Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

16 серпня 2021 року представник позивачки - адвокат Таргоній Вадим Миколайович, який діє в інтересах позивачки [PERSON] , звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, у якій просив стягнути з АТ «Українська залізниця» 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина позивачки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.12.2017 на 216 км ПК. 4 перегону «Ганнівка - Кобеляки» поїзд № 92 ТЧ - 6 сполученням Кременчук - Москва під керуванням машиніста [PERSON] скоїв наїзд на сина позивачки - громадянина [PERSON] , [INFO] , який внаслідок цього від отриманих травм помер. Кримінальне провадження за фактом події було закрите. Втрата рідного сину призвела до моральних страждань позивачки, які вона оцінила у 500000,00 грн. Між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Локомотив, яким скоєно наїзд на сина позивачки, перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а машиніст [PERSON] , який скоїв наїзд на гр. [PERSON] , працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» по теперішній час. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 21 вересня 2021 року. Задоволено заяву представника позивача - адвоката Таргонія В.М. про виклик свідка [PERSON] . 09 вересня 2021 року від відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому відповідач з заявленими позовними вимогами не погодився, уважав вимоги позивача незаконними та необґрунтованими та заперечував проти їх задоволення. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину свідчить про відсутність суспільно-небезпечних, протиправних винних дій працівника залізничного транспорту - машиніста поїзду [PERSON] . Встановлені під час досудового розслідування обставини свідчать, що потерпілий порушив пп. 2.2; 2,3; 2.5; 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. Потерпілий йшов на зустріч потягу у світлу пору доби, йому подавався звуковий сигнал, проте він продовжував свій рух на зближення до поїзда. Таким чином, така поведінка потерпілого свідчить про усвідомлення ним своїх дій, спрямованих на невідворотність дії джерела підвищеної небезпеки. Потерпілий не міг не помітити поїзд, що наближався та подавав звукові сигнали, а отже він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні поїзда матиме наслідком наїзд на нього. На думку відповідача, усвідомлення і передбачення небезпечних наслідків для свого життя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки є інтелектуальною складовою умислу, що виключає відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки. Заперечуючи вимогу та розмір пред`явленої до стягнення моральної шкоди, відповідач уважав, що в питанні матеріальної допомоги позивачка не позбавлена права на її отримання від другого сина [PERSON] , та не надала жодних доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди смертю сина. Відповідач уважав, що позивачкою не враховано, що моральна шкода, завдана їй смертю сина, є наслідком його свідомих дій, спрямованих на її настання. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2021 року відкладено підготовче судове засідання на 19 жовтня 2021 року, задоволено клопотання відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про витребування доказів та клопотання про виклик свідка [PERSON] . 05 листопада 2021 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Таргонія В.М. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погодився з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Представник позивачки зазначав, що твердження відповідача про умисел загиблого завдати собі шкоди нічим не підтверджене та не може ґрунтуватися на припущеннях, отже є неприйнятним.Чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого. Представник позивачки припускався, про можливу наявність в діях потерпілого необережності. На переконання представника позивачки законодавством презюмується відсутність умислу в діях потерпілого, а наявність грубої необережності у кожному конкретному випадку вирішується судом з урахуванням фактичних обставин справи, та не є підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди матері загиблого. Щодо доведеності моральної шкоди пояснив, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань матері, враховуючи те, що згідно з частиною 1 статті З Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Посилання відповідача на те, що у позивача є ще одна повнолітня дитина і "вона не позбавлена права на отримання допомоги від іншого сина" вважав недоречним. Посилався на практику інших судів у схожих справах. 29 вересня 2021 року від відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач зазначав, що судова практика судів апеляційної та касаційної інстанцій, яка склалась у справах, де потерпілі загинули від наїзду поїзду та на яку посилається позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не може слугувати обґрунтуванням визначення розміру моральної шкоди у даній справі, оскільки такий підхід не ґрунтується ані на нормах матеріального, ані на нормах процесуального права. Рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не подібністю його наслідків до інших випадків, а силою моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди залежить від особистого сприйняття особою втрати немайнового характеру, що спричинена протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, і такий розмір не повинен приводити до її безпідставного збагачення, а наведені приклади судових рішень із позначенням сум відшкодування не є належним обґрунтуванням розміру шкоди позивачки, та не звільняє від обов`язку довести, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, і з яких міркувань виходила позивачка, оцінуючи свою моральну шкоду саме у розмір 500000,00 грн. Для виникнення підстав відповідальності за завдану моральну шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки необхідні: 1) факт заподіяння шкоди; 2) неправомірність дій завдавача шкоди; 3) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Відсутність хоча б одного з зазначених елементів виключає настання обов`язку відшкодовувати завдану шкоду. Оскільки працівниками залізничного транспорту не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні відомості про недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, що свідчить про правомірність дій відповідача, то відсутність у діях відповідача неправомірності або протиправності виключає його обов`язок відшкодовувати завдану шкоду позивачці. 01.10.2021, на виконання ухвали суду від 21.09.2021 про витребування доказів, з відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області надійшли копії матеріалів кримінального провадження № 12017170200000357 по факту смерті [PERSON] в результаті наїзду потягу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 25 листопада 2021 року. 01 листопада 2021 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Гараєвої Оксани Сергіївни на адресу суду надійшли письмові додаткові пояснення у справі, у яких відповідач звертав увагу, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, що, як мінімум, провокує непередбачувану імпульсивну поведінку та є підбурюючим фактором для правопорушення, що і відбулось у даному випадку - [PERSON] порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. З протоколу допиту свідка (машиніста [PERSON] ) від 08.12.2017 вбачається, що потерпілий йшов назустріч потягу у світлу пору доби, йому подавався звуковий сигнал, проте він продовжував свій рух на зближення до поїзда, який рухався по прямій ділянці колії. Така поведінка потерпілого, на думку відповідача, свідчить про усвідомлення ним своїх дій, спрямованих на невідворотність дії джерела підвищеної небезпеки. Потерпілий не міг не помітити поїзд, що наближався та подавав звукові сигнали, а отже він усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні поїзда матиме наслідком наїзд на нього. Усвідомлення і передбачення небезпечних наслідків для свого життя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки є інтелектуальною складовою умислу, що виключає відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки, та вказує на вчинення ним самогубства. Як зазначається у постанові про закриття кримінального провадження від 19.12.2017 в діях працівників відповідача не має складу злочину, оскільки екстрене гальмування було застосоване, але через великий вантаж потягу, фізично не можливо на такій відстані його зупинити. Отже, на думку відповідача, за даних обставин настала невідворотна подія - поїзд, після застосування екстреного гальмування продовжував невідворотно рухатися до повної зупинки. Відповідач уважав, що шкода була завдана зокрема і внаслідок непереборної сили (невідворотна за даних умов подія), на яку відповідач вплинути не міг. Представник позивача [PERSON] - адвокат Таргоній В.М. у судовому засіданні у режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті. Окрім того, у судових дебатах наголосив, що усі досліджені та встановлені факти, як то: перебування потерпілої особи в навушниках, стан алкогольного сп`яніння, неможливість по іншому пройти по колії (відсутність іншого шляху), туман, ствердження свідка, що потерпілий сходив з колії та не було схоже на те, що потерпіла особа бажає покінчити життя самогубством, є свідченням того, що потерпілий не міг оцінити обстановку вірно через стан сп`яніння. Матеріалами справи не доведено наявність умислу потерпілого на позбавлення себе життя. Оскільки під час судового розгляду справи презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, умисел на самогубство не доведено, а заявлений розмір моральної шкоди відповідає принципам розумності та справедливості, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представниця відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвокат Гараєва Оксана Сергіївна у судовому засіданні у режимі відеоконференції проти задоволення позову заперечувала. Надала пояснення аналогічні, викладеним у заявах по суті. Окрім того, під час судових дебатів наполягала на тому, що потерпілий реагував на потяг, був контактний, міг перейти на іншу колію або дорогу для технологічного транспорту, але свідомо рухався назустріч потягу. У потерпілого було посвідчення водія, отже він міг правильно оцінити обстановку. Усе наведене у своїй сукупності свідчить, що потерпілий - син позивачки навмисно позбавив себе життя, оскільки у нього був достатній час для уникнення зіткнення, він міг такого зіткнення уникнути, але цього не зробив. У той же час метою позову є не відшкодування моральної шкоди, а покращення матеріального становища його матері. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Лутовинівською сільською радою Козельщинського району 11 лютого 1984 року. [INFO] син позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лутовинівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області 11 грудня 2017 року (а.с. 11). Згідно копії актового запису про смерть № 37 від 11 грудня 2017 року, виданого Лутовинівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області, [PERSON] помер [INFO] у віці 33 роки; причина смерті: «пішохід, травмований при зіткненні з поїздом або іншими залізничними транспортними засобами»; документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть (остаточне) № 881 від 09.12.2017, видане Кременчуцьким міжрайонним судово-медичним відділенням Полтавської області (а.с. 12). Згідно лікарського свідоцтва про смерть (остаточне) № 881 від 09 грудня 2017 року [PERSON] помер [INFO] у селі Бригадирівка Козельщинського району Полтавської області між лініями залізничної дороги; вік померлого - 33 роки; причина смерті: пішохід, травмований при зіткненні з поїздом або іншими залізничними транспортними засобами (а.с. 105). Відповідно до висновку експерта Кременчуцького міжрайонного відділення Обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації від 08.12.2017 № 823 смерть гр. [PERSON] настала у результаті отримання ним несумісних із життям тілесних ушкоджень у вигляді поєднання розтрощень кількох ділянок тіла при залізнично-дорожній травмі. На тілі трупа гр. [PERSON] , виявлено наступні тілесні ушкодження, які мають прямий причинно-наслідковий зв`язок зі смертю, у зв`язку з чим згідно правил проведення судово-медичних експертиз і визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 від 17.01.1995, за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя, а в даному випадку не сумісними із життям. При судово-токсикологічному дослідженні в крові відібраній від трупа гр. [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 2,0 проміле, що відносно живої людини має ознаки алкогольного сп`яніння середнього ступеню тяжкості (а.с. 107-111). Постановою слідчого СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП Полтавської області старшого лейтенанта поліції Остапенка Д.С. від 19 грудня 2017 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170200000357 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с. 7-8, 119-120). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП Полтавської області від 19 грудня 2017 року досудовим розслідуванням було встановлено, що 08.12.2017 близько 16 год. 00 хв. неподалік ст. Зеленівка, пасажирським потягом, під керуванням машиніста [PERSON] , було смертельно травмовано [PERSON] , 1984 року народження. Під час огляду місця події було виявлено та вилучено частину пошкоджених навушників та пошкоджений МР-3 плеєр. Допитаний під час досудового розслідування в якості свідка рідний брат загиблого [PERSON] надав покази, що [PERSON] із 07.12.2017 по 08.12.2017 перебував на роботі, на добовому чергуванні у м. Кременчуці. 08.12.2017 близько 15 год. 30 хв. [PERSON] рухався у потягу із м. Кременчука у с. Лутовинівка, та останній міг проспати ст. Ганнівка, через що вийшов із потяга на наступній зупинці ст. Зеленівка. Потім [PERSON] рухався пішки по коліям у напрямку м. Полтава у с. Лутовинівка. Також свідок повідомив, що загиблий дуже полюбляв слухати музику та постійно користувався МР-3 плеєром у навушниках, через що міг не почути потяг. Також допитаний в якості свідка машиніст, надав покази, що він 08.12.2017 був машиністом потягу № 92, сполученням Кременчук-Москва, та під час руху між станціями Ганнівка та Зеленівка, бачив, як йому на зустріч рухалась людина, якій подавався звуковий сигнал, на що дана людина озиралась назад та продовжувала свій рух, після чого було застосовано екстрене гальмування, але наїзду уникнути не вдалося. За фактом порушення працівниками залізничного транспорту правил безпеки руху або експлуатації транспорту, а також недобросовісний ремонт ТЗ, колій, засобів сигналізації або зв`язку, що спричинило загибель людей, було встановлено, що машиністом потягу застосовувався звуковий сигнал, однак загиблий [PERSON] на нього не реагував, також машиністом даного потягу було застосовано екстрене гальмування, але наїзду уникнути не вдалося. Таким чином, в діянні працівників залізничного транспорту відсутні будь-які ознаки злочину, так як потерпілий [PERSON] у невстановленому місці порушив правила руху на залізничних коліях, рухаючись у навушниках, на залізничних коліях, де рухався потяг, машиніст попередньо попереджав про рух потягу, та через те, що потерпілий був у навушниках не чув та про дане попередження не дізнався, не убезпечившись у своєму русі по коліям, у результаті чого сталося зіткнення із потягом, який застосував екстрене гальмування, але через велику вагу потягу фізично неможливо на такій відстані зупинити потяг, тому у даному випадку відсутній склад злочину, передбаченого ст. 276 ч. 3 КК України, - і провадження підлягає закриттю (а.с. 7-8, 119-120). Відповідно до листа АТ «Українська залізниця» від 15.07.2021 № ЦЦТех-08/209 локомотив ВЛ80т № 1499 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електровоза з 08.09.2009 по дату надання відповіді (а.с. 10). Свідок [PERSON] (машиніст локомотиву) у судовому засіданні пояснив, що працює машиністом з 1996 року. Швидкість потягу була приблизно 90 км/год. Безпечним є гальмування при такій швидкості приблизно за 2 км до пункту зупинки. Поїзд рухався у напрямку з Ганнівка до м. Полтави, назустріч поїзду рухався потерпілий на приблизній відстані 2 км. Йому було подано звуковий сигнал тифоном, після чого потерпілий озирнувся назад. Потім потерпілий зійшов зі залізничної колії, перейшов через головку рейки, а потім повернувся до центру колії, продовжуючи рухатися назустріч потягу, потім зупинився і дивився на локомотив. При цьому потерпілий йшов по парній колії, а непарна була вільна. Свідок та його помічник [PERSON] спостерігали потерпілого приблизно 2-3 хвилини, сподіваючись, що він зійде з колії. На думку свідка, поведінка потерпілого не свідчила про те, що він хотів, щоб його збили. Свідок [PERSON] , що є братом загиблої особи, пояснив, що його мати проживає після смерті брата одна, раніше проживала спільно зі своїм сином (братом свідка). Свідок проживає окремо. Його матір потребує стороннього догляду. На думку свідка його брат не був схильний до самогубства, не перебував на обліку у психіатра. Зазначав, що у день загибелі брата був туман, й у тому місці, де він загинув неможливо пройти по іншому, окрім як по коліях. Окрім того, свідок пояснив, що його матір самостійно розшукали адвокати, які запропонували їй звернутися до суду з метою отримання грошових коштів з Укрзалізниці. Отже, судом встановлено, що син позивачки - [PERSON] загинув внаслідок смертельного травмування пасажирським поїздом, володільцем якого як джерела підвищеної небезпекиє АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] перебуває у трудових відносинах, та між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Судом встановлено, що син позивачки загинув внаслідок ДТП, яке мала місце на залізниці. Між наїздом потягом на сина позивачки та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність сина позивачки , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння рухався по залізничних коліях, чим порушив Правила поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджені ПКМУ від 10.11.1995 № 903, та Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. Машиністом локомотиву подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода [PERSON] не вдалось. Оскільки потяг (локомотив) відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий [PERSON] мав умисел на позбавлення себе життя суд відхиляє, оскільки такі обставини не підтверджуються належними, переконливими та достатніми для таких висновків доказами. Таким чином, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача, оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність умислу [PERSON] на вчинення самогубства. Ствердження відповідача, що сукупність встановлених обставин свідчить про наявність умислу потерпілого на настання невідворотної події є тільки припущенням відповідача, що не знайшло свого переконливого та беззаперечного підтвердження під час судового розгляду справи. Матеріали кримінального провадження, на які посилався відповідач як на підставу для звільнення від відшкодування моральної шкоди, не є беззаперечним доказом вчинення [PERSON] самогубства. Отже, суд відхиляє доводи відповідача про наявність у діях потерпілого умислу на позбавлення себе життя, та погоджується з доводами позивачки про неспростування у даній справі презумпції вини заподіювача шкоди. Не погоджується суд також з доводами відповідача, що вчинення наїзду локомотиву на сина позивачки мало місце внаслідок непереборної сили (невідворотної за даних умов події), оскільки такі твердження ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем поняття непереборної сили. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Отже, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує відповідач. Саме такі правові висновки зробив ВС у своїй постанові від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Щодо розміру відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди необхідно зазначити таке. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд частково погоджується з аргументами відповідача та враховує, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Так, відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Крім того, згідно п. 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою КМУ від 10.11.1995 № 903, особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Суд погоджується з позивачкою, що сам факт загибелі її сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки як матері, що втратила сина, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд,

Outcome: partial