Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Як вбачається з позову [PERSON], він та [PERSON] і [PERSON] уклали 11.11.2011 року договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул. Марусенка, 6-а та приватизованої земельної ділянки площею 0,1313 га, яка розташована за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області та приватизованої земельної ділянки площею 0,1140 га, яка розташована за адресою: селище [PERSON] багачка, вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області. Дані земельні ділянки належали продавцям на праві приватної спільної часткової власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯК №287580, виданого Великобагачанською селищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстровано в книзі реєстрації під №5320200001000547, кадастровий номер 5320255100:30:002:0224 та додатку до нього АА №23 6651 від 10.10.2011 року та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯК №287581, виданого Великобагачанською се6лищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстровано в книзі реєстрації під №5320200001000546, кадастровий номер 5320255100:30:002:0223 та додатку до нього АА №23 6652 від 10.10.2011 року. Земельні ділянки передано для будівництва і обслуговування жилого будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Як вказує позивач, відповідно до технічної документації та в наявності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є земельна ділянка площею 0,1140 га, а не 0,1313 га як вказано у державному акті, та у договорі купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який позивач уклав із [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори [PERSON] 11.11.2011 року в якому вказано, що будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1313 га, також помилка в договорі купівлі-продажу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. А для ведення особистого селянського господарства відповідно до технічної документації та в наявності площа 0,1313 га, а не 0,1140, як вказано у державному акті, та у договорі купівлі-продажу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Отже у державних актах, на право власності на земельні ділянки ЯК №287580 та ЯК №287581, які були видані на імя [PERSON], а позивачу перейшло право власності 11.11.2011 року відповідно до договору купівлі-продажу і освідчилось державним нотаріусом Великобагачанської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 2358 невірно вказане цільове призначення цих земельних ділянок. Дані помилки фігурують в усіх документах, починаючи із державних актів. Враховуючи дані помилки в документах позивач не може зареєструвати і земельні ділянки і житловий будинок з господарськими будівлями в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними [PERSON] акти на право власності на земельну ділянку серія ЯК №287581 виданий [PERSON] 07.10.2011 року на підставі договору дарування від 01.02.2007 року №163 площею 0,1140 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 287580 виданий [PERSON] 07.10.2011 року на підставі договору дарування від 01.02.2007 року №163 площею 0, 1313 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул.. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області. Також просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1140 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул.. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області та право власності на земельну ділянку площею 0,1313 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду надіслав заяву про те, що свій позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути в його відсутність (а.с.61). В судовому засіданні 12.09.2014 року представник позивача адвокат [PERSON] позов [PERSON] підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини, викладені в ньому, просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність та визнання позову [PERSON] (а.с.57,62). Представник відповідача по справі Великобагачанської селищної ради Полтавської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, направив лист про те, що справу просить розглядати без представника відповідача, Великобагачанська селищна рада позов [PERSON] визнає і просить його задовольнити (а.с.58). Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Великобагачанському районі, що діє по дорученню, [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даного позову. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Великобагачанської селищної ради Полтавської області, третя особа відділ Держземагенства у Великобагачанському районі Полтавської області про скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та про визнання права власності на них та на житловий будинок підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] 11.11.2011 року уклав з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: селище [PERSON], вул. Марусенка, 6-а та приватизованої земельної ділянки площею 0,1313 га, яка розташована за адресою: сел. Велика Багачка, вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області та приватизованої земельної ділянки площею 0,1140 га, яка розташована за адресою: селище [PERSON] багачка, вул. Марусенка, 6-а Великобагачанського району Полтавської області (а.с.25-29). Дані земельні ділянки належали [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯК №287580, виданого Великобагачанською селищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстровано в книзі реєстрації під №5320200001000547, кадастровий номер 5320255100:30:002:0224 та додатку до нього АА №23 6651 від 10.10.2011 року та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯК №287581, виданого Великобагачанською се6лищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстровано в книзі реєстрації під №5320200001000546, кадастровий номер 5320255100:30:002:0223 та додатку до нього АА №23 6652 від 10.10.2011 року. Земельні ділянки передано для будівництва і обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства (а.с.21-24). З виписки земельно-облікових даних Великобагачанської селищної ради, яка знаходиться в технічній документації вбачається, що сільськогосподарські землі у тому числі сільськогосподарські угіддя рілля (для ведення особистого селянського господарства) становлять 0,1313 га, а забудовані землі (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) 0,1140га (а.с.35). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 393 ЦК України передбачає, що правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, через встановлені розбіжності у площах земельних ділянок та їх цільового призначення [PERSON], як власник цих земельних ділянок згідно договору купівлі-продажу, не може вчинити юридичні дії, повязані з державною реєстрацію речового права на дану спадкову земельну ділянку. В сукупності досліджених доказів у справі вбачається, що оскаржувані позивачем [PERSON] акт на право приватної власності на землю ЯК №287580, виданий Великобагачанською селищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстрований в книзі реєстрації під №5320200001000547, кадастровий номер 5320255100:30:002:0224 та додатку до нього АА №23 6651 від 10.10.2011 року та [PERSON] акт на право приватної власності на землю ЯК №287581, виданий Великобагачанською се6лищною радою Великобагачанського району Полтавської області та зареєстрований в книзі реєстрації під №5320200001000546, кадастровий номер 5320255100:30:002:0223 та додатку до нього АА №23 6652 від 10.10.2011 року, в даний час унеможливлюють реалізацію позивачем своїх прав на земельні ділянки, що розташовані по вулиці Марусенка, 6-а в сел. Велика Багачка Полтавської області площею 0,1140 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1313 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. При розгляді заявлених позовних вимог [PERSON] та їх задоволенні суд, крім положень ч.4 ст.174 ЦПК України, враховує також і положення пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року, де Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Частиною 1 ст.153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійним. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Так, абз.2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України , ст.ст. 26,30,87-90, 97, 100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33-34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, ст.12 ГПК України - судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Тобто, у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Правові висновки про це містяться у постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року (справа №6-33цс13), про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Така правова позиція Верховного Суду України згідно положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, системний аналіз положень чинного законодавства у сукупності з дослідженими доказами у справі свідчить про те, що в даний час, з урахуванням визнання позову відповідачем у справі згідно положень ч.4 ст.174 ЦПК України, з метою реалізації особою ([PERSON]Г.) свого права на придбані земельні ділянки та їх державної реєстрації, є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved