Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Подано позов [PERSON] до [PERSON], в якому останній просив визнати відомості викладені відповідачем у «зверненні» неправдивими, недостовірними та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення на сходці жителів Новостепанівської сільської ради; стягнути з відповідача на мою користь 3000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] розповсюджує недостовірну інформацію щодо позивача. Зокрема, в серпні 2014 року відповідач в рукописний спосіб виготовила "звернення", в якому виклала недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача як голови сільради та громадянина та яке за допомогою липкої стрічки прикріпила на будівлі Новостепанівської сільської ради та на інших спорудах розташованих в межах сільської ради. Означені відомості створили суперечки та напругу у стосунках між позивачем та мешканцями Новостепанівської сільської ради. Вказує, що інформація, викладена в "зверненні" не відповідає дійсності. Внаслідок розповсюдження інформації позивачу завдано моральну шкоду у вигляді погіршення стану здоров`я позивача через неправдиві відомості, викладені щодо нього. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що протягом його діяльності на посаді голови Новостепанівської сільської ради відповідач неодноразово зверталася зі скаргами на його дії, оголошувала неправдиві відомості щодо нього. В серпні 2014 року він дізнався, що на спорудах, розташованих в с.Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області, відповідачем в письмовому вигляді розміщена інформація, яка принижує його честь та гідність, містить недостовірні дані щодо його діяльності. Відповідач позов визнала частково. Зазначила, що відомості викладені нею у зверненні є інформацією, отриманою нею від мешканців села. Вказала, що на будівлі сільської ради звернення не розміщувала, передала їх секретарю сільської ради. Зазначені в зверненні відомості розміщені не з метою образити позивача, а з метою схиляння позивача до належного виконання своїх професійних обов`язків як голови сільської ради В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON] які підтвердили факт розміщення на будівлях та спорудах, розташованих в с.Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області оголошень та вказали на те, що із суті оголошення зрозуміли про те, що інформацію розмістила відповідач. Суд, вислухавши представника позивача, позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно обставин, визнаних сторонами та пояснень свідків [PERSON], [PERSON] в серпні 2014 року на будівлях та спорудах, розташованих в с.Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області розміщено оголошення із закликами до [PERSON] залишити посаду голови сільської ради або здійснювати посадові обов`язки належним чином та інформацією щодо надмірного витрачання позивачем бюджетних коштів, використання владних повноважень всупереч інтересам служби та на власні потреби, вимогою надати пояснення щодо стану діяльності сільської ради /а.с.6-7/. В судовому засіданні відповідач не заперечила факту того, що відомості та заклики, викладені у розміщеному зверненні викладені особисто нею, однак дану інформацію вона виклала з метою спонукання позивача до належного виконання своїх професійних обов`язків. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У абзацах 1, 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У пункті 15 вказаної постанови роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пунктах 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2003 від 10.04.2003 року №8-рн/2003 про офіційне тлумачення положення ч. 1 ст. 7 ЦК УРСР, межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Розглянувши надану до суду заяву, яка на думку позивача є документом, що поширює недостовірну інформацію та принижує честь та гідність, суд зазначає, що надане "звернення" в цілому зводиться до критичної оцінки професійної діяльності позивача як посадової особи органу місцевого самоврядування, містить оціночні судження професійної діяльності позивача на посаді, висловленої відповідачем. При цьому право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України і закріплено у ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, внаслідок чого позивача не довела судові фактів, на підставі яких можливо було б стверджувати про приниження з боку відповідача честі, гідності або ділової репутації позивача. Не наведено позивачем також і фактів, які б підтвердили те, у чому полягає порушення його права на недоторканість честі та гідності, а також не вказано причинний зв'язок між розповсюдженою інформацією і заподіянням йому моральної шкоди. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували спричинення йому моральної шкоди та її розмір. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed