Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Херсонський державний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання в сумі 287,32 грн., посилаючись на те, що 06 вересня 2005 року, на підставі наказу від 30 серпня 2005 року № 97-з між Херсонським державним університетом (далі - університет) та відповідачкою було укладено договір № 18187 (далі - Договір) про навчання, згідно якого позивач зобов'язався за рахунок коштів відповідачки здійснити навчання (надати освітню послугу) на заочній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст на рівні державних стандартів освіти, видати відповідачці документ про освіту державного зразка за умови успішного виконання відповідачкою навчального плану. Відповідачка зобов'язалась своєчасно, щомісяця вносити оплату за освітню послугу (п. 4.3. Договору) наперед не пізніше, ніж за п'ять банківських днів до початку періоду вказаного у пункті 4.3. Договору (п. 4.4. Договору). Проте з травня по червень 2009 року оплата за навчання відповідачкою не здійснювалась, в результаті чого утворився борг в сумі 287,32 грн. Наказом № 74-з від 07 липня 2009 року відповідачка була відрахована з 07 липня 2009 року, відповідно до п. 6.1 Договору дія Договору припинилась. Відповідачка не виконала умови Договору тим, що порушила п. 4.3. - не внесла плату за навчання в сумі 287,32 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідачки та судові витрати по справі. Представник позивача Ліхтей М.В. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. На заяву відповідачки про застосування строку позовної давності заяву про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням причин пропуску строку до суду не надав, а направив письмові пояснення відповідно до яких у вищому навчальному закладі діє спеціальний порядок претензійної роботи, який не передбачає здійснення будь-яких дій по стягненню заборгованості за допомогою обхідних листів. Так, згідно з п. 2.1 Інструкції «Про порядок ведення претензійної та позовної роботи у Херсонському державному університеті», затвердженої наказом від 28 грудня 2011 року № 1339-Д, університет, в разі порушення своїх законних прав та інтересів, з метою досудового врегулювання спору звертається до порушника з письмовою претензією. 13 серпня 2012 року [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням № 7301300387557 було надіслано досудове попередження з метою досудового врегулювання спору, яке 15 серпня 2012 року було отримано відповідачкою особисто. Після цього [PERSON] жодних дій щодо заперечення вимог університету про оплату боргу за навчання не вчинила, що свідчить про фактичне визнання нею свого боргу та відповідно до ст. 264 ЦК України є підставою для переривання перебігу позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що 01 вересня 2005 року її було зараховано до Херсонського державного університету, а 07 липня 2007 року вона закінчила навчання отримавши диплом бакалавра, в 2010 році - диплом спеціаліста. Вона була допущена до вступних іспитів. Після вступних іспитів їй були видані обхідні листи, заборгованість за нею не значилась. Після видачі дипломів вона була відрахована із університету. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2005 року між університетом та [PERSON] укладено договір № 18187 про навчання (а.с.4); згідно архівної довідки від 18 грудня 2013 року [PERSON] з 01 вересня 2005 року зарахована на перший курс факультету культури і мистецтв спеціальності «Психологія» заочної форми навчання університету за кошти фізичних та юридичних осіб (наказ № 97-з від 30 серпня 2005 року) та відрахована з 07 липня 2009 року з університету у зв'язку з отриманням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» (наказ № 74-з від 07.07.2009 року), з 01 вересня 2009 року зарахована студентом заочної форми навчання університету для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» по спеціальності «Психологія» за кошти фізичних або юридичних осіб (наказ № 85-з від 07.08.2009 року) та відрахована з 27 травня 2010 року із заочної форми навчання університету у зв'язку з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» (наказ № 65-з від 27.05.2010 року) (а.с.5); 13 серпня 2012 року позивачем на адресу [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням за № 7301300387557 було надіслано досудове попередження від 01 серпня 2012 року за вих. № 20-12/1604 з метою досудового врегулювання спору, яке було отримано відповідачкою особисто 15 серпня 2012 року під розписку в поштовому відправленні (а.с.36-38). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про це складається у письмовій формі. Як видно із Договору строк позовної давності сторонами не збільшувався (а.с.4). Відповідно до п.2.5. Договору № 18187 про навчання від 06 вересня 2005 року днем припинення дії договору вважається день видання наказу про відрахування. Відповідно до п. 2.6. Договору № 18187 про навчання від 06 вересня 2005 року у разі невиконання замовником умов договору, виконавець має право розірвати договір та виключити студента з навчального закладу. Відповідно до абз. 5 п. 4.3. Договору № 18187 про навчання від 06 вересня 2005 року у разі якщо в місяць, за навчання, в якому замовник не вніс оплату, навчальним планом передбачено залікову та (або) екзаменаційну сесію, виконавець має право не допустити студента до сесії або до початку наступного семестру на строк до повного відшкодування замовником заборгованості по оплаті за навчання та пені. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що обов'язок внести плату за надання освітньої послуги належить відповідачці, а контроль за внесенням плати студентом належить університету, п. 4.3. Договору передбачено обмеження для студента за невнесення плати за навчання, коли навчальним планом в цей місяць передбачена залікова або екзаменаційна сесія. Як видно із пояснень відповідачки та доказів, наданих позивачем, відповідачка 07 липня 2009 року відрахована з університету в зв'язку з отриманням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», цьому передувала екзаменаційна сесія. Таким чином, університет у разі невнесення плати за надання освітньої послуги мав права не допустити відповідачку до сесії на строк до повного відшкодування заборгованості за навчання та пені. Оскільки університет цього не зробив, то підстав вважати, що у студента була заборгованість за надану освітню послугу немає. Також, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, який необхідно обчислювати з червня 2009 року - з місяця, коли університет міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд не приймає до уваги письмові пояснення представника позивач в тій їх частині, що борг визнався відповідачкою, що є підставою для переривання строку позовної давності, та як не надання відповідачкою відповіді на отримане досудове попередження про необхідність сплати наявної заборгованості за навчання ніяк не свідчить про визнання нею свого боргу.

Outcome: dismissed