Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Клумба.УА» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовані наступним. 10.06.2010 року [PERSON] отримала свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Одночасно з цим [PERSON] зареєструвала домен [INFO]. 23.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , з другої сторони, був укладений Меморандум (Угода про співпрацю). Згідно з умовами Меморандуму сторони домовилися спільно розвивати інтернет-ресурси з метою додаткового залучення рекламодавців та отримання додаткового прибутку. Згідно з пп. 3.1.2 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] були зобов`язані у строк до 20.10.2010 року переоформити спірну торгівельну марку «[INFO]» в Державній службі інтелектуальної власності на створене Товариство з обмеженою відповідальністю «Клумба.УА». Відповідно до п. 3.1.3 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] були зобов`язані переоформити на створене товариство доменне ім`я [INFO] у реєстратора доменних імен - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест». На виконання вказаного пункту 3.1.1 Меморандуму було створене ТОВ «Клумба.УА». 08.10.2010 року на виконання п. 3.1.2 Меморандуму між [PERSON] та позивачем був укладений Договір № 007 про оплатне передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]». Одночасно з передачею прав на ТМ, на виконання вказаного п. 3.1.3 Меморандуму доменне ім`я [INFO] було перереєстровано з ім`я [PERSON] на позивача. У листопаді 2013 року [PERSON] і [PERSON] були неправомірно виключені зі складу ТОВ «Клумба УА». Одразу після їх неправомірного виключення інші засновники ТОВ ( [PERSON] і [PERSON] ) прийняли рішення про зміну директора Товариства. Неправомірність виключення та звільнення директора були встановлені господарським судом Запорізької області від 02.09.2014 року у справі № 908/1460/14. Вказане рішення було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 року. У листопаді 2013 року [PERSON] подав позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визнання недійсним Договору № 007 у зв`язку з тим, що він не надавав своєї згоди на укладення його дружиною [PERSON] Договору, а майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, передані позивачу, є спільною власністю подружжя, оскільки були набуті під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Внаслідок неправомірного виключення двох засновників зі складу Товариства, представники отримали змогу діяти всупереч інтересів Товариства. Це дало їм змогу ініціювати судовий процес про повернення торговельної марки до третьої особи та виграти його. Так, після прийняття рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про визнання Договору № 007 недійсним [PERSON] передала свої права на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується інформацією з Реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Крім того, 11 листопада, за 14 днів до прийняття вказаного судового рішення, [PERSON] подала заявку на реєстрацію аналогічної торговельної марки «[INFO]», однак в іншому класі Міжнародної класифікації товарів і послуг - у класі 25. Права за цією торговельною маркою [PERSON] передала [PERSON] , що підтверджується інформацією з Реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Згідно з даними сервісу пошуку інформації про доменні імені WHOIS реєстрантом доменного імені [INFO] є [PERSON] Тобто доменне ім`я [INFO] за невідомих обставин перейшло від [PERSON] до відповідача 2. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що рішення судів про визнання Договору № 007 недійсним були скасовані ухвалою Верховного Суду України від 22.06.2017 року, права на торговельну марку № [NUMBER] , а також права на доменне ім`я, нерозривно пов`язане з нею, вибули із законного володіння позивача та перейшло до відповідача 1 та відповідача 2 відповідно, позивач вважає, що має право на витребування майнових прав на Торговельну марку № [NUMBER] та доменне ім`я [INFO], оскільки відповідачі володіють цим майном без правової підстави. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд витребувати майнові права інтелектуальної власності на Торговельну марку № [NUMBER] у відповідача 1 та повернути їх позивачу; зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести запис у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про володіння позивачем Торговельною маркою № [NUMBER]; витребувати права на користування доменом [INFO] у відповідача 2 та повернути їх позивачу; зобов`язати [PERSON] подати заявку до ТОВ «Хостмайстер» на заміну реєстранта домену [INFO] з ім`я відповідача 2 на ім`я позивача; зобов`язати [PERSON] створити обліковий запис та панель управління позивача відповідно до даних, наданих для цього позивачем; зобов`язати [PERSON] перевести управління доменним ім`ям [INFO], що належить позивачу, відповідно до даних, наданих для цього позивачем. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. 14.05.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача 2 про застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Клумба.УА». Заява мотивована тим, що учасники Товариства [PERSON] та [PERSON] знали про те, що їх право порушено, ще 02.12.2013 року, з моменту внесення відповідних відомостей до ЄРДР за їх заявою. Представник відповідача вважає, що саме з цієї дати слід рахувати строк позовної давності для звернення до суду. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише у жовтні 2017 року, то строк позовної давності є пропущений. 05.07.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача 2 на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, представник позовні вимоги не визнає з наступних підстав. 10.04.2014 року [PERSON] було зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] та опубліковано інформацію про реєстрацію у бюлетені «Промислова власність» № 7. 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу, за яким всі майнові права на Торговельну марку «[INFO]» за № [NUMBER] перейшли саме до [PERSON] . Таким чином, [PERSON] зареєстрував за собою тільки Торгівельну марку «[INFO]» за № [NUMBER]. З наведеного слідує, що відповідач 2 ніколи не мав жодного відношення, зокрема, не був власником та не мав виключних прав, до Торговельної марки № [NUMBER], яка була зареєстрована за ТОВ «Клумба.УА», й про захист прав на яку фактично і веде мову позивач. Так само, як ТОВ «Клумба.УА» ніколи не мало майнових прав на Торгівельну марку «[INFO]» за № [NUMBER] , яка належить [PERSON] Також представник наголошує на тому, що [PERSON] не придбавав жодним чином, у жодний спосіб за будь-якими правочинами із [PERSON] доменне ім`я [INFO] через те, що реєстрація за ним відбулась наново. Так, [PERSON] зареєстрував відповідно до Регламенту можливостей реєстрації приватних доменних імен другого рівня у домені .UA доменне ім`я [INFO] за [PERSON] , як за власником Торгівельної марки «[INFO]» за № [NUMBER]. Дане доменне ім`я до цього дійсно належало на праві користування [PERSON] та було прив`язано до Торгівельної марки за № [NUMBER], але внаслідок припинення прав [PERSON] на вказану торговельну марку та з огляду на те, що це ім`я відповідає назві торгівельної марки «[INFO]» за № [NUMBER], право на користування доменним ім`ям [INFO] зареєстровано за відповідачем 2. Він зареєстрував, прив`язавши до своєї торгівельної марки «[INFO]» за № [NUMBER]», дане доменне ім`я. Реєстрація відбулась 26.12.2014 року, що є датою реєстрації нового домену. З того часу [PERSON] є чинним та законним реєстрантом доменного імені. Крім того, відповідно до Договору № 007 від 08.10.2010 року [PERSON] передає у власність ТОВ «Клумба.УА» тільки Торгівельну марку за № [NUMBER] без будь-яких доменних імен, зокрема доменного імені [INFO]. Відтак твердження позивача про порушення прав Товариства на користування доменним іменем [INFO] є безпідставними. Також представник зазначає, що відповідач [PERSON] не має відношення до доменного імені [INFO], й наскільки відомо, не володіла ним, оскільки з 26.12.2014 року незмінним і законним реєстрантом доменного імені виступає [PERSON] . На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю. 03.07.2018 року до суду надійшла Відповідь позивача на відзив на позов відповідача. Відповідно до викладених тверджень у відповіді позивач вказує про те, що твердження відповідача 2 про те, що він не придбавав доменне ім`я [INFO] через те, що реєстрація ним відбулася наново 26.12.2014 року на підставі іншої торгівельної марки за № [NUMBER], є безпідставними, оскільки даний факт не впливає на те, що права на доменне ім`я [INFO] належать Товариству. Як вже вказувалося позивачем, [PERSON] за деякий час до прийняття рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська подала заявку на реєстрацію аналогічної торговельної марки «[INFO]», однак в іншому класі, після чого отримала свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] . Права за цією торговельною маркою [PERSON] передала відповідачу 2. Одночасно з цим [PERSON] припинила делегування доменного імені [INFO], яке було прив`язане до Торговельної марки № [NUMBER]. Одразу після цього відповідач 2 зареєстрував доменне ім`я [INFO] на підставі переданих йому прав на торговельну марку № [NUMBER] . Доменні імена в доменній зоні .UA реєструються лише на підставі наявності свідоцтва про реєстрацію торговельної марки. Доменні імена в інших доменних зонах, так як .COM, .ORG, .BIZ, реєструються без обов`язкової наявності торговельної марки. Вимога наявності свідоцтва про реєстрацію торговельної марки дала можливість [PERSON] одразу після прийняття рішення суду про повернення в її володіння прав на торговельну марку № [NUMBER] зареєструвати технічну торговельну марку № [NUMBER] в іншому класі товарів і послуг, передати права на неї відповідачу 2, скасувати делегування доменного домену, прив`язаного до Торговельної марки № [NUMBER] , та дати можливість відповідачу 2 бути зазначеним реєстрантом нового доменного імені, прив`язаного вже до Торговельної марки № [NUMBER]. Також позивач наголошує на тому, що сама платформа «[INFO]» - це платформа, усіма правами на яку до прийняття рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 25.11.2013 року, володів сам позивач. Після прийняття цього рішення суть платформи не змінилася, доменне ім`я [INFO] до недавнього часу (постановлення ухвали про забезпечення позову) використовувалося для перенаправлення і збільшення потоку користувачів (трафіку) на цю платформу. Це означає, що економічне використання доменного імені [INFO] з метою збільшення трафіку, та, як наслідок, підвищення ефективності монетизації та отримання доходів від платформи «[INFO]» не змінилося. Тобто відповідач 2 не використовував доменне ім`я для свого незалежного проекту в межах того класу товарів і послуг, для яких була зареєстрована торговельна марка № [NUMBER] , власником якої він був. Натомість порядок використання доменного імені [INFO] та кінцеві отримувачі доходу від його використання не змінилися, що свідчить про те, що саме майно, а саме майнові права на доменне ім`я [INFO], також не змінилося. Позивач також наголошує, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини доменне ім`я, використання якого має економічну цінність, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду. Таким чином, позивач вважає, що був неправомірно позбавлений свого майна внаслідок правочинів з переоформлення доменного імені на відповідачів. Усі правочини щодо переоформлення прав мають технічний та удаваний характер, спрямовані на маскування існування того самого майна, що належало позивачу та створення перешкод для реалізації позивачем своїх прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2019 року провадження у справі відновлено. 08.08.2019 року до суду надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд витребувати майнові права інтелектуальної власності на Торговельну марку № [NUMBER] у відповідача 1 та повернути їх позивачу; зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести запис у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про володіння позивачем Торговельною маркою № [NUMBER]; витребувати права на користування доменом [INFO] у відповідача 2 та повернути їх позивачу; зобов`язати [PERSON] подати заявку до ТОВ «Хостмайстер» на заміну реєстранта домену [INFO] з ім`я відповідача 2 на ім`я позивача; зобов`язати [PERSON] створити обліковий запис та панель управління позивача відповідно до даних, наданих для цього позивачем; зобов`язати [PERSON] перевести управління доменним ім`ям [INFO], що належить позивачу, відповідно до даних, наданих для цього позивачем. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи Зуєвої Н.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві відповідача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Представник третьої особи - ТОВ «Інтернет Інвест» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Третя особа - ФОП [PERSON] - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Клумба.УА» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 10.06.2010 року [PERSON] отримала свідоцтво № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Одночасно з цим [PERSON] зареєструвала домен [INFO]. 23.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , з другої сторони, був укладений Меморандум (Угода про співпрацю). Згідно з умовами Меморандуму сторони домовилися спільно розвивати інтернет-ресурси з метою додаткового залучення рекламодавців та отримання додаткового прибутку. Згідно з пп. 3.1.2 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] були зобов`язані у строк до 20.10.2010 року переоформити спірну торгівельну марку «[INFO]» в Державній службі інтелектуальної власності на створене Товариство з обмеженою відповідальністю «Клумба.УА». Відповідно до п. 3.1.3 Меморандуму [PERSON] та [PERSON] були зобов`язані переоформити на створене товариство доменне ім`я [INFO] у реєстратора доменних імен - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест». На виконання вказаного пункту 3.1.1 Меморандуму було створене ТОВ «Клумба.УА». 08.10.2010 року на виконання п. 3.1.2 Меморандуму між [PERSON] та позивачем був укладений Договір № 007 про оплатне передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]». Одночасно з передачею прав на ТМ, на виконання вказаного п. 3.1.3 Меморандуму доменне ім`я [INFO] було перереєстровано з ім`я [PERSON] на позивача. У листопаді 2013 року [PERSON] і [PERSON] були виключені зі складу ТОВ «Клумба УА». Іншими засновниками було прийнято рішення про зміну директора Товариства. Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.09.2014 року у справі № 908/1460/14 встановлено неправомірність виключення вказаних осіб із числа засновників. Вказане рішення було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано Договір № 007 недійсним, визнано за [PERSON] право володіння Торговельною маркою № [NUMBER] на підставі свідоцтва на знак для товарів і послуг, а також зобов`язано ТОВ "Інтернет Інвест" подати розпорядження до ТОВ "Хостмайстер" на заміну власника домену та перевести доменне ім`я [INFO] до відповідного облікового запису, що належав [PERSON] ; також визнано за [PERSON] право володіння доменом з пов`язаною Торговельною маркою № [NUMBER]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.10.2014 року рішення суду від 25.11.2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.09.2016 року судові рішення залишені без змін. Після прийняття рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про визнання Договору № 007 недійсним [PERSON] передала свої права на торговельну марку № [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується інформацією з Реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Як встановлено при розгляді справи, 10.04.2014 року [PERSON] було зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] та опубліковано інформацію про реєстрацію у бюлетені "Промислова власність" № 7. 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, за яким всі майнові права на Торгівельну марку "Клумба.УА" за № [NUMBER] перейшли саме до [PERSON] 26.12.2014 року проведено перереєстрацію Торгівельної марки "Клумба.УА" за № [NUMBER] на [PERSON] . У подальшому Постановою Верховного Суду України від 22.06.2017 року судові рішення у вищевказаній цивільній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2018 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 24.04.2019 року судове рішення залишено без змін. У своїх позовних вимогах Товариство просить суд витребувати майнові права інтелектуальної власності на Торговельну марку № [NUMBER] у відповідача 1 та повернути їх позивачу; зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести запис у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про володіння позивачем Торговельною маркою № [NUMBER]; витребувати права на користування доменом [INFO] у відповідача 2 та повернути їх позивачу; зобов`язати [PERSON] подати заявку до ТОВ «Хостмайстер» на заміну реєстранта домену [INFO] з ім`я відповідача 2 на ім`я позивача; зобов`язати [PERSON] створити обліковий запис та панель управління позивача відповідно до даних, наданих для цього позивачем; зобов`язати [PERSON] перевести управління доменним ім`ям [INFO], що належить позивачу, відповідно до даних, наданих для цього позивачем. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує наступні вимоги діючого законодавства. Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Майнові права (майно) можуть бути витребувані від особи, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не можу бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статтями 387, 388 Цивільного кодексу України). У зв`язку із цим необхідно розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно із закріпленим у статті 387 ЦК України загальним правилом власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, справа № 6-1203цс15, а також у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-578св17. Як встановлено при розгляді справи, 10.04.2014 року [PERSON] було зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] та опубліковано інформацію про реєстрацію у бюлетені "Промислова власність" № 7. 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, за яким всі майнові права на Торгівельну марку "[INFO]" за № [NUMBER] перейшли саме до [PERSON] 26.12.2014 року проведено перереєстрацію Торгівельної марки "[INFO]" за № [NUMBER] на [PERSON] . Таким чином, з наведеного вбачається, що [PERSON] зареєстрував за собою лише Торгівельну марку "[INFO]" за № [NUMBER] . Також можна зробити переконливий висновок про те, що [PERSON] ніколи не мав відношення, зокрема не був власником та не мав виключних майнових прав, до Торговельної марки № [NUMBER], яка була зареєстрована за ТОВ "Клумба.УА", та про захист прав на яку фактично веде мову позивач. Так само, як ТОВ "Клумба.УА" ніколи не мало майнових прав на Торгівельну марку "[INFO]" за № [NUMBER] , що належить на даний час [PERSON] . Крім того, при розгляді справи достеменно встановлено, що [PERSON] не придбавав жодним чином, в жодний спосіб за будь-якими правочинами із [PERSON] доменне ім`я [INFO], оскільки реєстрація за ним відбувалась заново. Так, [PERSON] зареєстрував відповідно до Регламенту особливостей реєстрації приватних доменних імен другого рівня у домені .UA доменне ім`я [INFO] за [PERSON] , як за власником Торгівельної марки "[INFO]" за № [NUMBER]. Дане доменне ім`я до цього, дійсно, належало на праві користування [PERSON] та було прив`язано до Торгівельної марки № [NUMBER], але внаслідок припинення прав [PERSON] на вказану торговельну марку та з огляду на те, що це ім`я відповідає назві Торгівельної марки "[INFO]" за № [NUMBER], право на користування доменним іменем [INFO] зареєстровано за відповідачем 2. Відповідач [PERSON] зареєстрував, прив`язавши до своєї Торгівельної марки "[INFO]" за № [NUMBER], дане доменне ім`я. Реєстрація відбулася 26.12.2014 року, що є датою реєстрації нового домену. Крім того, з Договору № 007 від 08.10.2010 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Клумба.УА", вбачається, що [PERSON] передає у власність Товариства тільки Торгівельну марку за № [NUMBER] без будь-яких доменних імен, зокрема, доменного імені [INFO]. Таким чином, твердження позивача про порушення прав Товариства на користування доменним іменем [INFO] є безпідставними. Також слід зазначити, що [PERSON] не має відношення до доменного імені [INFO] та не володіла ним, оскільки з 26.12.2014 року незмінним і законним реєстр антом доменного імені виступає відповідач [PERSON] . З огляду на встановлені судом обставини, можна дійти переконливого висновку про те, що доменне ім`я [INFO] не співвідноситься з обґрунтуванням позовних вимог, що викладені позивачем, до доменного імені [INFO], на яке у позивача прав немає. Відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений прав інтелектуальної власності чи обмежений в його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Крім того, інтелектуальна власність підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знаходить своє підтвердження у наступній судові практиці ЄСПЛ, зокрема у рішеннях "Сміт Кляйн і Френч Лабораторіз Лтд. Проти Нідерландів" від 04.10.1990 року; "Ленцінг АГ проти Сполученого Королівства" від 09.09.1998 року; " Анхойзер - Буш Інк. Проти Португалії" від 11.01.2007 року. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Отже, основною метою статті 1 Першого протоколу є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном. Слід зауважити, що в основу ст. 1 Першого протоколу покладено два рішення - "Маркс проти Німеччини" та "Спорронг і Лоннрот проти Швеції", якими визначено основні вимоги стосовно застосування ст. 1 Першого протоколу щодо захисту права власності. Також слід зазначити, що відповідно до Регламенту особливостей реєстрації приватних доменних імен другого рівня у домені .UA встановлені наступні правила реєстрації, а саме: - п. 3.9 Делегування приватного доменного імені другого рівня в домені .UA відбувається виключно за умови надання реєстрантом Реєстратору, у правовідносинах між якими діє угода на реєстрацію доменного імені, таких документів: 1) п.3.9.1 для доменного імені, яке повністю, або його компонент другого рівня (до знака ".", але не включаючи цей знак), за написанням співпадає із Знаком, який охороняється на території України відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків - засвідченої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, виписки з Офіційного бюлетеня Міжнародного бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності, яка підтверджує факт міжнародної реєстрації Знака та факт його правової охорони на території України; 2) п.3.9.2 для доменного імені, яке повністю, або його компонент другого рівня (до знака ".", але не включаючи цей знак), за написанням співпадає із Знаком, на який центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, видане свідоцтво України на знак для товарів та послуг - належним чином засвідченої копії такого свідоцтва; 3) п. 3.9.3 в разі, якщо безпосередньо реєстрант приватного доменного імені другого рівня не є власником свідоцтва України на знак для товарів та послуг - засвідченої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, публікації в офіційному бюлетені відомостей про передачу права власності на Знак або видачу ліцензії на використання Знака . Крім того, відповідно до Висновку спеціаліста у галузі інтернет-ресурсів та комп`ютерних мереж від 10.07.2019 року встановлено наступне: - доменне ім`я [INFO] створено та зареєстровано 26.12.2014 року о 16:35:00 реєстратором ФОП [PERSON] на ім`я [PERSON] , як за власником торгової марки № [NUMBER]; - відповідно до даних, що містяться на Сервісі WHOIS, доменне ім`я [INFO] є знову створеним доменним ім`ям, дата створення вказана як 26.12.2014 о 16:35:00; - на будь-яких інтернет-ресурсах інформація щодо переходу права користування доменним ім`ям [INFO] від [PERSON] до [PERSON] та про внесення будь-яких змін в домен [INFO] відсутня; - відповідно до інформації, наведеної в інтернет-ресурсах з вільним доступом, [PERSON] користувачем доменного імені [INFO], зареєстрованого 26.12.2014 року, з момент його реєстрації та до теперішнього часу не була і не являється; - щодо користування доменним ім`ям [INFO], зареєстрованого 10.06.2010 року, [PERSON] , то такі дані у відкритих інтернет-ресурсах відсутні; - на даний час відомості у відкритих офіційних інтернет-ресурсах щодо доменного імені [INFO], зареєстрованого 10.06.2010 року на ім`я [PERSON] , та будь-які інші відомості про даний домен відсутні. Також слід зазначити, що Міністерство економічного розвитку та торгівлі реєстраціє у державному реєстрі власників товарів та послуг та видає відповідні свідоцтва, а не володільців товарами та послугами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем ТОВ "Клумба.УА" не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння та задоволення інших позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, а тому право власності на торгівельну марку у нього не може бути витребувано. Обставини протилежного доведені не було, а тому твердження позивача про порушення будь-яких прав Товариства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому і не приймаються судом до уваги, як доказ порушення відповідачами, внаслідок якого може бути витребувано майно. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає позов ТОВ "Клумба.УА" безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню. Що стосується заяви представника відповідача 2 про застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Клумба.УА», то суд вважає за недоцільне її розгляд по суті, оскільки відмовляє у задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed