Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до колишньої дружини [PERSON] і матері [PERSON]-[PERSON] про визначення розміру ідеальних часток співвласників в праві спільної сумісної власності , визнання права власності за кожним на 1/3 частину квартири [ADDRESS], встановлення порядку користування квартирою, виділенні у користування позивачів житлової кімнати № 7 пл. 18,10 кв.м. з балконом, у користування відповідачки з малолітньою донькою-житлової кімнати № 6 пл. 12,4 кв.м. з залишенням місць загального користування- кухні №5 площею 6,6 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, коридора площею 6,8 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,4 кв.м.у користуванні власників. В подальшому, позивачі збільшили свої позовні вимоги і просили поновити їх порушене право на користування власністю, вселення в квартиру та виселення чоловіка [PERSON]-[PERSON] В обгрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира у 2000 р. приватизована сторонами. Після розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON], остання вселила в квартиру, без згоди позивачів, свого чоловіка [PERSON], що позбавило можливості [PERSON] та [PERSON] користуватися жилими приміщеннями . Тривалий час відповідачка з сімєю користуються всією квартирою, позивачів не пускає, всі їх спроби вирішити питання користування квартирою з відповідачем мети не досягли через те, що [PERSON] заперечує проти проживання колишнього чоловіка і сина в квартирі, при їх появленні відразу безпідставно викликає поліцію , провокує сварки, погрожує , вважає власницею житла одноособово себе, комунальні послуги не сплачує, не погоджується на продаж квартири, перешкоджає правам власників . Відповідачка позов не визнала, стверджуючи, що спірна квартира належала її батькам, а після зняття їх з реєстрації , була приватизована нею, її чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] У 2003 р. вона побралася з [PERSON], вселила його на житлову площу, у них народилася донька , а колишній чоловік [PERSON] виїхав з квартири, має на праві власності інше житло.Сину [PERSON] вона не перешкоджала в проживанні, але він мешкає у батька, оплату комунальних послуг не здійснюють. Відповідачка зазначає, що на теперішній час з [PERSON] шлюб розірвано, він повернувся до своєї квартири, але приходить відвідати дитину, тому позивачі застали його в квартирі, коли намагалися вселитися 25.10.2015 р.і зробили висновок про його постійне проживання. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Спірна квартира [ADDRESS] складається з двох ізольованих кімнат пл. 18,1 кв.м. з балконом ( прим.7), пл. 12,4 кв.м. ( прим.6), кухні площею 6,6 кв.м.( прим.5), ванної кімнати ( прим.2) площею 3,2 кв.м, вбиральні ( прим.3) площею 1,6 кв.м, коридора ( прим.1) площею 6,8 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом. Загальна площа квартири 49,6 кв.м., житлова площа- 30,5 кв.м. \~\~ Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набутого права власності не встановлена судом. \~\~\~\~\~\~ Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.02.2000 р., квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] За нормами ст.ст. 357, 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві сумісної власності є рівними. Приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами на долі у праві власності не визначені, їх долі вважаються рівними и кожному належить по 1/3 частині квартири. Згідно ст. 372 ч.3 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] склалися неприязні відносини, їх шлюб розірвано в 1999 р., позивач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку і мешкає в іншій квартирі. З 2003 р. по 2015 р. відповідачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON] Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації ( ст.358 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 14\~\~постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності"\~\~роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З матеріалів справи вбачається, що на 1/3 частину квартири приходиться житлової площі 10,166 кв.м. Позивачі не заперечують проти того, щоб в їх сумісне користування була виділена кімната пл. 18,1 кв.м. з балконом, яка менше за площею, що припадає на їх ідеальну долю на 2,2 кв.м., але такий порядок користування не порушує права позивачів, а відступ від долі є незначним. Другу кімнату житловою площею 12,4 кв.м. можливо залишити в користуванні відповідачки разом з малолітньою донькою [PERSON] Залишити в загальному користуванні співвласників місця загального користування. За таких умов, суд вважає за можливе для захисту житлових прав сторін, задовольнити вимоги позивачів і визначити порядок користування жилими приміщенням між співвласниками. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перешкоджає позивачам, як власникам, користуватися житловим приміщенням, без їх згоди вселила в квартиру свого чоловіка, який дотепер користується квартирою, що підтверджується допитанним в судовому засіданні свідком [PERSON], повідомленням відповідачки на мобільний телефон сина, з якого випливає, що вселитися він та його батько можуть тільки за рішенням суду, а також її поясненнями в судовому засіданні про свою незгоду на вселення позивачів. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , а відсутність доступу до цього житла, що встановлено при розгляді справи і підтверджено наявними в справі доказами, вселення в квартиру іншого чоловіка є порушенням реалізації його права власності, але при цьому, суд враховує, що позивач [PERSON], як власник частини житла, зареєстрований і проживає постійно на іншій житловій площі, а тому підстави для задоволення його вимог в частині вселення в спірну квартиру відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial