Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади. В обґрунтування вимог зазначав, що 05 грудня 2020 року інспектором Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області відносно мене було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3520859 за ч.5 ст. 122 КУпАП(в редакції на дату події).Згідно зазначеної постанови до мене було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1020 грн. 19 травня 2021 року Третій апеляційний адміністративний суд скасував вищевказану постанову як незаконну та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно мене Таким чином, судом встановлено, що позивач не вчиняв адміністративне правопорушення, а тому у зв`язку із закриттям адміністративної справи у нього виникло право на відшкодування як майнової так і моральної шкоди. Внаслідок неправомірних дій посадової особи - інспектору ГУ НП в Запорізькій області позивачу була заподіяна матеріальна (майнова) шкода, яка полягає у сумі, сплаченої за юридичну допомогу адвокату під час захисту моїх прав у суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 5 400 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 06.12.2020 року, де вказана фіксована сума гонорару за супроводження адміністративної справи, складання процесуальних документів та участь у судових засіданнях, та довідкою адвоката про отримання гонорару. Окрім цього, за юридичний супровід цивільної справи за його позовом до ГУ НП в Запорізькій області та Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, було сплачено адвокату фіксовану суму гонорару у розмірі 5 400 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 07.06.2021 року та довідкою адвоката про отримання суми гонорару. Окрім майнової, незаконними діями інспекторів ГУ НП в Запорізькій області позивачу також була спричинена велика моральна шкода, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями посадових осіб органів державної влади; у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях; порушенні нормальних життєвих стосунків під час захисту своїх прав у судах. Визначаючи розмір моральної-шкоди, врахував обставини її заподіяння, зокрема, тривалість порушення права та суть цього порушення, яке полягає у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності, час та зусилля, які були витрачені для відновлення свого порушеного права. З дня притягнення до адміністративної відповідальності, а саме з 05 грудня 2020 року і до дня постановлення Третім апеляційним адміністративним судом судового рішення від 19 травня 2021 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП, пройшло 6 місяців. Протягом зазначеного часу він захищав свої порушені права в суді за допомогою адвоката. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України у 2021 році», з 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі дорівнює 6000 грн. Таким чином, вважає, що розмір спричиненої мені незаконними діями посадової особи поліції моральної шкоди не повинен бути меншим ,ніж 36 000 грн. ( 6000 грн.х 6). З урахуванням вищенаведеного, оцінив спричинену мені моральну шкоду у 50 000 грн. Просив суд стягнути з відповідачів на свою користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету, грошові кошти у розмірі 5 400 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 5 400 грн. - в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 22.06.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.09.2021 року від казначейської служби надано відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України, окремою юридичною особою, за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином. Головне управління с неналежним відповідачем по справі Також зазначила, що надана до позову копія постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 не є підтвердженням протиправності дій поліції, оскільки вказаною постановою не вирішено питання щодо визнання їх дій протиправними. Також, у разі наявності відповідного судового документа щодо визнання дій працівників поліції протиправними, майнова шкода має відшкодовуватись в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, відповідно до позовної заяви позивачем заявлено до відшкодування матеріальну шкоду у розмірі 5 400,00 грн. В свою чергу, в позовній заяві, не обґрунтовується доказами визначений розмір грошових коштів. Взагалі доказів на підтвердження понесення позивачем моральних страждань не надано. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою від 17.09.2021 р. клопотання представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України про перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження задоволено. Здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 23.09.2021 року від ГУНП в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у позові. Вказав, що Позивачем не надано доказів того, що дії інспектора Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Онищенка О.П. по складенню по\-станови про притягнення його до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди.Узагальненими доводами позовної заяви є неправомірність дій працівника поліції при винесені постанови про адміністративне правопорушення. Вважаючи дії поліцейського Онищенка О.П. неправомірними, позивач на підставі статей 23, 1174, 1176 ЦК України просив відшкодувати йому завдану моральну шкоду. ГУНП просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки позиваєм не доведено належними та допустимими доказами в силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України незаконності дій інспектора Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Онищенка О.П. Факт винесення постанови про адміністративне правопорушення не є при\-тягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до положень статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Позивачем не надано доказів того, що дії поліцейського Онищенка О.П. по винесенню постанови про притягнення його до адміністративної відповід\-альності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК Украї\-ни підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди. Посилання позивача на наявність у нього моральних страждань, крім пояснень самого позивача належними доказами по справі не підтверджені.Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 11.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Викликано у судове засідання для допиту в якості свідка позивача [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. У судовому засіданні допитаний в якості свідка позивач [PERSON] позов підтримав і надав пояснення, що його було безпідставно притягнуто до адміністративно ї відповідальності, він вимушений був витрачати гроші на адвоката, чим поніс збитки, а також йому завдано моральної шкоди, оскільки під час складення незаконної постанови, виникла словесна перепалка, на час зупинки у автомобілі була його родина. Позов підтримує у повному обсязі і просить його задовольнити. Представники відповідачів, кожен окремо, просять відмовити у задоволенні позову на підставах, що викладені у відзивах на позов, вказуючи не безпідставність заявлених вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 3, 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до загальних правил, визначених ч.1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст. 1176ЦК Українишкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст. 1174 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди встановлюється законом (ч.ч.2, 7 ст. 1174 ЦК України). Так, згідно з п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі Закон №266), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно з п.4 ч.1 ст. 2 Закону №266 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Зі змісту судового рішення, яке набрало законної сили - Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 року, судом встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення 05.12.2020 року о 18:59 годині інспектором Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Онищенко Олександром Петровичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3520859 від 05.12.2020 року, за відомостями з якої 05.12.2020 року о 18:59 годині у місті Бердянськ, ТЦ «Амстор» [PERSON] зупинив транспортний засіб на місці для інвалідів, що позначено дорожньою розміткою 1.30, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, чим порушив п. 8.5.1. Правил дорожнього руху. Постановою серії ЕАН № 3520859 від 05.12.2020 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1020 грн. [PERSON] звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом про скасування зазначеної постанови та закриття провадження у справі з посиланням на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення та протиправність дій інспектора патрульної поліції під час винесення постанови про накладання адміністративного стягнення. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року у позові [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи: інспектор Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Онищенко Олександр Петрович, Бердянський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови та закриття провадження у справі, відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 березня 2021 року у справі №310/9225/20(2-а/310/23/21) скасовано та прийнято у справі нове судове рішення. Адміністративний позов задоволено. Скасувано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3520859 від 05.12.2020 року відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбачено ч.5 ст. 122 КУпАП, провадження у вказаній адміністративній справі закрито. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини). В даному випадку за нормами ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди. В той же час, в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивач повинен подати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17). Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади. Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц). В даному випадку суд вважає доведеним, що відносно позивача [PERSON] мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень. Цей факт встановлений постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 року, яка набрала законної сили 19.05.2021 року, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій. Отже, самим скасуванням постанови, судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП, що, в свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою. Доводи представника відповідача Департаменту патрульної поліції про те, що наявність рішення суду про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора та відповідно не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, не заслуговують на увагу. Суд вважає, що вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень постанови у справі про адміністративне правопорушення. Самі по собі дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання постанови у такій справі не можуть бути окремим предметом оскарження. Отже, доводи представників відповідачів про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд відхиляє через вищевикладене. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд вважає, що спричинена в даному випадку позивачу [PERSON] моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач. Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст. 1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17. В контексті норм діючого законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015р. (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р.ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. У зв`язку з цим підстав для застосування під час вирішення даної цивільної справи ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не знаходить. Суд також не знайшов підстав для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зокрема ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, яка передбачає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В даному випадку моральна шкода [PERSON] заподіяна внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції УПП в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, тобто службовою особою органу державної влади, який, як вже зазначалось, не є органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. При цьому, [PERSON] не перебував ні під слідством, ні під судом. У зв`язку з викладеним, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 13 вказаного Закону відсутні. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 05.12.2020 року і до дня ухвалення судом рішення про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП- 19.05.2021 року пройшло 6 місяців. Все це призвело до зміни звичного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. З наведених підстав, суд дійшов висновку, з огляду на обставини справи, що справедливим буде присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 2040 грн., виходячи з засад розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2040 грн. є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи. При визначенні порядку стягнення з держави моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, суд виходить з положень ст.ст.2,170 ЦК України, згідно з якими Держава Україна є учасником цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. В силу норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого КМУ від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, у зв`язку з чим моральна шкода, спричинена позивачу [PERSON] , підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України через Державну казначейську службу України На підставі вищевикладеного, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково. Щодо позовних вимог про стягнення майнової шкоди яка, згідно позову, полягає у сумі, сплаченої за юридичну допомогу адвокату під час захисту прав позивача у суді першої та апеляційної інстанції у справі № 310/9225/20 в розмірі 5400,00 грн., то судом встановлено таке. У даній справі позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом адміністративної справи № 310/9225/20. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правову допомогу. Отже, плата за надання правової допомоги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи. Згідно зі ст. 143 КАС України питання щодо судових витрат вирішується адміністративним судом у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. (Правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 1 червня 2020 року у справі № 910/12945/19) У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 461/85/19 викладена така ж правова позиція, що процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. З огляду на вказане, вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Outcome: partial