Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.11.2010. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір). 26.11.2010 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які були отримані відповідачем. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань, відповідач станом на 31.03.2020 має заборгованість - 424096 грн 36 коп., з яких: 4965 грн 70 коп. - загальна заборгованість за тілом кредиту; 416285 грн 77 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2844 грн 89 коп. - нарахована пеня. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача 136892 грн 06 коп. заборгованості, з яких: 4965 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом; 131926 грн 36 коп. - заборгованість за відсотками за період з 26.11.2010 по 30.10.2018. Ухвалою від 09.07.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 06.08.2020. В перше судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, відзиву до суду не направив, належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду (а.с.65). Представник позивача в судове засідання також не з`явився. Разом з позовом надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 55). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 листопада 2010 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 19). Також, 26 листопада 2010 року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої погодився на наступні умови укладеного між ним і банком кредитного договору: - пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) - до 55 днів (пільгова ставка за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); - базова відсоткова ставка, в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів у році) - 2,5%; - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитних засобів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, однак не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; - строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). В даному випадку, суд вважає встановленим, що між сторонами 26.11.2010 було укладено кредитний договір на підставі якого позивач надавав відповідачу кредитні кошти на платіжну картку відповідно до встановленого розміру кредитного ліміту, що підтверджується, зокрема, зазначеними вище підписаними [PERSON] анкетою-заявою та Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також наданими Банком випискою по рахунку відповідача (а.с. 10-16) та розрахунком заборгованості (а.с. 6-9). Разом з тим, суд вважає, що до спірних правовідносин не можна застосовувати наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 21-46), оскільки він не містить підпису відповідача, а тому, з урахуванням правової позиції Верховного Суду № 14-131цс19 від 03 липня 2019 року не є належним доказом того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву ознайомився і погодився з ними. Роздруківка із сайту позивача належним доказом на підтвердження таких обставин бути не може. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (в цьому випадку - ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17. На підставі викладеного, суд не визнає укладений між сторонами кредитний договір - договором приєднання та виходить із тих умов, які були підписані відповідачем. Так, суд вважає доведеним, що відповідач, починаючи з 26.11.2010 користувався кредитними коштами позивача, які були надані йому згідно установленого банком кредитного ліміту, що неодноразово змінювався (а.с. 17). Нарахування ж відсотків в даному випадку, повинно було здійснюватися за ставкою: - у пільговий період - 0,01% річних; - у інших випадках - 2,5% за місяць (30% на рік) на непрострочену заборгованість. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач, користуючись своїм правом просив стягнути з відповідача 136892 грн 06 коп. заборгованості, з яких: 4965 грн 70 коп. - заборгованість за кредитом; 131926 грн 36 коп. - заборгованість за відсотками за період з 26.11.2010 по 30.10.2018. Суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 26.11.2010 щодо повернення кредитних коштів, а тому заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Отже, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути із [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 4965 грн 70 коп. Разом з тим, нарахування позивачем відповідачу за період з 26.11.2010 по 30.10.2018 відсотків у розмірі 131926 грн 36 коп. є нічим необґрунтованим. Так, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» доводиться, що сторони погодили базову відсоткову ставку, в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості з розрахунку 360 днів у році) у розмір 2,5%. В подальшому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним 01.09.2014 в односторонньому порядку було підвищено річну відсоткову ставку з 30% до 34,8%, а з 01.04.2015 - до 43,2%. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на час підписання сторонами кредитного договору - 26.11.2010), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. В порушення вказаних вимог, позивач не надав суду жодних доказів на дотримання ним порядку збільшення розміру процентів. Також, суду не надано належних доказів, які б дозволяли банку нарахувати інші розміри відсотків, ніж ті на які погодився відповідач, підписуючи Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Як вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, до 13.03.2014 відповідачем заборгованість перед позивачем була погашена у повному обсязі і лише починаючи з 14.03.2014 у [PERSON] почала утворюватися нова заборгованість. Так, враховуючи вказану Довідку щодо того, що у пільговий період, який становить до 55 днів здійснюється нарахування відсотків за ставкою 0,01% річних (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), з розрахунку заборгованості слідує, що нарахування відповідачу відсотків за ставкою 2,5% за місяць (30% на рік) здійснювалося позивачем, починаючи з 15.03.2014. Станом на 14.03.2014 у відповідача була наявна заборгованість за відсотками нарахованими у пільговий період в розмірі 193 грн 72 коп. Вказане випливає з розрахунку заборгованості. З 15.03.2014 по 28.03.2014 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4955 грн 25 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 13 днів = 53 грн 47 коп. З 29.03.2014 по 05.04.2014 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4722 грн 27 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 7 днів = 27 грн 43 коп. З 06.04.2014 по 01.05.2014 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4700 грн 17 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 25 днів = 97 грн 53 коп. З 02.05.2014 по 31.08.2014 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4689 грн 40 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 121 днів = 470 грн 96 коп. З 01.09.2014 по 20.01.2015 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4689 грн 40 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 141 день = 548 грн 80 коп. З 21.01.2015 по 29.01.2018 розмір процентів на непрострочену заборгованість при відсотковій ставці 30% річних становитиме: 4699 грн 85 коп. (сальдо поточної заборгованості за кредитом) х 0,083% (базова денна відсоткова ставка)/100% х 1104 дні = 4306 грн 57 коп. Всього: 193 грн 72 коп. + 53 грн 47 коп. + 27 грн 43 коп. + 97 грн 53 коп. + 470 грн 96 коп. + 548 грн 80 коп. + 4306 грн 57 коп. = 5698 грн 48 коп. З 30.01.2018 по 30.10.2018 непрострочена заборгованість у відповідача відсутня. Доказів правомірності нарахування позивачем процентів на прострочену заборгованість відповідача, а також відомостей про їх розмір, суду надано не було, а тому розрахунки банку в цій частині суд відхиляє повністю. Згідно наданого банком розрахунку та виписки по рахунку, за період з 14.03.2014 по 30.10.2018, [PERSON] на погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором вніс 4060 грн 98 коп. У зв`язку з викладеним, його борг банку за відсотками за розраховуваний період становить: 5698 грн 48 коп. - 4060 грн 98 коп. = 1637 грн 80 коп. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем складає 6603 грн 50 коп., з яких: 4965 грн 70 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1637 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками за період з 26.11.2010 по 30.10.2018. Таким чином, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом саме у зазначеному вище розмірі. В задоволенні решті позову слід відмовити. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог слід стягнути 101 грн 40 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial