Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, вчиненим сином [PERSON] - [PERSON] Позовні вимоги обґрунтував тим, що 17.04.2017 року [PERSON] з неповнолітнім [PERSON] викрали належні [PERSON] два електричні двигуни, вартістю 1525,68 грн. та 1778,40 грн. Ухвалою суду до [PERSON] застосовано заходи виховного характеру. Спричинена шкода позивачу не була відшкодована, а тому він просить стягнути з відповідачів вартість викраденого майна та моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 20000 грн., а також судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, суду пояснив, що під час розгляду справи електричний двигун потужністю 1,5 кВт йому вже повернутий. Суду пояснив, що обидва електричні двигуни перед викраденням перебували на устаткуванні, яке було в робочому стані. Після викрадення устаткування вийшло з ладу, і для його відновлення самих електро-двигунів недостатньо. Відносно [PERSON] судом винесено рішення і від претензій до вказаної особи позивач відмовився. Спричинення моральної шкоди обґрунтував, крім зазначеного в позові, негативними та непередбачуваними змінами в його житті, які настали після крадіжки його майна і які для нього є суттєвими, зневажливим ставленням позивачів до нього, поведінка яких свідчить, про відсутність жалю з приводу скоєного [PERSON], що змусило його витрачати час для захисту своїх прав, що потребувало багато часу. Крім того, зазначив, що він сумнівається, що повернутий йому двигун, саме той який викрали у нього. Тому просив стягнути заподіяну йому шкоду в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], неповнолітній [PERSON] в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення. Представник відповідачів - адвокат [PERSON] подав відзиви на позовну заяву та в судовому засідання зазначив, що відповідач [PERSON] батьківські обов'язки виконує належним чином, скоєння злочину її сином сталось не з її вини, а тому вона взагалі не визнає позов. Щодо позиції неповнолітнього відповідача [PERSON] представник пояснив, що [PERSON] позов визнає частково, а саме: в частині відшкодування матеріальної шкоди за один двигун, який був ним викрадений та реалізований, щодо другого двигуна, який був повернутий [PERSON], то відшкодування його вартості [PERSON] не визнає. Моральну шкоду взагалі не визнає через недоведеність її спричинення. Суд, заслухавши позивача, представника відповідачів, вивчивши відзиви представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження, проаналізувавши надані сторонами докази, кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2017 року, [PERSON] за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 17.04.2017 року, у вечірній час, прибув до приміщення складу, який розташований по [ADDRESS] та належить [PERSON], де через отвір у вікні проник до середини приміщення, звідки таємно викрав електричний двигун потужністю 1,5 кВт. та електричний двигун потужністю 2 кВт на загальну суму 3304,08 грн., які належать потерпілому [PERSON] З викраденим [PERSON] з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим причинив потерпілому [PERSON] матеріальну шкоду на вказану суму. Зазначеною ухвалою суду до малолітнього [PERSON] застосовані заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері [PERSON] терміном на один рік. З [PERSON] стягнуто судові витрати (а.с.34-35, справа № 390/1488/17, провадження по справі № 1-кп/390/214/17 а.с. 145-147). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13.12.2017 року ухвала Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.09.2017 року змінена в частині стягнення процесуальних витрат, а саме з резолютивної частини виключено рішення про стягнення з [PERSON] судових витрат (а.с.36-38). Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.93-95). Згідно оглянутих судом матеріалів кримінального провадження № 12017120170000585, а саме: протоколу огляду місця події від 19.05.2017 року, під час проведення якого вилучено електродвигун потужністю 2кВт (справа № 390/1488/17, провадження по справі № 1-кп/390/214/17 а.с. 94-96). Згідно висновку експерта № 417 від 28.07.2017 року ринкова вартість одного трьохфазного двигуна потужністю 2 кВт, що використовувався з 2012 року у доброму стані, з урахуванням зносу, станом на 19.05.2017 року, складає 1778,40 грн. Ринкова вартість одного трьохфазного двигуна потужністю 1,5 кВт, що використовувався з 2012 року у доброму стані, з урахуванням зносу, станом на 19.05.2017 року, складає 1525,68 грн. (справа № 390/1488/17, провадження по справі № 1-кп/390/214/17 а.с. 99-104). Відповідно до постанови ст.слідчого Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області Красіліча Ю.О. речовий доказ по справі електродвигун потужністю 2 кВт, здано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області (справа № 390/1488/17, провадження по справі № 1-кп/390/214/17 а.с. 105). Згідно інформації, наданою начальником Кіровоградського РВ поліції Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області [PERSON] № Уаз-5/1090/118-18 від 20.02.2018 року, електричний двигун, вилучений як речовий доказ по кримінальному провадженню № 12017120170000585 повернуто за належністю [PERSON] (а.с.43). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого Веселівською сільською радою Кіровоградського району та області, його матір'ю записано [PERSON], а батьком [PERSON] (справа № 390/1488/17, провадження по справі № 1-кп/390/214/17 а.с.115). Згідно характеристик та довідок №№ 239, 240 від 26.03.2018 року, наданих Веселівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. До складу її сім'ї входить син - [PERSON], учень 8 класу Веселівського НВК. Скарг на поведінку [PERSON] від жителів села не надходило. [PERSON] проявила себе як добра, порядна, працьовита людина, турботлива мати. Скарг на неї від жителів села не находило. Здійснює догляд за матір'ю інвалідом першої групи, тимчасово не працює та зайнята в особистому селянському господарстві, розлучена, виховує малолітнього сина (а.с.84-87). Згідно характеристики, складеною класним керівником та директором Веселівського навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, [PERSON] навчається у зазначеному освітньому закладі, навчається не в повну міру своїх сил, виявляє зацікавленість навчанням, проте не докладає необхідних зусиль для оволодіння знаннями, часто не виконує домашні завдання, потребує постійного контролю з боку вчителів та матері, має власну думку, вміє її висловлювати, в міру активний, відвідує позашкільний гурток, не завжди дотримується правил поведінки, не організований. Реакція на схвалення та зауваження адекватна. Піддається негативному впливу з боку старших, має певні шкідливі звички. Мати намагається приділяти належну увагу вихованню сина, але іноді втрачає контроль над ним. Довідка про стан успішності свідчить про середній рівень навчання [PERSON] (а.с.84, 85). Згідно відповіді начальника Кіровоградського РВ поліції Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області [PERSON] № Уаз-13/1741/118-18 від 09.09.2018 року в зв'язку з вчиненням неповнолітнім [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України для проведення профілактичної роботи та в подальшому недопущення скоєння ним правопорушень, працівниками ювенальної превенції [PERSON] поставлено на облік та заведена обліково-профілактична справа № 08/17 від 10.10.2017 року. Відносно матері [PERSON] був складений протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.74). Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно абзацу першого статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які є частиною національного законодавства України, - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, наведені в ухвалі Кіровоградського районного суду Кіровоградської області обставини щодо вчинення суспільно-небезпечного діяння [PERSON] і заподіяння ним шкоди позивачеві, не потребують повторного встановлення і доказування. Протиправними діями, [PERSON] заподіяно [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3304,08 грн. Вартість викраденого майна не оспорюється сторонами. Вирішуючи питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, оскільки, завдана матеріальна шкода позивачу частково відшкодована, шляхом повернення йому електродвигуна потужністю 2 кВт, вартість якого, згідно висновку експерта № 417 від 28.07.2017 року, складає 1778,40 грн., а тому відшкодуванню підлягає матеріальна шкода, в частині вартості електродвигуна потужністю 1,5 кВт, яким [PERSON] розпорядився, вартість якого складає 1525,68 грн. Суд не бере до уваги твердження позивача, що електродвигун, який йому повернули відрізняється від викраденого у нього, що не може свідчити про часткове відшкодування завданої йому шкоди, оскільки [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт його повернення. Позивач, як сторона кримінального провадження, порядок повернення вказаного речового доказу, не оскаржив, відповідне клопотання щодо визначення характеристик електродвигуна та його вартості під час розгляду цивільної справи суду не заявляв. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст.ст.16, 1167 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди та не пов'язана із розміром цього відшкодування. Також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи, характер негативних наслідків, заподіяних злочином. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.3, п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З позовної заяви вбачається, що внаслідок умисних неправомірних дій [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, погіршенні психологічного стану, тривалому хвилюванні та нервовому напруженні, переживаннях через вчинення злочину відносно його майна, яку позивач сприйняв як особисту образу. Позивач на тривалий час був змушений змінити свій звичний уклад життя та витрачати багато часу і докладати зусилля для відновлення працездатності устаткування, пошкодженого викраденням окремих його частин, приймати участь під час розгляду кримінального провадження в судах трьох інстанцій, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості займатися особистими та сімейними справами. Крім цього, при визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд також бере до уваги, що за весь час після вчинення суспільно-небезпечного діяння, розгляду кримінального провадження та цивільного позову судом, відповідачі не скористались нагодою та жодним чином не перепросили позивача, не вибачились перед ним і не намагались відшкодувати завдану шкоду. Під час вирішення позовних вимог в цій частині, суд також вважає можливим застосувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», в якому зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Крім того, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. В п.52 рішення ЄСПЛ у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації самого факту порушення. В той же час, з метою дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та можливістями відповідачів, суд враховує, що відповідач [PERSON] є неповнолітньою особою, проживає в неповній сім'ї, на даний час навчається та не має власних джерел доходу, а його мати - [PERSON] безробітна, доглядає матір-особу з інвалідністю, самостійно утримує себе та свого сина, а єдиним джерелом її існування є особисте селянське господарство, а тому на думку суду, визначений позивачем розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. є надто завищеним та не в повній мірі відповідає вимогам пропорційності завданої шкоди та можливістю її відшкодування без суттєвих негативних змін в житті відповідачів. З урахуванням викладеного, виходячи з принципу справедливості, виваженості та розумності суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилася у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення, що викликало моральні та душевні страждання, безпорадність в протидії злочину, хвилювання та відчай. Проте, суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем є завеликими, а тому, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини [PERSON], його майнового стану, вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що задоволення зазначених вимог в розмірі 2000 грн. буде відповідати вимогам справедливості. Приписами ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] на даний час є неповнолітнім та навчається у Веселівського НВК, проживає разом з матір'ю, самостійних доходів не має, тому відповідальність за завдану ним шкоду, у разі відсутності у нього майна для відшкодування, повинні нести його батьки. Представник позивачів у відзивах на позов та письмових поясненнях зазначає, що [PERSON] та її син за місцем проживання характеризуються позитивно, а передання судом [PERSON] під нагляд матері свідчить про достатність її виховного впливу на сина, та виконання нею батьківських обов'язків належним чином. Вину за скоєння [PERSON] злочину повністю покладає на батька, який не займається вихованням сина. Після роз'яснення судом, що співвідповідач долучається до участі у справі лише за клопотанням позивача, проте позивачем висловлено заперечення проти залучення батька неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] до участі в справі, в якості співвідповідача, тому зважаючи, що [PERSON] проживає разом з матір'ю, яка самостійно його виховує та несе це відповідальність, з урахуванням всебічних даних про особу неповнолітнього [PERSON], який має, як позитивні так і негативні характеристики, оскільки піддається негативному впливу з боку старших, має деякі шкідливі звички та інколи виходить з-під контролю матері, суд вважає, що скоєння [PERSON] суспільно-небезпечного діяння та викрадення майна позивача сталось внаслідок зниження пильності, уваги та контролю його поведінки з боку матері, що свідчить про несумлінне здійснення нею виховання та нагляду за своїм сином. Зазначене дає суду підстави вважати, що саме на [PERSON] слід покласти субсидіарну відповідальність за шкоду спричинену [PERSON], що не позбавляє її права пред'явити відповідні вимоги до батька неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Правовідносини, щовиникли між сторонами, регулюються ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167, 1177, 1179 ЦК України, ст.128 КПК України.

Outcome: partial