Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

05 березня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 08.06.2012 року в сумі 77 000,00 грн. з урахуванням 18% річних від простроченої заборгованості станом на 08.06.2015 року; грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.06.2012 року надав відповідачу позику в розмірі 50 000,00 гривень зі сплатою 18% річних строком до 09 червня 2013 року, що підтверджується розпискою. Однак до теперішнього часу відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка станом на 08.06.2015 року становить 77 000,00 грн. з яких: 50 000,00 грн. - сума боргу, 27 000,00 грн. відсотки за користування коштами за період з 08.06.2012 року по 08.06.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 50 000,00 грн. строком на один рік зі сплатою 18% річних та зобов'язувався повернути до 08.07.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.3). У відповідності із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні позивачем було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою 18% річних, що підтверджується розпискою відповідача, однак відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання перед позивачем, в зв'язку з чим станом 08.06.2015 року заборгованість становить: 50 000,00 грн. - сума боргу, 27 000,00 відсотки за користування коштами. Отже, так як відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань в частині повернення коштів суду не надав, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з врахуванням відсотків в розмірі 77 000,00 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Крім цього, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року - пунктом 5 передбачено, що обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів на підтвердження моральних страждань, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача та держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial