Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) подав до суду вказаний позов. Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 27.06.2014 року з [PERSON] (далі - Відповідача) на його користь присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час він відчуває недостатнє матеріальне забезпечення дитини зі сторони Відповідача, та вважав, що через наявність додаткових витрат на утримання дитини існують підстави для визначення іншого розміру аліментів, а саме у твердій грошовій сумі в розмірі ? частини від усіх доходів Відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач заперечувала проти задоволенні позову. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 27.06.2014 року з Відповідача на користь Позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 23 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення винесене в межах заявлених позовних вимог Позивача і ним не оскаржувалось, і є таким, що набрало законної сили. При винесенні цього рішення судом було враховано майновий стан сторін по справі. Зокрема, сторонами не заперечувався той факт, що на час винесення рішення суду Позивач доходів не мала. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як випливає з матеріалів справи і не заперечувалось сторонами, у сторін відбулись зміни сімейного стану після винесення рішення суду про встановлення розміру аліментів. Так, Позивач 28.02.2017 року уклав шлюб з іншою особою (а.с. 41), і з цього часу, окрім [PERSON], у нього з'явились інші діти в новому подружжі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 44-47). При цьому, суд вважає, що утриманцями Позивача являються тільки неповнолітні діти в цьому подружжі ([PERSON] та [PERSON]), при цьому [PERSON] знаходиться на певному державному забезпеченні (а.с. 11). Відповідач з часу призначення аліментів також фактично змінила свій сімейний стан - вона проживає спільно з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу (а.с. 37), у неї з ним [INFO] народилась дитина [PERSON] (а.с. 40). При цьому суд вважає, що вказана дитина являється утриманцем Відповідача, при цьому суд приходить до висновку, що інша дитина Відповідача - [PERSON] (а.с. 39) утриманцем вважатись не може через свій повнолітній вік. Таким чином, зміна сімейних відносин у сторін є рівнозначною, так як у обох з'явились утриманці та нові шлюбні відносини. При цьому, суд вважає, що оскільки [PERSON] знаходиться на частковому державному забезпеченні, наявність ще одного утриманця у Позивача не являється безумовним фактом для прийняття висновків про переваги змін сімейного стану Позивача над тими змінами сімейному стані, які відбулись у Відповідача. Також, Позивач вказував, що у нього погіршився стан здоров'я після винесення згадуваного рішення про присудження аліментів, про що суду було надано лікарську довідку (а.с. 48). Суд виходить з того, що вимога про збільшення розміру аліментів у зв'язку з погіршення здоров'я їх отримувача можлива до задоволення тільки у разі не зміни стану здоров'я іншої сторони аліментних зобов'язань. Між тим, як випливає з медичної виписки №3-1135 від 12.02.2018 року після присудження аліментів у Відповідача протягом 2017-2018 років також стан здоров'я погіршився - у неї виявлено нові хвороби і постановлені відповідні діагнози. Суд приходить до висновку, що у сторін з часу присудження аліментів дещо змінився їх майновий стан. Зокрема, Позивач з липня 2017 року не має доходів, як і не має доходів його нова дружина (а.с. 42-43). Водночас, Відповідач будь-яких доходів не отримувала як на час призначення аліментів, так і на час розгляду цієї справи, єдиним джерелом коштів для неї являється заробітна плата її нового чоловіка (а.с. 38). Суд вважає, що оскільки Позивач втратив роботу, має місце суттєве погіршення його матеріального стану. Так, дитина, на утримання якої присуджено аліменти, проживає з ним, а тому він в незадовільному матеріально стані несе витрати, на неї. Водночас, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, і вважає, що батьки зобов'язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя. Суд враховує, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає з 01.01.2018 року 1860 грн., тобто кожний з батьків повинен забезпечити утримання дитини в сумі 1860/2=930 грн., тому заявлене Позивачем стягнення з Відповідача ? частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд вважає занадто великим. Враховуючи, що Позивач, через те що дитина проживає з ним, несе більший тягар її утримання, суд вважає, що оскільки майновий стан Позивача погіршився існують підстави для зміни розміру аліментів, але в іншому розмірі ніж це вказано у позовних вимогах, а тому є можливим відступлення від рівності часток в утриманні дитини і визначенні розміру аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно. Посилання Відповідача на відсутність у нього коштів для сплати аліментів у твердій грошовій сумі суд вважає такими, що самі по собі не можуть бути причиною несплати аліментів на утримання сина. Згідно ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Оскільки діючим законодавством покладений обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей на батьків, то обов'язок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках. У зв'язку з вказаним, позовні вимоги підлягають до задоволення частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial