Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 21000,00 грн., витрати на адвокатські послуги в сумі 1000,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що 26 грудня 2013 року відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 21000,00 грн., що підтверджується борговою розпискою, яка написана відповідачем власноруч. 13 травня 2014 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення телеграфом, в якій просив протягом семи днів з дня отримання вимоги повернути суму позики в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, добровільно повернути борг відмовився, від зустрічей з позивачем ухиляється. На даний час борг відповідача за договором позики не погашено, відповідач ухиляється від його виконання, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу за договором позики в розмірі 21000,00 грн., судові витрати на оплату адвокатських послуг на підставі Договору №13/05-14 про надання правової допомоги від 13 травня 2014 року, який укладений з ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості»у розмірі 1000,00 грн., та судовий збір, який сплачено про зверненні з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. (а.с. 31) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною в позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 21000,00 грн., факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 26 грудня 2013 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.5) Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1049 Цивільного кодексу України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, в порядку ст. 1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] правомірно пред'явлені вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 21000,00 грн. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи з предмету спору, позивачем окремо заявлені вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] вартість адвокатських послуг в розмірі 1000,00 грн. за надання правової допомоги позивачу на підставі Договору №13/05-14 про надання правової допомоги від 13 травня 2014 року, який укладений з ТОВ «ПВНАК «Ліга Справедливості». (а.с. 7-8) Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про відшкодування з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., за відсутності доказів, які мали підтвердити, що понесені позивачем витрати пов'язані безпосередньо з розглядом даної справи. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджено залученим до справи оригіналом платіжного документа. Враховуючи наведене та

Outcome: partial