Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив нижчевикладене. Відповідач є колишньою дружиною позивача. Під час спільного життя у сторін, 03.01.1995, народився син - [PERSON]. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014, з позивача на користь відповідача на утримання повнолітнього сина, на період навчання, були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.08.2014 і до закінчення навчання, але не більше ніж до 03.01.2018. В квітні 2017 року позивачу стало відомо, що їхній син не навчається у вищому навчальному закладі, так як відрахований з нього 01.02.2017. Після чого, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2017 стягнення аліментів на користь відповідача було припинено. В той же час, у період з 01.02.2017 по 30.07.2017 за місцем роботи позивача, з його заробітної плати на користь відповідача було перераховано аліменти у сумі 19 684, 59 грн. В зв'язку із чим, позивач вважав, що відповідач отримувала вказані кошти без достатніх на те підстав. Посилаючись на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 19 684, 59 грн. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначила, що дізналась про відрахування сина з навчального закладу лише у травні 2017 року. Картку, на яку надходили аліменти вона віддала сину, який самостійно розпоряджався грошовими надходженнями. 17.08.2017 у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання (а.с.14). Ухвалою суду від 20.10.2017 провадження у справі було зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення стягнення аліментів (а.с.31). 22.12.2017 провадження у справі було відновлено в звязку із розглядом апеляційним судом Дніпропетровської області апеляційної скарги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про припинення стягнення аліментів (а.с.37). Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано пояснення учасників справи. 22.01.2018 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення учасників справи, було встановлено наступне. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто, аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання, але не більше ніж до 03.01.2018. Стягнення здійснено з 21.08.2014 і до закінчення дитиною навчання. Рішення набрало чинності 22.09.2014 (а.с.41). Після чого, відповідно до наказу Державного вищого навчального закладу "Національний гірничий університет" № 233-л від 27.02.2017 [PERSON] було відраховано з університету з 01.02.2017 за невиконання умов договору (а.с.40). 04.07.2017 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з 01.02.2017 припинено стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], які були стягнені згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2014 на період навчання сина (а.с.3). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 заочне рішення суду від 04.07.2017 було залишено без змін (а.с.36). Згідно довідки ВП "ПТЕС" ПАТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" № 173 від 17.07.2017 з [PERSON], який займає посаду старшого майстра виробничої дільниці, за період з лютого 2017 року по червень 2017 року було утримано та перераховано аліменти на користь отримувача, [PERSON], у розмірі 19 684, 59 грн. Заборгованості з аліментів не має (а.с.6). Розглянувши позовні вимоги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Так, [PERSON] був відрахований 01.02.2017 з вищого навчального закладу у зв'язку із невиконанням умов договору, інформації про поновлення у навчальному закладі та/або прийняття останнього до іншого навчального закладу суду не надана. Між тим, відповідач продовжувала отримувати аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], у зв'язку із його навчанням, до прийняття рішення суду при припинення стягнення аліментів. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 1214 ЦК України\~передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Так, за обставинами даної справи судом було встановлено, що виплата аліментів не була добровільною, оскільки кошти були стягнути на підставі судового рішення, під час виконання якого, мала місце недобросовісна поведінка\~\~відповідача, отримувача аліментів, якій було відомо, і мало бути відомо, що їхній повнолітній син, на якого за рішенням суду у її користь стягуються грошові кошти, був відрахований з навчального закладу, у зв'язку з чим, відповідач втратила право на отримання аліментів, на утримання сина на час його навчання, а відтак кошти, які були сплачені в період з 01.02.2017 і по 30.06.2017 підлягають стягненню. Посилання відповідача на те, що вона віддала картку, на яку надходили аліменти, в розпорядження сину, не є підставою для відмови у позові, оскільки за рішенням суду аліменти було стягнуто на користь відповідача на утримання повнолітнього сина на час його навчання, таким чином, добровільна передача відповідної картки в розпорядження будь - кого з осіб не звільняє відповідача від відповідальності щодо повернення безпідставно отриманих коштів. \~\~ Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved