Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що наказом № 1338/л-1 від 05.08.2007 р. [PERSON] був зарахований на бюджетну форму навчання на 1 курс факультету підготовки лікарів для збройних сил України «лікувальна справа» Національного медичного університету імені [PERSON] та 01.09.2007 року з відповідачем укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищею медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобовязувався прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови працювати за призначенням відшкодувати до бюджету вартість навчання в установленому порядку. Наказом № 1254/л-1 від 20.06.2013 року відповідач був відрахований в звязку з закінченням навчання та направлений до Першої Черкаської міської лікарні для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. Однак відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Національному медичному університеті імені [PERSON] за місцем направлення передбачений договором строк не відпрацював, тому за умовами угоди від 01.09.2007 року зобовязаний відшкодувати вартість навчання відповідно до розрахунку фактичних витрат на навчання за державним замовленням 122 625,85 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на навчання в сумі 122625,85 грн. та судові витрати по оплаті судового збору. До судового засідання позивач звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав та просив суд позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з заявами чи запереченнями до суду не звертався. Третя особа у наданому суді поясненні зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги позивача по справі. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що наказом № 1338/л-1 від 05.08.2007р. [PERSON] був зарахований на бюджетну форму навчання на 1 курс факультету підготовки лікарів для збройних сил України «лікувальна справа» Національного медичного університету імені [PERSON] та 01.09.2007 року з відповідачем укладено угоду про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобовязувався прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови працювати за призначенням відшкодувати вартість навчання в установленому порядку. Порядок відшкодування до державного бюджету повну вартість навчання передбачений Указом Президента від 23.01.1996р. № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням». Згідно з ст. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше трьох років. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно з ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) випусники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленнями і в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.14 постанови КМУ від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Наказом № 1254/л-1 від 20.06.2013 року відповідач був відрахований в звязку з закінченням навчання, та направлений до Першої Черкаської міської лікарні для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. Відповідно до листа КНП "Перша Черкаська міська лікарня" Черкаської міської ради було повідомлено, що [PERSON] дійсно працював в закладі з 01.08.2013 року, відповідно до наказу № 64-к від 01.08.2013р. на посаді лікаря-інтерна зі спеціальності "анестезіологія та інтенсивна терапія" відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії по 07.07.2015 року. Відповідно до наказу "Про звільнення" № 54-к від 07.07.2015р. , ст.40 п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин. Відповідно до розрахунку фактичних витрат на навчання відповідача за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2007 р. по 30.06.2013 року, вартість навчання становить 122 625,85 грн., включаючи виплачену відповідачеві стипендію. За змістом ст.526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.626 ЦК України). Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення 122 625,88 грн., оскільки вимоги позивача обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного між сторонами договору, при укладенні якого відповідач проти даних умов не заперечував і підписанням договору взяв на себе зобовязання щодо їх виконання. При укладенні угоди не існувало ніяких умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Також до стягнення з відповідача\~ в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1839,39 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.\~ Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved