Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

29.07.2020 позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що звернулась до Приватного акціонерного товариства «Граве Україна Страхування життя» з заявою про припинення Договору страхування життя та отримання викупної суми, яка передбачена Договором, однак відповідач не виконує свої зобов`язання, а тому позивач звернулась до суду за захистом свої прав та інтересів. Таким чином, позивач просить суд: - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна страхування життя» на мою користь викупну суму за договором страхування життя від 21.05.2012 року (поліс № 10.034.416) у розмірі 37 868 гривень 00 коп. - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна страхування життя» на мою користь збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 900 гривень 00 коп. - стягнути з Приватного акціонерного товариства «Граве Україна страхування життя» на мою користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 коп. Ухвалою від 30.07.2020 судом було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 21.09.2021 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що заперечує щодо задоволення позовних вимог та посилається на те, що не порушував умов договору, а надав відповідь на заяву позивача, в якій товариство направило розрахунок викупної суми разом із заявою про здійснення викупної суми та було запропоновано надати пакет документів за переліком, необхідний для здійснення викупної суми. Таким чином, викупна сума може бути здійснена лише по факту отримання від позивача відповідної заяви про здійснення викупної суми, проте відповідач таку не отримував. Окрім цього, представник відповідача стверджує, що Договором передбачена таблиця розміру викупної суми на дату закінчення страхового періоду, а тому отримавши заяву позивача, відповідач здійснив розрахунок з якого вбачається, що викупна сума становить 31 038,49 грн., однак з врахуванням податків підлягає виплаті позивачу сума в розмірі 24 958,98 грн. 13.10.2020 представником позивача було подано відповідь на відзив, в якому остання не погодилась з позицію товариства, оскільки вважає, що не вірно застосовується методика нарахування викупної суми товариством. 28.10.2020 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому представник зазначив, що розрахунок товариства відповідає методикам та здійснювалася на дату припинення Договору. 25.01.2021 позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача суму витрат на оплату юридичних послуг в розмірі 31 400,00 гр. 29.01.2021 представник відповідача подала заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, вказала, що вони є неспіврозмірними позовним вимогам, подані з порушення норм законодавства та витратити не підтвердженні належними доказами. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, позивачем було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. Окрім цього, про час та місце розгляду справи товариство повідомлялось, шляхом розміщення інформації на сайті Печерського районного суду м. Києва Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, судом встановлено, що 21.05.2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Граве Україна страхування життя» був укладений договір страхування життя. На підтвердження укладення зазначеного договору було оформлено поліс № 10.034.416, в якому вказано, страхове покриття визначене з 01.05.2012 року по 01.05.2032 року (а.с. 10). За цим договором застрахованою особою є позивач, вигодонабувачем є донька позивача - [PERSON] , [INFO] . Позивач, вказує, що належним чином виконувала свої зобов`язання за договором, страхові премії сплачувались своєчасно та в повному обсязі. Однак, позивачем було прийняте рішення припинити договір страхування життя, у зв`язку з чим, вона в усному порядку звернулась до ПАТ «Граве Україна страхування життя», проте, в достроковому припинені договору страхування життя від 21.05.2012 року, було відмовлено. Після цього, на адресу ПАТ «Граве Україна страхування життя» позивачем 01.07.2020 була направлена письмова заява про дострокове припинення договору страхування життя та з вимогою виплати позивачу викупну суми. Проте, відповідачем заява позивача про виплату викупної суми у розмірі 37 868,00 грн. задоволена не була, а був надісланий розрахунок, де викупна вартість, що підлягає сплаті, складає 24 624,00 грн. Таким чином, відповідач своєю відмовою у припиненні дії договору страхування життя порушує права позивача, як споживача страхових послуг на дострокове припинення дії договору та отримання викупної суми. З врахуванням даних обставин, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Вимоги ч.1 ст. 16 цього Закону встановлюють, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Так, 21.05.2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Граве Україна страхування життя» був укладений договір страхування життя, який має страхове покриття визначене з 01.05.2012 року по 01.05.2032 року. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 997 ЦК України, договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Положеннями частини другої вказаної статті ЦК України визначено, що страхувальник або страховик може відмовитися від договору страхування в інших випадках, встановлених договором. Згідно ч.ч. 6-8 ст.28 Закону України «Про страхування» визначено, що у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Відповідно ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування» про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування. Згідно Правил страхування, що є частиною Договору страхування життя, страхувальник має право достроково припинити дію Договору як в цілому так і у відношенні будь -якого страхового випадку. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона поси,лається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З врахуванням зазначених обставин справи, суд прийшов до висновку, що на час розгляду даного позову в суді стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження належного виконання умов договору в частині повернення позивачу викупної суми, що свідчить про порушення прав позивача, як споживача. Разом з цим, при вивченні матеріалів справи, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення викупної суми в розмірі 37 868,00 грн., оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином стягнення саме даної суми, так як в матеріалах справи відсутній розрахунок викупної суми на момент припинення договору та не вказано яким саме чином, позивач вважає, що саме 37 868,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, вивчивши позицію відповідача, прийшов до висновку, про стягнення з відповідача суми в розмірі 31 038,49 грн., яка була розрахована у відповідності до умов Договору. Однак щодо суми в розмірі 24 958,98 грн. з врахуванням податків на які посилається відповідач, суд з нею не погоджується, оскільки такі умови виплати викупної суми не передбачені Договором страхування життя. За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимоги в частині стягнення грошових коштів в розмірі 31 038,49 грн., яка на думку суду є справедливою по відношенню до учасників процесу та виконання зобов`язань, які не суперечать умовам договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Окрім цього, представник позивача просить суд стягнути судові витрати у вигляді правової допомоги в розмірі 31 400 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, вивчиши матеріали справи, суд прийшов до висновку про стягнення судових витрат, які були належним чином підтвердженні, які містяться в позовній заяві, яка подана 29.07.2021. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги, копії квитанції (призначення платежу надання правової допомоги) та акт про надання юридичних послуг в розмірі 7 900,00 грн. Щодо витрат, які були заявлені у заяві про збільшенні позовних вимог, вбачається, що позивач не надала до суду ані акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи, які б свідчили, що кошти сплачені саме за надання правової допомоги в рамках даної справи та за які послуги.

Outcome: partial