафрагми, печінки, сальника, однієї колото-різаної рани лівої половини грудної клітки, проникаючої в плевральну порожнину, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, однієї колото-різаної рани лівого плечового суглобу, що відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Ухвалою Козелецького районного суду від 31 серпня 2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області застосовано відносно [PERSON] примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, а ухвалою від 21 жовтня 2015 року апеляційного суду Чернігівської області за результатами розгляду апеляційної скарги законного представника [PERSON] в інтересах [PERSON], ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, у справі прийнято рішення, яке набрало законної сили. Згідно матеріалів кримінального провадження підставою застосування такого виду покарання є стан неосудності [PERSON], оскільки останній страждає хронічним психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачу, потерпілому у справі, заподіяно матеріальних збитків, що пов'язані з лікуванням, а також моральна шкода внаслідок отримання таких тяжких фізичних травм, що потягло за собою необхідність відновлення стану здоров'я, а також душевної рівноваги після отриманого фізичного болю та душевних страждань. Позивач вважає, що відповідач у справі добре знав про такі обставини, він є батьком особи, яка заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, тричі наніс удар ножем у тіло, у нічний час, такі тілесні ушкодження є небезпечними для життя в момент заподіяння, і він не вжив жодних дій для запобігання такого вчинку і їх наслідків та завдання шкоди здоров'ю, не відшкодував на даний час матеріальні витрати, які поніс позивач, лікуючись від отриманого проникаючого поранення ножем. Доказом того, що відповідач має понести відповідальність щодо усунення заподіяних збитків є і його твердження, викладені у апеляційній скарзі на рішення суду, де він зазначає: «08 травня 2015 року приблизно о 22 год. мій син пішов до клубу в с. Хрещате він був чисто одягнений, перебував у спокійному стані. Коли приблизно через одну годину він повернувся додому, то був нервово збуджений, на обличчі та на руках були синці, одяг був брудний, приблизно через 20 хв. він знову повернувся додому, в руках у нього був ніж, на одягу, на футболці були сліди крові та порізи. Син пояснив, що біля клубу його побили місцеві, він був збуджений та боявся, що його знову будуть бити…». Таким чином, знаючи про вади у здоров'ї свого сина, його батько не вжив заходів та не зупинив сина, аби уникнути такої трагедії, чекав доки син повернувся вдруге, допустив, що у нервово-збудженому стані син, у нічний час, залишив свою домівку та пішов до клубу, що і призвело до таких наслідків, як тривалий процес лікування та душевні страждання для родини позивача, перенесені оперативні втручання лікарів і, як наслідок, психологічна травма. Під час лікування було витрачено 5 539,19 грн. на придбання ліків та лікарських засобів. Окрім матеріальної шкоди позивачу було завдано і моральну шкоду, яку позивач оцінює в 25 000,00 грн., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Відповідач дав суду пояснення, що він дійсно з сином проживає разом в м. Києві, а 09 травня 2015 року вони з родиною перебували на дачі - в с. Хрещате. Його син за декілька днів до цього закінчив курс лікування в психіатричній лікарні, де з 2008 року проходив періодично лікування /в період загострення - навесні та восени/. Того дня його син - [PERSON] пішов ввечері з дому, а потім через певний час повернувся, зайшов до будинку, взяв ліхтарик та вибіг з хати. Він в цей час сидів на подвір'ї і курив. Син в нього попросив ключі він машини, сказавши «я їх подавлю». Ключі від машини він йому не дав, тому син просто пішов. Через декілька хвилин /15-20/ син повернувся, тримаючи в руках ніж і відмовляючись зайти до будинку, вважаючи, що його вб'ють. Відповідач підтвердив суду, що ніяких заходів для того, щоб зупинити сина, він не вжив, хоча бачив його збуджений стан. Оскільки така поведінка сина була спровокована самим потерпілим і його сину також було заподіяно тілесні ушкодження, відповідач вважає, що він не повинен відшкодовувати витрати позивачу. Представник відповідача в судовому засіданні 18 січня 2016 року заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що цивільний позов в рамках кримінального провадження було залишено без розгляду. В судовому засіданні 03 лютого 2016 року представник відповідача як на підставу заперечення проти позову посилався на те, що прокурором в судових дебатах при розгляді кримінального провадження було поінформовано суд про те, що кримінальним правопорушенням, вчиненим [PERSON], шкоду не заподіяно. Крім того, представник відповідача наголошував на тому, що позивачем не доведено того факту, що ліки, визначені в товарних чеках, були використані саме для лікування потерпілого. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року приблизно о 01.15 годині 9 травня 2015 року [PERSON], перебуваючи на перехресті вулиць Леніна та пр. Миру в с. Хрещате Козелецького району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень, саморобним господарсько-побутовим ножем завдав [PERSON] один удар в область правої половини грудної клітки, один удар в область лівої половини грудної клітки та один удар в область лівого плечового суглобу. Такими діями [PERSON] спричинив [PERSON] за висновком № 41 від 12 червня 2015 року судово-медичного експерта тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-різаної рани правої половини грудної клітки, проникаючої в плевральну та черевну порожнину, з ушкодженням діафрагми, печінки та сальника, однієї колото-різаної рани лівої половини грудної клітки, проникаючої в плевральну порожнину, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, однієї колото-різаної рани лівого плечового суглобу, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року відносно [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2015 року вказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року за висновком № 161 від 7 липня 2015 року комісії судових психіатричних експертів [PERSON] на період кримінального правопорушення, в якому підозрюється, страждав стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ-10 : F 20.00), і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. [PERSON] на теперішній час страждає стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ-10 : F 20.00), за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може приймати участь у слідчих діях у кримінальному провадженні. [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом, внаслідок цього потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Згідно з інформацією, наданою територіальним медичним об'єднанням «Психіатрія» [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні № 21 вказаної установи в період з 15 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Разом з тим, ч. 2 ст. 1186 ЦК України передбачено окремий випадок відповідальності без вини, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Спеціальне врегулювання даної обставини ґрунтується на бездіяльності осіб, які зобов'язані були, згідно з Законом України «Про психіатричну допомогу», вимагати у судовому порядку визнання такої особи недієздатною, тому суду надається право постановити рішення про відшкодування шкоди, завданої такою особою, на її чоловіка (дружину), батьків, повнолітніх дітей. Проте правила даної норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати дані особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми та працездатними; б) проживати разом із цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство, а також не скасовують вимог щодо наявності протиправних дій причинителя шкоди та зв'язку вказаних дій із спричиненою шкодою. Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" /з наступними змінами/ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В судовому засіданні під час розгляду справи встановлено що: - [PERSON] на момент заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження [PERSON] був повнолітнім /[INFO]/ та неосудним; - [PERSON] проживав разом зі своїм батьком - [PERSON] /про що повідомив сам відповідач в судовому засіданні і проти чого не заперечували сторони/, в тому числі перебував разом з ним 09 травня 2015 року на дачі в с. Хрещате Козелецького району Чернігівської області; - [PERSON] знав про психічні розлади свого сина - [PERSON], так як в судовому засіданні підтвердив, що його син проходив лікування восени та навесні в психіатричній лікарні, в тому числі напередодні 09 травня 2015 року /на підтвердження чого також мається відповідна довідка в справі/; - [PERSON] 09 травня 2015 року не вжив заходів щодо запобігання вчинення його сином [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, наслідком якого стало заподіяння шкоди потерпілому - [PERSON]; - наявний причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON], допущеними ним 9 травня 2015 року по відношенню до [PERSON], з наслідками, що настали. Таким чином, враховуючи наведені вище факти, суд вважає доведеним, що [PERSON], будучи обізнаним про психічні розлади свого сина - [PERSON], 09 травня 2015 року, усвідомлюючи, в якому стані перебував його син та висловлював наміри заподіяти певним особам тілесні ушкодження /формулювання «я їх подавлю»/, не вжив заходів щодо заподіяння шкоди потерпілому - [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є особою, яка в силу вимог ч. 2 ст. 1186 ЦК України, несе відповідальність і повинна відшкодувати шкоду, заподіяну потерпілому. Твердження відповідача про те, що його сину також було заподіяно тілесні ушкодження судом не може бути сприйняте як підстава для звільнення його від відшкодування шкоди, оскільки положення ч. 2 ст. 1186 ЦК України чітко визначають випадки, коли певна особа несе відповідальність за дії інших осіб. Щодо відшкодування витрат, понесених позивачем на лікування, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заподіяної майнової шкоди на суму 5 539,19 грн. як вартість витрат, понесених ним на лікування. На підтвердження вартості витрат, понесених на лікування позивачем надано чеки на придбання лікарських та супутніх /для лікування/ засобів /а.с. 16 - 17/, виписка-епікриз з історії хвороби [PERSON], який знаходився у хірургічному відділені Козелецької центральної районної лікарні в період з 09 травня по 18 травня 2015 року, в якій відображена інформація про те, яке оперативне втручання йому було проведене та яку медикаментозну терапію отримував хворий /а.с. 44/, товарні чеки, в яких детально розписано, які препарати відпускалися за чеками, які містяться на а.с. 16-17 /а.с. 45-51/. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачем були понесені витрати в розмірі 5 539,19 грн. на лікування проникаючого торакоабдомінального поранення справа з ушкодженням печінки, сальникової сумки; правобічного гематороксу; проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, які були наслідком дій, допущених [PERSON] 09 травня 2015 року. Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів витрачання ліків, які закуповувалися за вказаними вище чеками, саме на лікування позивача, суд не сприймає, так як в виписці-епікризі, виписаній на ім'я [PERSON], детально розписане лікування, яке отримував потерпілий знаходячись в лікарні, яке співпадає з тими ліками, які закуповувалися за чеками, наданими позивачем /в тому числі з урахуванням дати, визначеної в чеках/. Посилання представника відповідача на те, що цивільний позов в рамках кримінального провадження був залишений без розгляду спростовуються поясненнями відповідача, який в судовому засіданні підтвердив, що цивільний позов в кримінальному провадженні взагалі не заявлявся, а також ухвало Козелецького районного суду Чернігівської області від 31 серпня 2015 року, відповідно до якої «цивільний позов у кримінальному провадженні не пред'явлений». Твердження представника відповідача стосовно того, що кримінальним правопорушенням, яке допущене [PERSON], не заподіяно майнової шкоди, про що в своїй промові повідомив прокурор під час розгляду кримінального провадження, спростовується дослідженими в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи докази на підтвердження факту лікування та несення витрат на лікування потерпілим. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди, суд виходить з наступного. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень поніс душевні страждання, злочином було порушено його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті. Проте суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. дещо завищеними і, визначаючи розмір моральної шкоди, враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості, бере до уваги обставини справи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 88 КПК України судовий збір з відповідача на користь держави належить стягнути в розмірі 551,20 грн. (за вимогами майнового характеру, так як позивач при поданні позову був звільнений від його сплати), і 58,46 грн. судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням пропорційності задоволення вимог /вимоги заявлені на суму 25 000,00 грн., а фактично задоволені на суму 3 000,00 грн., тобто, на 12%, що від суми 487,20 грн. /яка підлягала сплаті при поданні позову в 2015 році/ становить суму 58,46 грн./. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір в розмірі 1 218,00 грн., тобто, в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, яку, як пояснила представник позивача, було сплачено за вимогою про стягнення моральної шкоди. Проте з урахуванням того, що заявлена моральна шкода не пов'язана з захистом честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної особи, для яких встановлених судовий збір в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, позивачу при поданні позову до суду слід було сплатити судовий збір в розмірі 487,20 грн. /з урахування дати сплати судового збору та подачі позову до суду/. Оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу його право звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

Outcome: partial