Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

06.07.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Радянська, б.17, с.Паліївка Ямпільського району, Сумської області. Даний будинок перейшов йому у власність у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка ще за своє життя на підставі Рішення №31 виконкому Паліївської сільської ради від 30.12.1993 року отримала у власність земельну ділянку за адресою знаходження будинку у площі: 0,04 га під забудову та 0,29 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, будучі власником будинку, він звернувся до Ямпільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії Центру ДЗК з заявою про виготовлення землевпорядної документації на зазначені земельні ділянки. Вищевказаною організацією були виконані землевпорядні роботи, встановлені межі земельних ділянок в натурі на місцевості за результатами замірів та складено Абрис земельної ділянки. Встановлення меж спеціалістами Ямпільського районного виробничого відділу Сумської регіональної філії Центру ДЗК здійснювалось по фактичним наявним межовим знакам. За результатами обмірів та встановлення меж земельних ділянок в натурі, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд становила площу 0,0301 га, а земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства становила площу 0,3366 га. Згідно Абрису земельної ділянки межа з сусідньою ділянкою домоволодіння №19 по вул. Радянська в с.Паліївка, яке належить [PERSON] проходила на відстані 0,49 м від дальнього кута будівлі погрібника, який входив до складу господарських будівель його домоволодіння. Саме там значилась точка обліку за №11, адже тут була встановлена ще багато років до того сосновий стовп (шула) товщиною 0,20х0,20 м, який і був межовим знаком. В 2015 році [PERSON] без будь-якого погодження з ним, викопала дану шулу межовий знак, по якому встановлювались та погоджувались межі між їх земельними ділянками, і прибудувала паркан, який розділяв дві їх земельні ділянки до дальнього кута будівлі погрібника, який входить до складу господарських будівель його домоволодіння, що в свою чергу призвело до самовільного захоплення третьою особою частини належної йому земельної ділянки. Для вирішення спору з приводу будівництва [PERSON] паркану на його земельній ділянки, він звернувся з заявою до Паліївської сільської ради, за результатами розгляду якої, відповідачем було прийнято Рішення шостої сесії сьомого скликання Паліївської сільської ради, яким було затверджено межу між земельними ділянками його та [PERSON] ту, яка була в той час в натурі, тобто з невірно встановленим парканом на його земельній ділянці. Вважає це рішення протиправним, яке порушує його законні права та інтереси, просить визнати неправомірним та скасувати дане рішення. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача сільський голова [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що погоджувальна комісія Паліївської сільської ради та сільська рада, вирішуючи земельний спір та затверджуючи спірну межу, діяли в межах наданих законом повноважень. Представник третьої особи, діючої на підставі довіреності від 27 липня 2016 року [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав: У відповідності Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших обєктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Паліївської сільської ради Ямпільського району Сумської області №31 від 30.12.1993 року «Про розгляд заяв громадян на приватизацію земельних ділянок» та додатку до нього /а.с. 11/ вирішено передати [PERSON] у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель у межах норми встановленої Земельним Кодексом України (під забудову в розмірі 0,04 га, для ведення ОСГ - 0,29 га). Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 24 вересня 2008 року по Справі №2-295/08р. цивільний позов [PERSON] до Територіальної громади с.Паліївка про визнання права власності на нерухоме майно задоволено, визнано за [PERSON] право власності на будинок №17 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Радянська в с.Паліївка Ямпільського району Сумської області та земельною ділянкою, яка прилягає до нього /а.с. 8/. На підставі даного рішення суду на імя власника [PERSON] КП «Глухівське БТІ» складено технічний паспорт на житловий будинок №17 по вул. Радянська с. Паліївка /а.с. 9,10/. Згідно витягу КП «Глухівське бюро технічної інвентаризації» Про реєстрацію права власності на нерухоме майно, будинок №17, розташований за адресою: Сумська область, Ямпільський район, с.Паліївка, вул. Радянська належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с. 7/. Сумською регіональною філією Центру ДЗК складено Абрис земельної ділянки землевласника (землекористувача) гр. [PERSON] с.Паліївка, вул. Радянська, 17,15 /а.с. 6/, згідно якого розмір земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд становить 0,0301 га, а земельної ділянки для ведення ОСГ 0,3366 га. Як встановлено в судовому засіданні, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, як [PERSON], так і [PERSON] не виготовлялась. Як випливає із змісту Протоколу №1 засідання погоджувальної комісії Паліївської сільської ради по розгляду заяви по земельному спору щодо меж земельних ділянок та додержання правил добросусідства гр. [PERSON] та [PERSON] від 27.11.2015 року 25.11.2008 року зроблена геодезична зйомка земельних ділянок, але документи відсутні, знаходяться в розробці тому що із-за спору не підписують сусіди акту установки меж. Згідно абрису земельної ділянки землевласника (землекористувача) [PERSON] с. Паліївка вул. Радянська,17 промір від межі до межі становить 19,50 м. При вимірюванні комісією відстань від межі до межі на земельній ділянці становить 19,50 м. Огорожа саду відремонтована правильно. Порушень не виявлено /а.с. 5/. Рішенням Паліївської сільської ради Ямпільського району від 25.12.2015 року Про розгляд земельного спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності гр. [PERSON] та [PERSON] вирішено: 1) затвердити спірну межу, яка є в натурі. 2) Рекомендувати гр. [PERSON] та гр. [PERSON] вирішити питання щодо оформлення права користування земельними ділянками згідно чинного законодавства; забезпечити виконання обовязків власника земельної ділянки та обовязків землекористувача в частині дотримання правил добросусідства, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, передбачених г, є ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України /а.с. 4/. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Ст. 55 Закону України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» передбачено, що у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ч.1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 (далі Інструкція). Розділом ІV зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У відповідності до п.п. 1.3, 3.12, 4.5 Інструкції закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, (юридичною особою, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізичною особою - підприємцем, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником), у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою. З протоколу засідання погоджувальної комісії по розгляду заяви по земельному спору № 1 від 27 листопада 2015 року та Рішення Паліївської сільської ради від 25.12.2015 року вбачається, що між власниками суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо межі, а саме з приводу розташування нової огорожі, та по якій Рішенням Паліївської сільської ради від 25.12.2015 і була затверджена спірна межа між їх земельними ділянками (а.с. 4, 5). Щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками [PERSON] та [PERSON] до організації-виконавця не звертались, будь-яких розяснень з приводу порядку встановлення (відновлення) меж земельних ділянок від органу місцевого самоврядування не отримували. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Згідно ст. 155 ч. 1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 21 ч. 1 ЦК України суд визнає незаконним правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. При прийнятті Паліївською сільською радою пункту 1 рішення від 25.12.2015 року «Про розгляд земельного спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності гр. [PERSON] та [PERSON]І.» порушені законні права та інтереси позивача, право власності на належну йому земельну ділянку. Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення від 25.12.2015 р. 6 сесії 7 скликання Паліївської сільської ради Ямпільського району Сумської області «Про розгляд земельного спору щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності гр. [PERSON] та [PERSON]І.» в частині затвердження спірної межі такої, яка є в натурі - є незаконним і його в цій частині слід скасувати (п.1 рішення). Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial