Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

05.11.2020 [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України 120 000,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3). В обґрунтування вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час електромонтером, електрослюсарем черговим з ремонту устаткування і водієм у кар`єрі ВАТ «Півн.ГЗК» (правонаступником якого є ПрАТ «Півн.ГЗК») внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця підпадав під вплив шкідливих факторів: загальної вібрації, пилу фіброгенної дії із вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70%, шуму, показники яких перевищували нормативні значення, ним отримані хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні із синдромом полірадикулонейропатії на шийному (С6,С7) та попереково-крижовому (L4,L5,S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), які, відповідно до акту розслідування від 06.08.2020, виникли з вини роботодавця. Згідно висновку МСЕК від 27.10.2020 вперше безстроково позивачу з 19.10.2020 року було встановлено 40% втрата професійної працездатності, де також зазначено, що позивач потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП. Вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, він відчуває постійний стійкий біль та обмеження об`єму рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в праву руку та праву ногу, оніміння в них, біль та обмеження рухів у плечових, колінних суглобах, мерзлякуватість та зниження чутливості кистей та стоп, періодичний давлючий головний біль в лобній ділянці, запаморочення при різкій зміні положення тіла, зниження пам`яті, загальна слабкість, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель з в`язким мокротинням, важкість у грудях іноді підвищення АТ, зниження слуху, зору. Через захворювання не може виконувати роботу по дому, потребує сторонньої допомоги. Перебуваючи у громадських місцях, у транспорті, позивач відчуває приступ кашлю, на що оточуючі звертають увагу та помилково припускають, що позивач хворіє на інфекційні хвороби, та становить загрозу для перехожих, що негативно впливає на психоемоційний стан здоров`я позивача. Обмежений у спілкуванні з оточуючими, значну частину часу витрачає на підтримання свого здоров`я, що порушує його нормальні життєві зв`язки. Від цього постійно відчуває не лише фізичний дискомфорт, а й моральний. Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2020 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.36). 17.12.2020 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, забезпечувався спеціальним одягом та засобами індивідуального захисту, у тому числі органів дихання та слуху, позивачу було встановлено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову (а.с.37-44). Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 05.10.1974 по 31.12.1974 позивач працював на ВАТ «Півн.ГЗК» (правонаступником якого є ПрАТ «Півн.ГЗК») вантажником продбази, з 27.01.1975 по 07.07.1975 муляром-монтажником, з 30.09.1975 по 03.11.1975 електромонтером по ремонту електроустаткування в ракєрах і основних цехах гірничо-збагачувального комбінату, з 14.02.1978 по 07.12.1986 електромонтером та електрослюсарем черговим і з ремонту устаткування УЗТ та ЦПО, з 08.12.1986 по 06.06.2019 водієм автотранспортних засобів у кар`єрі технологічної колони автомобілів №1 гірничо-транспортного цеху №2, що разом складає більше 41 року (копія трудової книжки - а.с.6-11). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.08.2020 (а.с.17-21), позивачу [PERSON] встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні із синдромом полірадикулонейропатії на шийному (С6,С7) та попереково-крижовому (L4,L5,S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Позивачу вперше безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 27.10.2020, де також зазначено, що позивач потребує забезпечення лікарськими засобами та ВМП (а.с.22). \~ \~ \~ \~З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Так, статтею 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06.08.2020 (а.с.17-21), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є: перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 4 дБ (69дБ при ГДР 65дБ згідно 3.3.6.039-99); перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації аерозолю переважно фібро генної дії із вмістом кремнію діоксину кристалічного (SiO2) від 10% до 70% в 2,35 рази (4,7 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88); перевищення еквівалентного рівня шуму на 2 дБА (82 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99). Умови праці водія автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху №2 відносяться: за вмістом пилу у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем шуму, вібрації, по показникам важкості праці відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості; по показникам мікроклімату до 3 класу 4 ступеня шкідливості; напруженість праці - до 3 класу 2 ступеню шкідливості (санітарно-гігієнічна характеристика умов праці - а.с.12-16). Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів понад 24 років. Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~суд враховує\~характер \~захворювання,\~пов`язаного з\~обмеженням в\~пересуванні та\~фізичними навантаженнями,\~фізичними і\~моральними стражданнями\~позивача у\~зв`язку з\~цим,\~ їх\~тривалість і\~тяжкість.\~Зокрема,\~враховується стан\~здоров`я потерпілого,\~тяжкість отриманого\~захворювання,\~істотність вимушених\~змін у\~його життєвих\~і виробничих\~стосунках,\~конкретні обставини\~по справі,\~характер моральних\~страждань і\~наслідки,\~що наступили,\~що узгоджується\~з практикою\~Верховного Суду\~України ( п.9 Постанови Пленуму від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, епікризами (а.с.22-25) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ на користь позивача 80 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18\~Податкового кодексу\~України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164\~Податкового кодексу\~України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial