Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

28.12.2015 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 16.01.2009 року сторони по справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований у першому Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №03. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини та спільне господарство фактично між ними припинені з квітня 2014 року. Від вказаного шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться повністю на її матеріальному забезпеченні. З грудня 2014 року відповідач ухиляється від утримання дітей, а тому позивачка просила винести рішення, яким шлюб між ними розірвати та зобов'язати відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, але надала заяву, згідно якої просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, визнаючи позовні вимоги частково, просив зменшити розмір аліментів, посилаючись на те, що на теперішній час є безробітним. Згідно ухвали суду від 17.02.2016 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідно наданої позивачкою заяви, залишено без розгляду (а.с.38). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.01.2009 року (а.с.4), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 січня 2009 року першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №03. Від шлюбу подружжя мають двох доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.09.2009 року (а.с.8) та серії [NUMBER] від 31.05.2012 року (а.с.9). З довідки № 865 від 21.12.2015 року, виданої виконавчим комітетом Нерушайської сільської радиТатарбунарського району Одеської області (а.с.10) вбачається, що на утриманні позивачки знаходяться діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно відомостей №40633 з центральної бази даних держаного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 15.02.2016 року (а.с.34) повідомляється, що за період з 01.01.2013 року по 30.09.2015 року інформації про доходи [PERSON] в ЦБД ДРФО немає. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачкою по справі поставлена вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2016 пo 30 квітня 2016 року - становить 1455 грн. Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дітей, їх потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дітей, відсутність або наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Посилання відповідача на те, що він ніде не працює, не може бути підставою для звільнення його від виконання батьківських обов'язків, крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази неможливості його працевлаштування. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, а також, встановлено, що відповідач не має постійного доходу, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Виходячи із принципу розумності та справедливості, суму аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд визначає у розмірі, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто по 500 грн. на дитину, щомісячно до досягнення молодшою дитиною повноліття. Позов до суду пред'явлений 28 грудня 2015 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. Відповідно до п. 1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону п.3 ч.1 ст.80, ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial