Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог зазначає, що [PERSON] зобов'язана укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста, у зв'язку з чим позивачем на її адресу було направлено відповідну пропозицію щодо укладення такого договору, однак відповіді на вказану оферту не отримано. Запропонований проект договору містить всі істотні умови договору та його зміст відповідає типовому договору затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради № 1231-38 від 18.10.2013р. Тому, просить задовольнити позов визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та [PERSON] в уточненій 20.12.2016 року редакції (а.с.33). Судові витрати по справі просили покласти на відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. У судове засідання 09 березня 2017 року представник позивача не з»явився подав заяву про виправлення описки та слухання справи без його участі. Відповідачка в судові засідання не з'являлася, повідомлялася судом належним чином. Відповідачкою подано клопотання про закриття провадження по даній справі, оскільки [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, а правовідносини щодо яких виник спір - господарсько-правові, а тому справа не може розглядатися в порядку цивільного судочинства. Представник третьої особи виконавчого комітету Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги позивача підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів справи дійшов до наступного висновку. Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України, визначені способи захисту, які застосовуються судом, зокрема здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.5-7). 30 жовтня 2014року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області на [PERSON] зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.9-11). Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт та знесення обєкта містобудування. За нормами статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї або декілька земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку ,будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.07.2011року № 23-11/6294/0/6-11 «Про пайову участь забудовників у створенні і розвитку інфраструктури населених пунктів» такий порядок, прийнятий та оприлюднений органом місцевого самоврядування, відповідно до норм частини першої статті 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на відповідній території. Відповідно до Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створені та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури міста» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до бюджету м. Івано-Франківська коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська у розмірах: 7 відсотків вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування для нежитлових будівель та споруд та 4 відсотків вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування для житлових будинків. Замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь (пункт 1.2 Положення). Для укладання такого договору замовник зобов'язаний повідомляти виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладання Договору про пайову участь (пункт 1.3 Положення). Договір про пайову участь укладається на підставі звернення замовника будівництва на імя першого заступника міського голови (пункт 4.4 Положення) (а.с.12-16). Відповідно до ч. 7 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник будівництва зобов'язаний протягом семи днів з дня реєстрації Декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт, письмово проінформувати виконавчий орган міської ради за місцем знаходження об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт. Частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовникам про його укладання, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. 15 листопада 2016р. позивачем надіслало [PERSON] для розгляду та підписання у 10-денний термін з моменту отримання два примірники проекту Договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 643 Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статті 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (статті 3, 6, 12-15, 20 Цивільного кодексу України), в разі невизнання особою права на укладення договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбаченим нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року (справа №6-110цс12). Клопотання відповідача про закриття провадження, у зв'язку з тим, що даний спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства, не підлягає до задоволення. Оскільки спірні правовідносини випливають із цивільно-правових відносин. Як вбачається із Декларації про готовність об'єкта експлуатації (а.с.9), забудівником об'єкту виступає [PERSON] (паспорт [NUMBER] від 30.10.2004р. виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області, інд.код [NUMBER]), як фізична особа, а тому спір не є господарським, і має вирішуватись за правилами ЦПК України. Враховуючи викладене, те, що позивачем було здійснено всі дії, необхідні для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська; те, що запропонований для підписання проект договору з додатком містить всі реквізити та істотні умови, необхідні для договорів такого виду, інші домовленості сторін щодо укладення договору та його умов відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в уточненому вигляді підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного ст. 11, 15, 16, 638, 641 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та

Outcome: approved