Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу із [PERSON] посилаючись на те, що 29.05.2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі письмової розписки, за умовами якого позивач передав відповідачу у позику кошти в розмірі 48000,00 грн. зі строком повернення до 05.11.2014р. та сплатою відсотків у розмірі по 200,00грн. за кожен день прострочення боргу. В порушення умов договору відповідач у зазначений термін грошей не повернув та не сплачував відсотків. На неодноразові звернення до відповідача про добровільне повернення позики, [PERSON] не реагує та уникає зустрічі із ним, тому вважає, що згідно ст. 509 ЦК України має право вимагати від боржника виконання зобовязання. Також вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України він, як кредитор має право на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання та 3% річних від простроченої суми. Таким чином, за час прострочення повернення позики з 05.11.2014р. по 01.02.2017р. включно, сума прострочених відсотків складає 164000,00 грн., а сума інфляційних втрат становить 37248,00 грн. Оскільки, відповідач належним чином не виконав зобовязання, чим поставив його у скрутне становище, так як тривалий час не повертає позику, тому [PERSON] звернувся із позовом до суду про стягнення із [PERSON] 48000,00 грн. - боргу за договором позики, 164000,00 грн. - прострочених відсотків за договором позики та 37248,00 грн. - інфляційних втрат за період з 05.11.2014р. по час подачі позову до суду, що всього становить 249248,00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та підтвердив факт надання відповідачу позики у розмірі 48000,00 грн. за розпискою від 29.05.2014р., однак зменшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача прострочених відсотків на суму 82000,00 грн., тому просить стягнути із [PERSON] 48000,00 грн. - боргу за договором позики, 82000,00 грн. - прострочених відсотків за договором позики та 37248,00 грн. - інфляційних втрат за період з 05.11.2014р. по час подачі позову до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив позов. Зазначив, що зичив та отримав від позивача кошти тільки у сумі 30000,00 грн. та вказав, що розписку від 29.05.2014р., яка міститься в матеріалах справи, писав особисто. Вважає, що повинен повернути позивачу всього 40000,00 грн., а у решті позову просить відмовити Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Із матеріалів справи вбачається, що 29.05.2014р. відповідачем [PERSON] написано розписку про позику у позивача [PERSON] коштів у сумі 48000,00 грн., які зобовязувався повернути до 05.11.2014р. та за кожен протермінований день зобовязувався доплачувати по 200,00 грн. (а.с. 5), що є правочином, який відповідно до положень ст. ч. 1 п. 3 208 ЦК України, вчинений у письмовій формі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, суд вважає, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 29.05.2014р. було укладено договір позики на суму 48000,00 грн. У ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідач визнає факт написання ним власноручно розписки про позику від 29.05.2014р., однак на неодноразові звернення позивача про повернення позики, останній не реагує. Згідно положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З огляду на вимоги норм законодавства, що регулює дані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про стягнення суми боргу із [PERSON], оскільки позивачем підставно заявлено вимогу до суду про повернення коштів за договором позики, так як відповідач добровільно її не повертає. У судовому засіданні [PERSON] заперечив позов у частині стягнення із нього прострочених відсотків у розмірі 82000,00 грн. та інфляційних витрат у розмірі 37248,00 грн. Як вбачається зі змісту договору позики від 29.05.2014р., відповідач зобовязувався у разі несплати боргу за кожен прострочений день доплачувати кошти у розмірі по 200,00 грн., що суд трактує, як встановлення між сторонами договору відсотків за користування позикою. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Жодних доказів того, що відповідач позичав у [PERSON] тільки 30000,00 грн., а не 48000,00 грн., як зазначено в розписці та на інших умовах [PERSON] не надав. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні. За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем [PERSON] взятого на себе зобовязання про повернення боргу у визначений договором позики строк, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved