Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

08.06.2016 року [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 08.08.2015 року працівниками Василівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області за письмовою заявою [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком на 30 годин. 25.02.2016 року Василівським районним судом було винесено постанову про заміну невідбутого строку громадських робіт адміністративним арештом строком на 6 діб. 17.05.2016 року він був затриманий дільничним та доставлений до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, де був поміщений до ізолятора тимчасового тримання строком на шість діб, згідно постанови Василівського районного суду Запорізької області від 25.02.2016. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2016 року, постанови Василівського районного суду Запорізької області від 27.11.2015 року та від 25.02.2016 року скасовані, а провадження у справі закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином вважає, що має право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».Також, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та перебування його з 08.08.2015 року по 23.05.2016 року під впливом суду та виконавчих органів, протягом цього періоду часу він зазнав страждання, заподіяні внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Інших негативних наслідків морального характеру (дзвінки .виклики, недостатня увага на той час вагітній дружині, невідвідування робочого місця у звязку викликами та інше). Дані обставини вимагали від нього додаткових життєвих зусиль, причиняючи моральні страждання. Посилаючись на вимоги ст.ст.23,1176 ЦК України, положення ст.ст.2,3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів з даним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейства України Василівського районного управління у Запорізькій області відшкодування судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп., втрачений заробіток в розмірі 285 грн. 78 коп., моральну шкоду в розмірі 13061 грн. 55 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку на його корись з єдиного казначейського рахунку управління державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 08.07.2016 року до участі у даній цивільної справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України (а.с.37). В судове засідання позивач [PERSON] повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових повісток, проте надав суду заяву та письмові пояснення до заперечень відповідача, в яких просить розглянути справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с.31, 44-45). Представник відповідача [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями суду у повному обсязі не визнала, посилаючись на надані письмові заперечення проти позову та вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі за викладеними у письмових запереченнях підставами (а.с.23-26), в яких зазначають, що підтверджуючих доказів за нормою ст.60 ЦПК України позивачем [PERSON] не надано та не надано позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми. Також до позовної заяви позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував втрату заробітку в розмірі 285,78 гри. Вимоги позивача щодо відшкодування на його користь моральної шкоди також не підлягають задоволенню. За загальними підставами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягають підтвердження факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, моральних втрат, які призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підстави для відшкодування втраченого заробітку та моральної шкоди відсутні, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Та оскільки позивачем [PERSON] не надано доказів заподіяння йому страждань, застосування до нього фізичного або психічного впливу працівниками правоохоронних органів, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON]відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області [PERSON] підтримала письмові заперечення [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області проти заявлених [PERSON] позовних вимог за викладеними у них підставами. Проти позову заперечує та просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з тих підстав, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та не забезпечені належними доказами по справі. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями суду не визнала у повному обсязі, проти їх задоволення заперечує, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю за викладеними у письмових запереченнях підставами (а.с.60-62), в яких зазначає, що вимоги позивача щодо відшкодування втраченого заробітку та судових витрат не можуть розглядатись та бути задоволені в позовному пРовадженні, так як Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.1994 року передбачено спеціальний порядок вирішення таких питань. Вимоги позивача щодо відшкодування на його користь моральної шкоди також не підляїають задоволенню. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких саме міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, якими доказами це підтверджується. Відповідно до статті 57 Цивідьного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких руд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини] на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не надано жодного доказу, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, моральних втрат, які (призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підстави для відшкодування шкоди у позивача відсутні, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників відповідачів, повно та всебічно дослідивши надані сторонами документи, ретельно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В силу вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні судом встановлено та як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, постановою Василівського районного суду Запорізької області від 27.10.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком 30 годин. Стягнуто з [PERSON] судовйй збр в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп. Копія даної постановиміститься в матеріалах справи (а.с.8). Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 25.02.2016 року задоволено подання Василівського РП КВІ УДПтС в Запорізькій області та замінено [PERSON] невідбутий строк адміністративного стягнення у вигляді 30 годин громадських робіт адміністративним арештом на 6 діб (а.с.9-10). Згідно довідки начальника ІТТ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області № 5618/0-2016 від 03.06.2016 року вбачається, що за постановою Василівського районного суду Запорізької області від 25.02.2016 року, [PERSON] тримався в ізоляторі тимчасового тримання Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області з 17.05.2016 року по 23.05.2016 року (а.с.13). Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2016 року [PERSON] поновлено строк на апеляційне оскарження та скасовані постанови Василівського районного суду Запорізької області від 27.11.2015 року та від 26.02.2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.11-12). З трудового договору між працівником [PERSON] і фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] укладений 06.03.2014 року трудовий договір, з умов якого вбачається, що [PERSON] прийнятий на посаду юриста, з оплатою праці 1250 грн. на місяць. За п.4 вказаного трудового договору установлений зміний гнучкий графік, але не більше 40 годин. Цей трудовий договір зареєстрований 06.03.2014 року в Правобережному районному центрі зайнятості (а.с.7). Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом. Аналізуючи положення Конституції України в частині відповідальності держави перед людиною, суд приходить до висновку, що законодавством передбачено два види відповідальності це позитивна відповідальність, яка відображена у тих конституційних приписах, в яких зафіксовано, що Держава гарантує права і свободи людини, забезпечує їх, створює умови для здійснення прав людей, дбає про їх здійснення, і негативна відповідальність Держави, яка полягає в її зобовязаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) державних органів, службових чи посадових осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], конституційні права та свободи якого були порушенні внаслідок незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт та в подальшому здійснення заміни невідбутого строку громадських робіт на адміністративний арешт строком на 6 діб. Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду. Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди, відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 вказаної Постанови, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.ст.170, 176 ЦК України, Держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому, в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яку покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Відповідно до вищевказаних вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" позивач [PERSON]має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо нього вчинялися дії у вигляді незаконного накладення стягнення у вигляді громадських робіт, невідбутий строк яких в подальшому було замінено на адміністративний арешт строком шість діб. Згідно ст.ст.57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Доказів у розумінні вищевказаних норм процесуального права, позивачем [PERSON] суду не надано. Належні, допустимі та достатні докази на підтвердження заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення на його користь з [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп., втраченого заробітку в розмірі 285 грн.78 коп. та моральної шкоди в розмірі 13061 грн. 55 коп. позивачем суду не надано та під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами не доведено. Будь-яких доказів на підтвердження здійснення позивачем [PERSON] оплати судових витрат в сумі 243,60 грн. по закінченню судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали позовної заяви не містять. Також суду не надано належних документальних підтверджень по здійсненню позивачем розрахунку втраченого заробітку в розмірі 285,78 грн та моральної шкоди в сумі 13061,55 грн., оскільки виходячи з умов п.4 трудового договору, укладеного 06.03.2014 року між працівником [PERSON] і фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] вбачається, що [PERSON] було встановлено змінний гнучкий графік. Безпосередньо сам графік відпрацьованого часу за період, який підлягає стягненню, та довідок бухгалтерії підприємства про нарахування [PERSON] заробітної плати за спірний період, розмір його середньомісячного заробітку, позивачем суду не надано, відповідних клопотання про витребування доказів, під час судового розгляду позивачем [PERSON] не заявлено. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди жодними належними доказами не доведено Всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, які зобовязують позивача на засадах змагальності доводити заявлені позовні вимоги належними доказами, однак позивачем в судовому засіданні належними, допустимими та переконливими доказами вищевикладені обставини не підтверджені і в суді не доведені. Тому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] державної казначейської служби України у Василівському районі Запорізької області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями суду, відмовити у повному обсязі. Відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed