Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

[PERSON] 07.09.2017 звернулась до суду із позовом до відповідача, Комунального закладу охорони здоров'я «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», в якому просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану моральну шкоду. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі наказу від 04.10.2010 №120-к вона прийнята на 0,25 посади лікаря-онколога поліклінічного відділення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр». З 01.07.2012 на підставі наказу №67-к її переведено на 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №1 та 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №2. Однак, 01.08.2017 відповідно до наказу №10-ОС виданого головою ліквідаційної комісії КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» Місюра І.І., її звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Цей наказ та трудову книжку позивач отримала 04.08.2017. Позивач вважала, що її звільнення з 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №1 та 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №2 є незаконним та безпідставним. Так, як зазначила позивач, 05.09.2016 VII сесією Харківської обласної ради VII скликання прийнято рішення №283-VII про припинення шляхом ліквідації КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр». Однак її про вивільнення пов'язане із припиненням шляхом ліквідації КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», у встановленому чинним законодавством порядку, не попереджено. Вважала, що протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягала в наступному. Позивача внаслідок незаконного звільнення безпідставно позбавили права на отримання заробітку, внаслідок чого вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, зазнала постійних хвилювань з приводу необхідності забезпечувати свою родину, перебуває у постійній нервовій та психологічній напрузі. В судове засідання позивач та її представник, що діє на підставі угоди про надання правової допомоги - [PERSON], не з'явились, до його початку позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Від представника відповідача - Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації - [PERSON],. до початку судового засідання надійшли письмові пояснення за позовом про те, що Управління охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації (до перейменування - Департамент охорони здоров'я) ніколи не виступало для позивача в якості роботодавця і не вчиняло та не уповноважене вчиняти будь-яких розпорядчих дій з приводу трудових відносин між позивачем та КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», не наділене жодними повноваженнями по внесенню змін або призупиненню дії розпорядчих документів або з скасування таких актів, а, відтак, не є належним відповідачем по справі. Відповідачі - КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та голова ліквідаційної комісії КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» на судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили. Відзив на позовну заяву, письмові заперечення чи заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їх відсутності зазначені відповідачі не надали, про час та місце розгляд справи сповіщались своєчасно та належним чином. Суд, ознайомившись із заявами позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці, копія якої долучена до матеріалів справи, позивач, [PERSON] відповідно до наказу №120-к від 04.10.2010 прийнята до КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» на 0,25 посади лікаря-онколога поліклінічного відділення. В подальшому, 01.07.2010 позивач переведена на 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №1 та 0,5 посади лікаря променевого терапевта відділення променевої терапії №2. Наказом №10-ОС від 01.08.2017 [PERSON] звільнена з займаних посад у зв'язку із ліквідацією організації, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.9,10). В матеріалах справи наявна копія наказу №168-к від 20.09.2016, згідно якого (п.7.1) позивачу надано з 20.09.2016 соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 11,12). З копії свідоцтва про народження дитини, [PERSON], вбачається, що останній народився [INFO], тобто соціальна відпустка по догляду за дитиною надавалась позивачу на строк з 20.09.2016 по 15.12.2017. Вказаний факт також підтверджено копією довідки №01-09/154 від 10.09.2017 (а.с. 13). З наданих позивачем копій листів, надісланих на її поштову адресу КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» вбачається, що 06.07.2017 за №01-09/192 на її адресу направлено персональний лист-пропозицію щодо працевлаштування. Зі змісту вказаного листа вбачається, що позивача повідомлено про її майбутнє звільнення з займаних посад в зв'язку із припиненням шляхом ліквідації КЗОЗ, та наведено перелік актуальних вакансій, які позивачу запропоновано розглянути з метою її подальшого працевлаштування (а.с. 17-21). Вказаним листом позивачу запропоновано у строк до 31.07.2018 надати голові ліквідаційної комісії І.І. Місюра письмову відповідь з приводу згоди на працевлаштування та переведення її на роботу до іншого підприємства. Як вбачається з довідки ХД ПАТ «Укрпошта» від 04.08.2017, вказаний лист-пропозиція відправлений на адресу позивача 08.07.2017 та отриманий нею особисто 04.08.2017 (а.с. 22). 01.08.2017 за вихідним номером №01-09/199 КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» направив на адресу позивача персональне повідомлення про звільнення її з займаної посади відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії І.І. Місюра від 01.08.2017. У вказаному персональному повідомленні позивачу пропонується до 11.08.22017 звернутися особисто до голови ліквідаційної комісії І.І. Місюра для отримання трудової книжки. Вказане персональне повідомлення та копію наказу про звільнення позивач отримала поштою 04.08.2017, що підтверджено відповідною довідкою оператора поштового зв'язку (а.с. 26). Таким чином, з наданих позивачем доказів вбачається, що попередження про майбутнє звільнення з пропозицією щодо працевлаштування та повідомлення про звільнення нею отримано фактично в один день, та реальної можливості скористатися запропонованими вакансіями та повідомити голову ліквідаційної комісії Місюра І.І. про прийняте рішення з приводу подальшого працевлаштування [PERSON] не мала. Згідно ст.1 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату, і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю і угодою сторін. Трудовий договір породжує тривалі правовідносини між роботодавцем і працівником. Загальні підстави для звільнення працівника з ініціативи роботодавця визначені у статті 40 КЗпП України, і за цими підставами у відповідних випадках може бути звільнений будь-який працівник, що працює за трудовим договором, незалежно від виконуваної роботи і займаної ним посади. Зокрема, п.1ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч.2ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Порядок вивільнення працівників врегульовано ст.49-2 КЗпП України. Відповідно до коментованої статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільнені працівників і випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Доказування цих обставин є обов'язком роботодавця. Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України. Відповідно до ч.ч.1,2,5 вказаної правової норми у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з переведенням на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, судом встановлено, що при звільненні позивача з займаних нею посад відповідачем - КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» не дотримано порядку та строків, визначених діючим трудовим законодавством, зокрема - строків попередження про звільнення, в зв'язку із чим позов в частині визнання звільнення незаконним та поновлення [PERSON] на роботі є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,але не більш як за один рік. При цьому законодавцем передбачена можливість відшкодування працівникові й моральної шкоди, завданої працівникові порушенням його прав. Відповідно до п.5 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу є середньоденна заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість відпрацьованих робочих днів. В матеріалах справи наявна надана позивачем копія архівної довідки від 26.06.2018 про нарахування їй заробітної плати в період 2014-2016 років, але розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачем до суду не надано. В зв'язку із перебуванням позивача з 20.09.2016 у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також через ненадання позивачем до суду відомостей про розмір заробітної плати яку б вона отримувала у період, що безпосередньо передував її звільненню, суд позбавлений можливості самостійно провести розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд наголошує, що з боку позивача та її представника, який надавав їй правову допомогу, за час розгляду справи судом клопотань про витребування чи забезпечення доказів не надходило, як і не надходило відомостей про хід ліквідаційної процедури КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр». Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В зв'язку із наведеним,

Outcome: partial