Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

17 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості оплати житлово-комунальних послуг, плати з утримання будинку та прибудинкової території. В обгрунтування вимог зазначила, що їй, відповідачу та їх сину на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. В квітні 1996 року, відповідач, будучи власником 1/3 частини квартири, зібрав свої речі та перейшов проживати в іншу сім'ю. Вказуючи на те, що з часу приватизації квартири, відповідач, як власник, не приймає участі в оплаті послуг з теплопостачання та послуг з утримання будинку і прибудинкової території, хоча зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, просила стягнути з відповідача на її користь третю частину вартості понесених нею витрат в сумі 5066 грн. 23 коп. Ухвалою суду від 17 січня 2014 року позовну заяву залишено без руху, надано термін на усунення її недоліків. 30 січня 2014 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду на 7 лютого 2014 року. Під час розгляду справи, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача на її корить 5259 грн. 20 коп. у відшкодування понесених нею витрат. 17 лютого 2014 року до початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення плати за користування квартирою. В обгрунтування вимог зазначив, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], інша частина квартири належить його дружині [PERSON] Вказуючи на те, що відповідачка одноосібно проживає в квартирі, що знаходиться в їх спільній частковій власності, перешкоджає йому в користуванні квартирою, що підтверджено відповідним рішенням суду про встановлення порядку користування квартирою та вселення, просив стягнути на його користь грошову компенсацію за користування відповідачкою належною йому 1/3 частиною квартири в сумі 5700 грн. Позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В обгрунтування вимог зазначили, що відповідач є співвласником 1/3 частини квартири, яку вони приватизували у 1993 році. З часу приватизації, відповідач не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг, а з квітня 1996 року у вказаній квартирі не проживає. На прохання позивачки, відмовився знятися з реєстрації в квартирі, а тому вона змушена була оплачувати послуги з теплопостачання та послуги з утримання будинку і прибудинкової території з розрахунку на кількість осіб, зареєстрованих у квартирі та, виходячи з розміру площі квартири. Вказуючи на те, що позивачка несла такі витрати, в т.ч. і за відповідача, як власника, що зобов'язаний утримувати належне йому майно, вважають, що позивачка має право на отримання компенсації за понесені нею витрати. З вересня 2006 року по листопад 2013 року позивачка сплатила 5659 грн. 99 коп. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, в т.ч. 1886 грн. 66 коп. за відповідача, що складає 1/3 частину витрат, а також 10117 грн. 62 коп. за послуги з теплопостачання, в т.ч. 3372 грн.54 коп. за відповідача, що складає 1/3 частину витрат. Зустрічний позов не визнали. В обгрунтування заперечень зазначили, що відповідач добровільно залишив квартиру та перейшов проживати в іншу сім'ю, а тому позивачка вважала, що відповідач відмовився від своєї частки на квартиру, а тому раніше з таким позовом не зверталася. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали. Вказали, що відповідач з квітня 1996 року не проживає у квартирі, оскільки створив іншу сім'ю. Позивачка користувалась квартирою на власний розсуд, не допускала його до квартири, чинила перешкоди, в зв'язку з чим змушений був звернутися до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Рішенням суду встановлено порядок користування квартирою та вирішено вселити його у квартиру. Просили застосувати до первісних позовних вимог строк позовної давності. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позові. В обгрунтування вимог зазначили, що будучи власником 1/3 частини квартири відповідач не міг нею користуватися, оскільки позивачка чинила йому перешкоди, при цьому користувалася належною йому часткою, а тому відповідач має право на стягнення грошової компенсації за користування позивачкою належною йому часткою в спільному майні. Вказали, що відповідно до довідки ПП «Агентство нерухомого майна «Гудвіл» вартість оренди двокімнатної квартири в багатоповерхових житлових будинках в м.Шепетівці складала у 2011 та 2012 р.р. - 600 грн., у 2013 р. - 700 грн. Просили стягнути з позивачки грошову компенсацію за період з 01.02.2011 року по 01.02.2014 року в сумі 5700 грн., що складає 1/3 частину вартості оренди двокімнатної квартири за вказаний період. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що сторони з 15 лютого 1969 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мали сина [PERSON], що помер [INFO] року. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в 1993 році сім'я приватизувала квартиру [ADDRESS], отримавши у спільну власність по 1/3 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 липня 1993 року, зареєстроване в Шепетівському БТІ за № 616. Між сторонами склалися стійкі неприязні відносини, і з квітня 1996 року [PERSON] не проживав у квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, комунальних послуг не сплачував, що в судовому засіданні визнано сторонами. Зі змісту ст. 322 ЦК України слідує, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує з пояснень сторін в судовому засіданні, після фактичного припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства, сторони не домовилися про порядок утримання належного їм на праві спільної часткової власності майна - квартири. Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги. Статтею 360 ЦК України, яка визначає порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. У відповідності до статті 541 цього Кодексу солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За таких обставин, обов'язок по внесенню пати за користування комунальними послугами покладається на власників житла в солідарному порядку. Проживаючи в квартирі, позивачка [PERSON] у визначеному законом порядку виконувала свої зобов'язання, як споживача комунальних послуг, які надавалися відповідними підприємствами на утримання квартири. Факт належного виконання позивачкою [PERSON] зобов'язань як споживача комунальних послуг підтверджено в судовому засіданні розрахунками нарахування оплати за послуги теплопостачання, договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, розрахунками плати за утримання будинку та прибудинкової території, розрахунковими книжками, квитанціями. Вартість послуг з теплопостачання а також плати за утримання будинку та прибудинкової території встановлювалася виконавцями надання житлово-комунальних послуг згідно тарифів, встановлених відповідними рішеннями виконавчого комітету Шепетівської міської ради, що сторонами не оспорювалося. Таким чином, з вересня 2006 року по листопад 2013 року позивачка сплатила 5659,99 грн. плати за утримання будинку та прибудинкової території, а також у період з листопада 2002 року по грудень 2013 року - 10117,62 грн. за теплопостачання, що підтверджується відповідними розрахунками. Відповідач [PERSON], не визнаючи первісний позов, не оспорював розміру понесених позивачкою витрат на комунальні послуги, обрахованих згідно встановлених тарифів, власного розрахунку не надавав, просив застосувати строк позовної давності. На вимоги про відшкодування вартості оплати житлово-комунальних послуг поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин вимоги позивачки [PERSON] за первісним позовом про відшкодування вартості оплати житлово-комунальних послуг підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності, тобто за три роки, що передують часу звернення до суду. В решті - не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 1/3 частина вартості понесених позивачкою [PERSON] витрат на оплату послуг з теплопостачання, починаючи з січня 2011 року в сумі 1296,92 грн. та витрат на оплату послуг за утримання будинку та прибудинкової території, починаючи з січня 2011 року в сумі 1031,93 грн., а всього 2328,85 грн. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про стягнення плати за користування квартирою, приходжу до висновку, що він підлягає задоволенню в повному обсязі. Зі змісту ст. 317,318 ЦК України слідує, що власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник, відповідно до ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В судовому засіданні відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] визнала, що з 1996 року займає всю квартиру, 1/3 частина якої належить позивачу [PERSON] Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 лютого 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, встановлено, що [PERSON] не надає [PERSON] змоги вільно заходити у квартиру та проживати в ній. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. За таких обставин, позивач за зустрічним позовом має право на стягнення грошової компенсації за користування відповідачкою 1/3 частиною належної йому квартири. Розмір плати за користування квартирою підтверджений відповідною довідкою ПП «Агентство нерухомого майна «Гудвіл» і складає у 2011-2012 р.р. 600 грн., у 2013 р. - 700грн. - на місяць за двокімнатну квартиру у багатоповерхових житлових будинках в м.Шепетівці. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON], не визнаючи позов, не оспорила вартості оренди квартири, зазначеної в довідці, іншої довідки не надала. Тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з 27 лютого 2011 року (період, з якого позивач вимагає стягнути грошову компенсацію в розмірі орендної плати за користування належною йому частиною квартири відповідно до поданої заяви) по 27 лютого 2014 року (час звернення до суду з відповідними вимогами) позивач [PERSON] має право на стягнення грошової компенсації за користування його власністю відповідачкою. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом є власником 1/3 частини спірної квартири і має право на користування такою частиною квартири. За використання належної йому частини квартири він має право на грошову компенсацію в розмірі 200 грн. щомісячно за період з 27 лютого 2011 року по 27 грудня 2012 року (200грн. х 22 міс.=4400 грн) та по 233,33 грн. з 27 грудня 2012 року по 27 лютого 2014 року (233,33 грн. х 14 міс.=3266,62 грн.), а всього на суму 7666,62 грн. Разом з тим, позивач просив стягнути 5700 грн. грошової компенсації, що з урахуванням принципу диспозитивності підлягає задоволенню. При розподілі судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Первісний позов заявлено з ціною 5259,20 грн., і задоволено на суму 2328,85 грн., тобто на 44,28 % (2328,85:5259,20 х100). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 107,86 грн. (243,60х44,28%:100). Зустрічний позов заявлено з ціною 5700 грн. і задоволено на суму 5700 грн. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 257,267,316-319,358,360,541 ЦК України, ст.ст. 67-68 ЖК України, закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial