Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

23 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» про перерахунок стипендії та зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначив, що він є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], котрий навчається в Автотранспортному технікумі Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на 1 курсі денного відділення спеціальності 5.07010602 «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів» та щомісячно отримує стипендію у розмірі - 622 грн. Неповнолітня дитина Позивача зарахована студентом на період навчання з 07.09.2015 року по 01.07.2019 року. Як зазначає позивач, на день вступу своєї неповнолітньої дитини до навчального закладу є інвалідом 2 групи, внаслідок нещасного випадку на виробництві, а тому вважає, що його неповнолітня дитина є дитиною шахтаря, та з урахуванням ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, за час навчання з вересня по жовтень 2015 року, стипендія неповнолітній дитині позивача нараховується на загальних підставах та є нижчою за рівень зазначеного прожиткового мінімуму, який гарантований положеннями вказаного Закону України. Позивач звертався з письмовою заявою на адресу відповідача щодо проведення його неповнолітній дитині перерахунку стипендії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, але відповідачем було відмовлено.А тому просив суд зобовязати ДНВЗ «Національний гірничий університет» провести перерахунок стипендії [PERSON] у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», виходячи з розрахунку розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб за період з 01 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року; зобовязати відповідача після проведення перерахунку стипендії виплатити [PERSON] заборгованість за період з 01 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року; зобов'язати відповідача виплачувати стипендію [PERSON] у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання з 01 листопада 2015 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічним викладеним у заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Крім того, відповідач не погодившись із позовними вимогами, під час розгляду справи подав суду письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Автотранспортний технікум Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» - це вищий навчальний заклад першого рівня акредитації, який є вузом державної форми власності та є структурним підрозділом Державного ВНЗ «НГУ», має самостійний баланс, рахунки в Державному казначействі і фінансується з Державного бюджету України. Кошти на виплату стипендії надходять з Міністерства освіти і науки України напряму на рахунки технікуму. Тому Державний ВНЗ «НГУ» не може нараховувати та виплачувати стипендію студентам Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет». Крім того, згідност. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року порядок призначення та розмір стипендії на осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за рахунок коштів державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. В постанові КМУ від 12.07.2004 №882 «Питання стипендіального забезпечення» стипендія студентів, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, не визначена. До цього часу відсутня Постанова Кабінету Міністрів України, яка б передбачала виплату зазначеної стипендії. Більше того, п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» та п.11 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що норми і положення статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Однак на час розгляду вказаної справи Кабінетом Міністрів України не визначені порядок та розмір вказаних стипендій та не внесені відповідні доповнення до Постанови КМУ від 12.07.2004 №882 «Про питання стипендіального забезпечення». Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Саттею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 067201. Згідно довідки Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Павлоградське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» від 06.07.2015 р. №7/1288, [PERSON] дійсно працював шахті «Павлоградська», яка увійшла до ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» машиністом електровоза підземним і був звільнений з підприємства відповідно до ст. 40 п.2 КЗпП України у звязку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоровя. [PERSON] є інвалідом 2 групи. Стаж роботи позивача також підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до довідки № 008996 виданої Комунальним закладом «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи ДОР», [PERSON] є інвалідом другої групи в звязку з трудовим каліцтвом, інвалідність встановлена на строк до 01 жовтня 2016 року. Згідно довідки № 155 від 22.10.2015 року, виданої Автотранспортним технікумом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», [PERSON] дійсно навчається з 1 вересня 2015 р. на 1 курсі денного відділення спеціальності 5.07010602 «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів». Строк закінчення технікуму 1 липня 2019 р. Відповідно до наказу від 12.08.2015 року № 166-с «Про зарахування на навчання» [PERSON] зараховано з 01.09.2015 року студентом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням: молодший спеціаліст на основі базової загальної середньої освіти за спеціальністю 5.07010602 «Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів». Як вбачається з довідки про доходи № 126 від 22.10.2015 року, виданої Автотранспортним технікумом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», [PERSON] отримав у вересні 2015 року дохід в сумі 622,00 грн. Відповідно до статті 61 Закону України «Про освіту» фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти відповідно мають гарантоване державою право на: забезпечення стипендіями, гуртожитками, інтернатами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Згідно ч.5 ст.62 Закону України «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 затверджено «Порядок призначення і виплати стипендій». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. При призначенні стипендії відповідач керується Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою КМУ від 12.07.2004 р. № 882 «Питання стипендіального забезпечення», дія якого поширюється на студентів закладу. Але ж, чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою КМУ від 12.07.2004 р. № 882, окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, однак у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений. А відтак положення, визначені в Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженому постановою КМУ від 12.07.2004 р. № 882 щодо розміру стипендій не можуть бути застосованими у даному випадку, оскільки пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Дія ст. 5 вищезазначеного закону Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не призупинялась. Виходячи із конституційного принципу верховенства права, при встановленні конкретного розміру пільги Кабінет Міністрів, не вправі його встановлювати у меншому розмірі, ніж це визначено нормою закону. Доводи відповідача щодо застосування статті 62 Закону України «Про вищу освіту» та обовязку ВНЗ в питанні стипендіального забезпечення, встановлення розміру академічної та соціальної стипендії, дотримуватись норм постанови КМУ від 12.07.2014 року №882 «Питання стипендіального забезпечення», а не положення Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не заслуговують на увагу, оскільки п.3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а тому для правовідносин, що виникають під час навчання у вищому навчальному закладі особи, батько якої є шахтарем та став інвалідом ІІ групи, пріоритетними є норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Крім того у п.4 рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі №1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (254к/96-ВР) (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V ( 489-16 ) (Відомості Верховної Ради України, 2007 р., N 7-8, ст. 66; N 18-19, ст. 269), зазначено, що до повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85, стаття 91 Конституції України) ( 254к/96-ВР ). Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України) (254к/96-ВР). Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (частина перша статті 96 Конституції України) ( 254к/96-ВР ), шляхом прийняття відповідного закону. Питання складання, розгляду, затвердження, звіту та контролю за використанням коштів Державного бюджету України регламентовані положеннями статей 95,96,97,98 Конституції України та Бюджетним кодексом України. Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного кодексу України. Встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 38 Бюджетного кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змісту наведених положень Конституції України (254к/96-ВР) та Кодексу (2542-14) вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Кодексу ( 2542-14 ). Відповідно до абз.3,4 п.5,4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 зазначено, що вносити зміни Законом про Державний бюджет України, зупиняти чи скасовувати дію чинних законів України не можна. А отже доводи відповідача про те, що виплата даного виду стипендії не забезпечена коштами державного бюджету, не заслуговують на увагу, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, де навчається студент. Відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України, право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Враховуючи вищезазначене, аналіз норм чинного законодавства, зокрема, ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та фактичні обставини, встановлені у судовому засіданні, підтверджують право неповнолітнього [PERSON] отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак за час навчання йому нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні. Як вбачається з Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», дію Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не було зупинено. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] з урахуванням вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Але відповідно до довідки про доходи від № 126 від 22.10.2015 року, виданої Автотранспортним технікумом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», [PERSON] отримав у вересні 2015 року стипендію у розмірі 622 грн., тобто розмір стипендії є значно меншим, ніж рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Застосування судами при розгляді справ Конвенції прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду як джерела права передбачене ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Так в рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р., заява №63134/00, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд, також звертає увагу на те, що відсутність бюджетних коштів не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р., заява №63134/00 ). До того ж, відповідно обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права, а також принципу юридичної визначеності, викладеному в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це виплата стипендії у певному розмірі, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи випадку, а даному випадку виконання Закону (справа Yvonne van Duyn v. Hove Office(Case 41|74 van Duyn v. Hove Office). З огляду на вищевказане, вимоги позивача, щодо зобовязання ДНВЗ «Національний гірничий університет» провести перерахунок стипендії [PERSON] у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», виходячи з розрахунку розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб за період з 01 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року та зобовязання відповідача після проведення перерахунку стипендії виплатити [PERSON] заборгованість за період з 01 вересня 2015 року по 30 жовтня 2015 року, підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо доводів відповідача щодо неможливості нараховування і виплати стипендії студентам Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», оскільки на це кошти на його рахунок не надходять, суд прийшов до наступного. Як вбачається з Положення про діяльність Автотранспортного технікуму Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет», затвердженого ректором Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» [PERSON] 24.01.2011 року, Автотранспортний технікум Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» є структурним підрозділом Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» без права юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України, позивачем і відповідачем в цивільному процесі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. А отже посилання відповідача у своїх запереченнях, не заслуговують на увагу. Щодо вимог позивача щодо зобовязання відповідача виплачувати стипендію [PERSON] у відповідності зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання з 01 листопада 2015 року, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; Згідно зі ст.ст. 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування. Виходячи зі змісту вищезазначених положень процесуального закону судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені, а тому судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. А отже, відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо виплати стипендії до закінчення [PERSON] навчання, оскільки, закон не передбачає захист судом цивільних прав та інтересів на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду із даним позовом, позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір у розмірі 487, 20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,\~

Outcome: partial