Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

14.11.2016 р. позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], яку в подальшому уточнила та остаточно просила суд ухвалити рішення яким визнати обєкт нерухомого майна житловий будинок № 24 «А» що на вул. Сріблястій у м.Львові, загальною 141.40 кв. м. спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на 2\\3 частки житлового будинку №24 «А» що на вул. Сріблястій у м.Львові, загальною площею 141.40 кв. м., стягнути з відповідача в користь позивача грошову компенсацію за 1\\2 частини вартості автомобіля MAZDA 626, 1995 року випуску д.н.з. [NUMBER] у розмірі 39 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 10.07.1999 року між нею та відповідачем у відділі РАГСу Шевченківського району м.Львова було зареєстровано шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18.02.2016 року розірвано. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON],[INFO]. За час перебування в шлюбі, з метою покращення житлових умов ними в 2000 році була розпочата реконструкція (добудова, надбудова) житлового будинку №24 «А» на вулиці Сріблиста у м. Львова, площею 23,3 кв.м., що відповідно до реєстраційного посвідчення від 22.08.2000 року належить відповідачу - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Дана реконструкція здійснювалася за кошти отримані від матері та тітки позивачки у розмірі 20000 (двадцять тисяч) євро. Після проведеної реконструкції площа житлового будинку з 23.3 кв.м. збільшилась до 141,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок №24 «А» на вул. Сріблиста у м. Львові станом на січень 2003 року. Даний житловий будинок ними експлуатується. Станом на 2016 рік в реконструйованому будинку №24 «А» на вулиці Сріблиста у м. Львові зареєстровані та проживають: позивач - [PERSON], діти - [PERSON] та [PERSON] Відповідач зареєстрований, однак з 2015 року в даному будинку не проживає, що підтверджується відповідними актами про факт не проживання. Оскільки після розірвання шлюбу сторони не дійшли до спільної документальної згоди про поділ спільного майна подружжя, то позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 03.01.2017 року /а.с.53/ в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просили позов задовольнити. В останнє судове засідання не прибули, однак представником позивача подана до суду заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують, не заперечують про ухвалення заочного рішення./а.с.92/ Відповідач у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями, що повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /а.с.51,73,74,90,/ заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було. Представник третьої особи Львівської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.01.2017 року № 2901/вих-118 /а.с.69/ щодо вирішення справи покладається на розсуд суду. В останнє судове засідання не прибув, однак скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності /а.с.76/. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача та представника третьої особи, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показаннями свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. Судом встановлено, що 10.07.1999 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі Шевченківського РАГСу м.Львова був зареєстрований шлюб, актовий запис №209. На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова18.02.2016 року шлюб між сторонами розірваний /а.с.7/. Згідно копій свідоцтв про народження, у шлюбі у них народилися [PERSON], 12 травня 2000 року та син - [PERSON], 10 жовтня 2005 року /а.с.5,6/. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12.02.2016 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1600 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону до досягнення старшою дитиною повноліття /а.с.20-21/. Відповідно до поданого розрахунку заборгованості по аліментах - заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.09.2016 року складає 13006,45 грн. /а.с.22/ та заборгованість в сумі 16365,00 грн. додаткових витрат на неповнолітню [PERSON] [INFO] /а.с.23/. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником будинку № 24-а на вул.Сріблистій у м.Львові на підставі реєстраційного посвідчення від 22.08.2000 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою від 07.07.2000 року в реєстрі за №2-1845 /а.с.8/. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і прописки №5961 від 26.09.2016 року, виданої ЛКП «Балатон 409» в будинку №24а на вул.Сріблиста у м.Львові зареєстро- вані: [PERSON], власник, відповідач, дата реєстрації 08.07.1988 р., [PERSON] позивач, дата реєстрації 25.09.2000р, [PERSON], син, дата реєстрації 02.03.2007р., [PERSON], дочка, дата реєстрації 25.09.2000р. Загальна площа будинку 141,40 кв.м та складається з 2 житлових кімнат 23.30 кв.м., кухні та комунальних вигод /а.с.24/. В актах, складених працівниками ЛКП «Балатон 409» від 20.05.2016р, 20.07.2015 р. зазначено, що з січня 2015 року [PERSON] за адресою: м.Львів, вул.Сріблиста, 24 а не проживає /а.с.25,26/. З технічного паспорту від 15.09.2016 року на спірний будинок вбачається, що добудова А-1, мансарда «МС» є самочинним будівництвом. В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що позивач є її племінницею. Після одруження сімя проживала у маленкій хаті, а з метою покращення житлових умов з 2000 року розпочали реконструкції будинку №24а, що знаходиться на вул.Сріблиста у м.Львові. Кошти на реконструкцію надавала мама позивачки, оскільки у 2000 році виїхала на заробітки до Італії. Вона також надавала племінниці допомогу у 5 тис.Євро, оскільки також працювала в Італії, які та частково повернула. Всі меблі перевозилися з Італії за їх кошт.На тепер вона відвідує свою племінницю дома та їй відомо, що чоловік відповідач у будинку не проживає, зловживає спиртним, а документи на будинок забрала свекруха. Свідок [PERSON] будучи у суді пояснив,що він є сусідом сторін та товаришем [PERSON]. Після року спільного проживання подружжя розпочало реконструкцію будинку, а фінансову допомогу надавала мама [PERSON], яка працювала в Італії. На даний час відповідач більше як півтора роки не проживає з сімєю. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є рідною сестрою позивача і їй відомо, що реконструкцію будинку проводили подружжя, однак в більшості за кошти мами, яка працювала в Італії. Свекруха коштів на будівництво не надавала. Будучи у суді свідок [PERSON] дала показання про те, що позивач є її донькою. Ще перед одруженням бабця зтю залишила будинок, який був у запущеному стані. Коли вони вирішили проводити розширення, то звернулися до неї за допомогою, оскільки на той час працювала в Італії. Вона надала їм грошову до помогу у розмірі 15 тис.Євро, які не повернуті, а сестра 5 тис. Євро. Будівництво розпочали десь у 2000 році та здійснювали його на протязі 4-х років. Їй відомо, що зять з 2008 року почав зловживати спиртним, на тепер з сімєю не проживає. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.ст.60, 70 СК України (чинний на час здійснення сторонами реконструкції та добудов до будинку) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу спільного майна подружжя їх частки визнаються рівними. Виходячи з наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що оскільки згадане майно було придбане в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти подружжя, таке майно підлягає визнанню спільним сумісним майном подружжя. Позивач звертає увагу суду при визначенні части у праві спільної часткової власності на те, що основну суму коштів на будівництво надавала її мама і тітка, після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживають разом з нею та які перебувають повністю на її матеріальному утриманні, а у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів на дітей, тому просить суд відступити від рівності часток подружжя та в рахунок погашення заборгованості відповідача по сплаті аліментів в розмірі 29371,45 (двадцять девять тисяч триста сімдесят одна) гривень 45 коп., а відтак визнати за нею право власності на 2\\3 частини житлового будинку №24 «А» на вулиці Сріблистій у м. Львові. У пункті п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. За приписами ч. 2 ст. 70 СК України передбачено обставини за яких суд може відступити від рівності часток, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, тобто, кожна з цих обставин повязана з протиправною поведінкою одного з подружжя. Значна заборгованість з оплати аліментів, суд вважає, є тою підставю, необхіною для відступлення від частки Окрім цього, як вбачається з листа Регіонального сервісу центру у Львівській області Міністерства внутрішніх справ від 25.01.2017 року за №31/13-І-15АЗ, станом на 25.01.2017 р., за гр.[PERSON], [INFO], проживаючого за адресою:[INFO] зареєстровано з 21.03.2003 року транспортний засіб «MAZDA 626 1.8»./а.с.61-62/ Позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь половину вартості спільного набутого автомобіля марки «MAZDA 626 1.8», 1995 року випуску, д.н.з. 599-80-ТС в розмірі 39 000 грн., при цьому залишити даний автомобіль у власність відповідача. З долучених до матеріалів справи позивачем копій оголошень розміщених на сайті olx.ua щодо вартості аналогічної марки спірного автомобіля (а.с.77-81) його вартість становить від 80000 грн. до 100000 грн. і як зазначила в судовому засіданні позивач її влаштує сума компенсації за половину вартості автомобіля марки «MAZDA 626 1.8», 1995 року випуску, д.н.з. 599-80-ТС в розмірі 39 000 грн. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені у ст.71 СК України. Зокрема, законодавець передбачає присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, лише за згодою особи, крім випадків передбачених ЦК України. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 25 постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки такої згоди немає, то суд приходить до висновку, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи вищенаведене тому суд дійшов висновку про можливість відступу від рівності часток між подружжям при поділі будинку, визнавши за позивачкою право власності на 2/3, а за відповідачем право власності - на 1/2 частину будинку №24-а, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Сріблиста та на в рівних частках спільного набутого автомобіля марки «MAZDA 626 1.8», 1995 року випуску, д.н.з. 599-80-ТС . Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial