Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті відкрилась спадщина на будинок з погосподарськими спорудами, котрий розташований по [ADDRESS] . Після його смерті батька позивач звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій, спадкоємець, не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після його батька. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позов підтримує та просить його задовольнити. Судові витрати просить залишити за ним (а.с. 68). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої [PERSON] просить розгляд справи проводити у її відсутність. Повідомляє, що спадщинe після смерті батька вона не прийняла і звертатись в суд за продовженням строку для прийняття спадщини не буде. Позов [PERSON] визнає в повному обсязі і просить його задовольнити визнавши за позивачем право власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 30). Представник третьої особи - Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився. На адресу суду надійшов лист, відповідно до якого сільська рада позов підтримує та просить справу розглядати без представника сільської ради (а.с. 66). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 8) [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про народження (а.с. 9) підтверджується наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між сином та батьком. Відповідно до довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 274 від 13.02.2020 (а.с. 10) житловий будинок за адресою [ADDRESS] згідно із записів погосподарських книг належав [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 275 від 13.02.2020 (а.с. 11) [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30.01.2017 (а.с. 12-13) за [PERSON] , [INFO] визнано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,67 га (ділянка № [NUMBER] площею 1,7362 га. кадастровий номер - 0522487000:02:000:0082; ділянка № [NUMBER] площею 0,9322 га. кадастровий номер -0522487000:02:000:331) цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення набрало законної сили 09.02.2017. Листом Літинської державної нотаріальної контори за № 2151/02-14 від 11.11.2016 (а.с. 14) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] по причині відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15) позивачу у справі [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,6121 га на території Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Технічним паспортом (а.с. 21-25) зазначається технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Рішенням Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області № 639 від 18.09.2015 (а.с. 29) [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Згідно заповіту від 07.05.2015 (а.с. 56) [PERSON] на випадок своє смерті зробив розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповідає сину [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області [PERSON] , [INFO], до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Був зареєстрований один (а.с. 55 зв.). Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач [PERSON] не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивача (а.с. 67) слід залишити за останнім.

Outcome: approved