Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

18 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] позивача у спілкуванні з дитиною - [PERSON] . Встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , згідно рішення у висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, а саме шляхом систематичних побачень кожного вівторка та кожної суботи, з 16:00 год. до 18:00 год., або інші більш зручні дні та часи побачень для відповідачки, але не менше 2-х днів у тиждень та 2 годин у дні побачення. Свої вимоги мотивував тим, що з 23.11.2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що у зв`язку з погіршенням відносин з його дружиною 02 квітня 2020 року він був змушений піти з дому батьків відповідача, а відповідач чинить перешкоди побаченням батька та сина. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав частково, просив їх задовольнити в частині встановлення позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином шляхом систематичних побачень кожної суботи з 15:00 до 18:00 годин. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, а саме не заперечувала проти встановлення порядку спілкування з дитиною в її присутності один раз на тиждень кожної суботи з 15:00 до 18:00 годин. Представник третьої особи Київська районна адміністрація Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься їх висновок від 10.09.2020 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 2019 року Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис за № 4078, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу у сторін народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 334. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 року (справа № 947/14815/20) позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з 03.06.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.02.2020 року за № 1952/07-11 про визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно якого вважається доцільним на теперішній час визначити порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] , [INFO] , з малолітнім [PERSON] , [INFO] , шляхом його систематичних побачень кожного вівторка та кожної суботи, з 16.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини.. Однак, даний висновок у відповідності до ч.2 ст.212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення та підлягає оцінці. Оскільки відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти побачень батька з дитиною у її присутності кожної суботи, з 15.00 год. до 18.00 год., суд, враховуючи вік дитини, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та встановлення такого порядку. Також суд враховує, що так як питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] зобов`язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Суд не вбачає в діях позивача таких, що можуть перешкоджати нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо). Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між подружжям у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини та роз`ясніє батьку право звернутись до суду з таким позовом у разі зміни життєвих обставин дитини (зростання, влаштування її у дитячий садок тощо). Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial