Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на відкриття віз та тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з 17.06.1998 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син закінчив навчання у середній школі та планує навчатися у вищому учбовому закладі за кордоном в [PERSON], прийнятий до рекрутаційного процесу вступу до [PERSON] та бізнесу Vistula в м. Варшава. [PERSON] досяг 16-річного віку, проте основними вимогами до документів для отримання візи в зону покриття Шенген для неповнолітнього до 18 років необхідно нотаріально посвідчений дозвіл від батьків на виїзд дитини за межі України. Разом з тим, батько дитини відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на відкриття віз та тимчасовий виїзд дитини на навчання за межі України, що шкодить інтересам сина, унеможливлюючи його всебічний та гармонійний розвиток. Просить суд надати їй дозвіл на відкриття віз для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за кордон на навчання у [PERSON] у період з червня 2016 року по січень 2017 року без згоди батька [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що йому невідомо про навчальний заклад, де буде навчатись його син, він не впевнений, що це відповідатиме інтересам дитини, зі слів сина зрозумів, що він фактично не має бажання навчатись в [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 червня 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 032038 від 22.12.1998 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Октябрського райвиконкому м. Полтави. Після припинення між сторонами подружніх відносин син фактично перебуває на утримання матері [PERSON] Як вбачається з Підтвердження про прийняття іноземця до рекрутаційного процесу № 22/2015/к від 14.12.2015 року, виданого Спілкою "Освіта без кордонів", в рамках Угоди про співпрацю між спілкою Освіта без кордонів та [PERSON] та бізнесу Vistula в м. Варшава ([PERSON]) стосовно [PERSON], що народився 08.12.1998 року в м. Полтава та є громадянином України, розпочата процедура вступу (рекрутації) до [PERSON] та бізнесу Vistula в м. Варшава, напрямок навчання Економіка, 2016/2016 академічний рік, осінньо-зимовий семестр, стаціонар. З пояснень позивача встановлено, що нею здійснено оплату навчання та проживання сина у гуртожитку, навчання розпочинається з 01.10.2016 року. Позивач пояснила, що усі наявні у неї документи, повязані зі вступом сина [PERSON] до вищого навчального закладу в [PERSON] передала відповідачу, який мав можливість ознайомитись з ними та, за необхідності, з'ясувати усі питання, повязані з цим. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що тривалий час готувався до вступу до вищого навчального закладу в [PERSON], 2 роки вивчав польську мову, успішно здав відповідний іспит та має бажання навчатися в [PERSON] та бізнесу Vistula в м. Варшава, про що повідомляв батьку [PERSON] Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що заперечення, наведені відповідачем [PERSON] на обґрунтування підстав відмови в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, є надуманими, жодними обєктивними доказами не підтверджуються, даних, які підтверджуються той факт, що виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон не відповідає його інтересам, судом не встановелно. Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено\~Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" № 3857-ХІІ\~від 21 січня 1994 року та\~постановою КМУ "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" № 57 від 27 січня 1995 року. Згідно ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Відповідно до ч. 3\~ст. 1 названого Закону\~ порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави. Згідно Кодексу Спільноти з візових питань (візовий Кодекс), затвердженого Європейським парламентом 16 червня 2009 року, дозвіл батьків або законного опікуна є необхідним при подачі неповнолітнім документів для вирішення консульством питання надання йому візи Шенген. Згідно ч.1\~ст. 34 Цивільного Кодексу України\~повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягнула вісімнадцяти років (повноліття). В ч.ч. 2, 3 ст. 4 вищезазначеного Закону України передбачено, що оформлення проїзного документа дитини, необхідного для виїзду за кордон України провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених\~постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 року, зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Згідно до\~ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 р., кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач своїми діями, що спрямовані на відмову у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Підстави, якими останній обґрунтовує відмову надати дозвіл на виїзд сина за кордон, суд вважає надуманими і такими, що не можуть бути взяті до уваги. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що виїзд за кордон неповнолітнього сина не пов'язаний із виїздом з України на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами держави, а тому внаслідок задоволення позову права батька на піклування, спілкування чи виховання дитини не порушуються те не обмежуються. Приймаючи до уваги те, що неповнолітній [PERSON] має намір навчатись у вищому навчальному закладі в [PERSON] та бізнесу Vistula в м. Варшава, про що свідчать відповідні документи, суд вважає, що позовні вимоги позивача про надання згоди на виготовлення її неповнолітньому сину візи у цю країну та про виїзд [PERSON] за кордон у названу країну є обґрунтованими. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини для навчання за кордон, не встановлено. Тому суд вважає, що ненадання батьком\~[PERSON]м. нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон порушує права і законні інтереси дитини. У зв'язку із наведеним суд приходить до переконання, що надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька до досягнення сином повноліття, тобто до 08.12.2016 року, буде відповідати інтересам дитини. Відповідно, оскільки після 08.12.2016 року [PERSON] набуде права на виїзд за межі України без згоди батьків, позовні вимоги [PERSON] про надання такого дозволу на період по січень 2017 року є безпідставними і такими, що не можуть бути задоволені судом, відповідно, не знаходить суд підстав і для задоволення вимог про надання такого дозволу з червня 2016 року, оскільки підстави для оформлення віз та виїзд дитини за межі України виникають після набрання судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial