Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

18 червня 2019 року ПрАТ «Агрофірма «Вербівське»» звернулося до Балаклійського районного суду Харківської області з вказаним позовом, уточнивши який остаточно просили: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 31.10.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , площею 3,6135 га, кадастровий номер 6320281600:02:000:0043, розташованої на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області на підставі якого державним реєстратором Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб Балаклійської районної державної адміністрації винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.11.2018 року номер запису про інше речове право 28822948; - витребувати з чужого незаконного користування земельну ділянку площею 3,6135 га, кадастровий номер 6320281600:02:000:0043, розташованої на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області; - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Половинки Аліни Анатоліївни, Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 06.11.2018 року, індексний номер 28822948, про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 3,6135 га, кадастровий номер 6320281600:02:000:0043, розташованої на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області за [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 31.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . - стягнути з [PERSON] на їх користь 31 717,68 грн., що складається з: неотриманого доходу в сумі 24 462,20 грн. та витрат понесених восени 2018 року на обробку грунту на ділянці [NUMBER] , контура [NUMBER] , площею 3,6135 га, в сумі 7255,48 грн. - стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування вказують про те, що 25 грудня 2012 року на підставі заяви від 01.10.2012 року, між ПАТ «Агрофірма «Вербівське» (з 03.05.2017 року перейменовано у ПрАТ «Агрофірма «Вербівське») та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір) площею 3,6135 га, розташованої на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. На протязі дії Договору, Позивач належним чином виконував свої зобов`язання по сплаті та індексації орендної плати, скарг на свої дії не отримував. Про бажання припинити договірні відносини достроково або про намір передати свою земельну ділянку іншому орендарю [PERSON] не повідомляв. У квітні 2018 року Позивач дізнався про те, що 31 січня 2018 року Відділом з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб Балаклійської районної державної адміністрації зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 3,6135 га кадастровий № 6320281600:02:000:0043 між [PERSON] та [PERSON] , номер запису про інше речове право 24686201. Тобто, всупереч вищезазначеного, [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки, яка на той час вже перебувала в оренді ПрАТ «Агрофірма «Вербівське» тим самим порушивши права Позивача як Орендаря. У грудні 2018 року Позивач дізнався, що [PERSON] передав право оренди [PERSON] , номер запису про інше речове право в державному реєстрі прав 28822948 від 06.11.2018 року. Крім того, зазначили, що діями відповідача [PERSON] їм спричинено матеріальні збитки у зв`язку з неотриманим доходом по вирощуванню соняшника врожаю 2019 року та витрат понесених на обробку грунту у розмірі 31717,68грн. Вважає, що діями відповідачів порушено їх право на користування земельної ділянки згідно з умовами Договору оренди. Ухвалою судді від 24.07.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09.09.2019 року до суду подано уточнену позовну заяву. Ухвалою судді від 11.10.2019р. уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 06.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засідання уточнений позов підтримав з наведених у ньому підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні за його безпідставністю. Треті особи [PERSON] , представник Відділу з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації ЮОФОПГФ Балаклійської РДА до суду не з`явились, письмових пояснень не надали, про причини неявки суду не повідомили. В подальшому, 24.03.2020 року представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, просив уточнений позов задовільнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , 24.03.2020 року надали заяви про розгляд справи без їх участі, просили у задоволенні уточнених позовних вимог відмовити. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 25.12.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» в особі в.о.голови правління Проценко І.М. укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,6135 га на строк 10 років. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, був зареєстрований 25.12.2012р. за №632020004003306 (а.с. 8-12, 30). Від імені позивача ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» в особі в.о.голови правління Проценко І.М. і відповідача [PERSON] 25.12.2012 року складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 13, 14). 25 січня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,6135 га з кадастровим номером 6320281600:02:000:0043, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Договір укладено на 7 років (а.с.64-66). Із інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.04.2018р. вбачається, що державним реєстратором було зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 31.01.2018 власник: [PERSON] та орендар [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право: 24686201 від 31.01.2018р. (а.с. 31). 31 жовтня 2018 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 3,6135 га з кадастровим номером 6320281600:02:000:0043, яка розташована за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Договір укладено на 7 років (а.с.70-72). Із інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.06.2019р. вбачається, що державним реєстратором було зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 06.12.2018 власник: [PERSON] та орендар [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право: 28822948 (а.с. 33). Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній станом на 25.12.2012) невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 ЗУ «Про оренду землі»). Згідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю має власник земельної ділянки або землекористувач. Цивільні відносини щодо недійсності правочинів даної категорії регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998р. N 161-XIV та іншими актами законодавства. Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, згідно ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто, [PERSON] було підписано Договір оренди земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання-передачі земельної ділянки. На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Відповідно до вимог статті 214 ЦК України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина п`ята статті 6 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі»). Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з частинами другою, третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно та не припинялося. Судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 25.12.2012 року укладений між ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» та [PERSON] , не припинений на час укладання договору оренди земельної ділянки від 31.10.2018р. між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований в установленому законодавством порядку Управління Деркомзему у Балаклійському районні 25 грудня 2012 року за № 632020004003306. Таким чином договір оренди земельної ділянки від 25.12.2012р., укладений між ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» та [PERSON] був вчинений за волевиявленням [PERSON] , є чинним, що є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки від 31.10.2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним з моменту його укладення. Відповідно до ч. 8 ст. 30 ЦПК України вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Задоволення основної вимоги за позовом є підставою для задоволення її похідної вимоги про скасування державної реєстрації з підстав визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 31.10.2018 року. Згідно пункту 9.2.2 Договору оренди земельної ділянки від 25.12.2012 року «Орендодавець зобов`язаний не здійснювати дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися об`єктом оренди». Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Проте, дії відповідача [PERSON] щодо порушення права позивача на оренду земельної ділянки в рамках дії Договору є незаконними і порушують вимоги ч.1 ст.628 та ст.629 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено орендареві захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Також орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, та усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. Виходячи із вище вказаних обставин, відповідачі створюють перешкоди у користуванні ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» земельною ділянкою, площею 3,6135га, яка належить відповідачу [PERSON] , тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] збитків у вигляді неотриманого доходу у розмірі 24 462,00 гривень та витрат понесених восени 2018 року на обробку грунту на ділянці [NUMBER] контура [NUMBER] площею 3,6135га в сумі 7255,48 гривень, суд вважає необхідним зазначити на наступне. Згідно з п. д ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок недодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, зокрема, вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пунктах 12 та 14постанови від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли. Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284. У такому самому порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у не придатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. N 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. Згідно з частиною 2 статті 58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути і підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно розмір збитків землекористувачів за законодавством визначається комісією, створеною райдержадміністрацією, виконавчим комітетом міських рад. Крім того, представником позивача не надано доказів понесених витрат на обробку грунту на ділянці [NUMBER] контура [NUMBER] площею 3,6135га. Отже представником позивача не доведено належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 15.08.2019р. між адвокатським об`єднанням «ТАУЕР» в особі голови Дідика С.Є., який є адвокатом і ПАТ «Агрофірма «Вербівське»» укладено договір про надання правової допомоги № 2,08; згідно з Додатковою угодою № 1 від 15.08.2019р., з Додатковою угодою № 2 від 02.09.2019р., актом надання послуг від 02.09.2019р., вартість послуги склала усього 13131,50 гривень, які були сплачені позивачем на користь адвокатського об`єднання «ТАУЕР» 04.09.2019р., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 97-110). Виходячи з цього, відповідачі повинні відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу. Внаслідок часткового задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial