Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

16 серпня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 23 серпня 2018 року позовну заяву, подану [PERSON] та [PERSON], залишено без руху. 14 вересня 2018 року заявник [PERSON], з метою усунення недоліків позовної заяви, подав її нову редакцію /т. І а. с. 137-140/. Заявник [PERSON], отримавши 06 вересня 2018 року засвідчену копію ухвали від 23 серпня 2018 року, у встановлений десятиденний строк її вимог не виконала /т. І а. с. 134/. Ухвалою судді від 21 вересня 2018 року, після надходження до суду відповіді на запит щодо відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у частині вимог [PERSON], позов [PERSON] вважається неподаним /т. І а. с. 245-246/. Суд, ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання 05 листопада 2018 року, залишив без задоволення заяву відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі, оскільки посилання на те, що спір має публічно-правовий характер, оскільки вимоги позивача про анулювання декларації про початок виконання будівельних робіт за № КВ083163430572 від 08 грудня 2016 року та декларації про готовність до експлуатації реконструйованого об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 09 червня 2017 року № КВ143171601985, та інші /т. ІІ а. с. 7-8/. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві, та додатки до неї. Відповідачі у судове засідання не з'явилися повторно, про час, дату і місце якого повідомлялися належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання в Україні, заяви по суті та з приводу процесуальних питань не надходили від них, про причини неявки не повідомили, документів, що підтверджують поважність причин їхньої відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність або відзиву на позов суду не надано. Згідно із частиною першою ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 24 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н. В., зареєстрованого за № 3744, [PERSON] передала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність, у рівних частках, нежилі приміщення № 1 та № 7 (групи приміщень № 14-А) (літ. А), загальною площею 84,20 кв м у будинку [ADDRESS] /т. І а. с. 161-162/. Рішенням Київської міської ради від 03 вересня 2015 року № 944/1808 «Про перейменування вулиць, площ, провулків та проспектів у місті Києві» перейменовано [ADDRESS] Як вбачається з декларації від 08 грудня 2016 року № КВ083163430572 про початок виконання будівельних робіт «реконструкція нежилих приміщень № 1-7 (групи приміщень 14-А) під кафе з додатковим облаштуванням пандусу для безперешкодного доступу людей з обмеженими фізичними можливостями» за адресою: [ADDRESS], проектна документація якого розроблена ТОВ «Інженерно-будівельна компанія «АЛТАНА», проект не потребує експертизи відповідно до пункту 3 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року /т. І а. с. 150б-150д/. Декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, від 09 червня 2017 року повідомлено про реконструкцію нежитлових приміщень № 1-7 (групи приміщень 14-А) під кафе з додатковим облаштуванням пандусу для безперешкодного доступу людей з обмеженими фізичними можливостями по [ADDRESS], прим. 1-7 (групи приміщень 14-А) у Печерському районі м. Києва /т. І а. с. 151-156/. Позивач зазначив, що розроблений проект містить зміни у несучій фасадній частині будинку вхідної групи, що суперечить поповерховому плану будинку № [ADDRESS] від 1958 року та технічному паспорту будинку, складеному уповноваженим державним органом. Згідно з висновком експертного дослідження інженерних мереж у нежитлових приміщеннях підвалу житлового будинку № 21 (№1-7 групи приміщень 14-А), проведеного на підставі листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» № 432.1477 від 21 березня 2018 року та листа № 1 від 21 березня 2018 року від [PERSON] для визначення наявності та технічного стану інженерних мереж у нежитлових приміщеннях (№1-7 групи приміщень 14-А) підвалу житлового будинку № [ADDRESS] у м. Києві, встановлено у приміщеннях підвалу житлового будинку у наявності інженерні мережі та обладнання систем опалення, теплотраса, водовідведення (каналізація), водопостачання, електропостачання, інженерні мережі та обладнання систем опалення, теплотраса, опалення, водовідведення (каналізація), водопостачання, електропостачання, які функціонують; технічний стан інженерних мереж визначений як не придатний до нормальної експлуатації, що у свою чергу передбачає виконання ремонтних робіт або реконструкцій, які найдоцільніші на цій стадії для подальшої нормальної експлуатації елементів будівлі. Основними дефекти, невідповідності, які виявлені при обстеженні інженерних мереж: корозійне ураження трубопроводів, пошкодження інженерних мереж, значний фізичний знос інженерних мереж та обладнання, основні можливі причини виникнення пошкоджень: значний термін експлуатації без виконання поточних та капітальних ремонтів; виконані ремонтно-будівельні роботи, непрацездатність системи вентиляції. У процесі обстеження звернено увагу на наявні дефекти та пошкодження конструктивних елементів будівлі: пониження рівня підлоги підвалу нижче рівня фундаментів (до 0,5 м) стін та колони, відсутність захисного бетонного шару у конструкціях перекриття, колони та балок підвалу (що впливає на надійність та безпечну експлуатацію несучих елементів будівлі), значне корозійне ураження арматури перекриття та балок, влаштування ніш у капітальній стіні без кріплень, пошкодження вимощення та цокольної частини зовнішніх стін /т. І а. с. 224-243-г/. Відповідно до висновку, зазначеного в акті від 02 квітня 2018 року № 198/36, затвердженого начальником будівельної лабораторії Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Чміль Г., що має кваліфікаційний сертифікат експерта серії АЕ № 000841 від 03 жовтня 2012 року по технічному обслуговуванню будівель і споруд, проведено обстеження технічного стану несучих та огороджувальних конструкцій житлового будинку № [ADDRESS], та виявлено, що /т. І а. с. 145а-145г/: - несучі та огороджувальні конструкції вказаного житлового будинку знаходяться у задовільному технічному стані, - обстежені підвальні приміщення будинку, згідно з ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» є допоміжними, призначені для забезпечення експлуатації будинку та обслуговування технічного обладнання багатоквартирного будинку - інженерних комунікацій та технічних пристроїв, які необхідні для дотримання санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир: загальних будинкових мереж тепло-, водо-, електропостачання, бойлерного вузла, водомірного вузла, труб центрального опалення, каналізаційних труб, прокладених у приміщеннях підвалу, та інше; - роботи, які пов'язані з втручанням у несучі конструкції будинку та пониженням рівня ґрунтової основи у підвальних приміщеннях, необхідно проводити по робочим кресленням та після проходження проекту державної експертизи. Як зазначено у згадуваному акті від 02 квітня 2018 року № 198/36, для підтримання у належному технічному стані конструкцій будинку, експлуатаційній організації рекомендовано провести по прилеглій території ремонт асфальтового вимощення, зі сторони правого бічного фасаду вздовж асфальтового вимощення прокласти водовідвідні лотки; по фасадам будинку навісити відсутні ділянки водостічних труб та водоприймальні воронки; вивітрені шви розчистити та за чеканити цементно-піщаним розчином; по відвальним приміщенням ліквідувати наявні витікання води із труб водонесучих комунікацій, які прокладені як в підвальних приміщеннях, так і в непрохідних каналах під дворовою територією, простукати та обвалити відшаровані ділянки захисного бетонного шару монолітних залізобетонних плит над підвального перекриття, провести роботи по відновленню захисного бетонного шару плит, змінити пошкоджені корозією труби водонесучих комунікацій. Як вбачається із змісту листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури від 26 квітня 2018 року, у 2012 року у підвальних приміщеннях були розпочаті роботи по реконструкції нежитлових приміщень № 1-7 (групи приміщень № 14-А) (літ. А), що розташовані за адресою у будинку [ADDRESS], в окремих приміщеннях демонтовано бетонну підлогу та понижено рівень ґрунтової основи на величину до 500 мм, розпочато роботи по влаштуванню в несучій стіні підвалу дверного прорізу, з поверхні зовнішніх стін видалено штукатурний шар. При обстеженні підвальних приміщень будинку встановлено, що трубопроводи холодного водопостачання вражені корозією, на багатьох ділянках відбулося відшарування та обвалення захисного бетонного шару монолітного залізобетонного перекриття, спостерігається просадка асфальтового вимощення у тому місці, де власниками планувалося влаштування входу у підвальні приміщення. Обстежити наявність грибка та підвищення рівня вологи у квартирі № 2 працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» не видалося можливим через не надання доступу до помешкання її власником /т. І а. с. 202-203/. З приводу проведення ремонтно-будівельних робіт в підвальному приміщенні за адресою [ADDRESS], позивач 17 травня 2018 року направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про приведення їх у належний стан: відновити бетонну подушку та рівень ґрунтової основи фундаменту (до 0,5 м кв), укріпити несучу колонну у приміщенні № 1) поновити штукатурки, поновити гідроізоляцію підвалу, здійснити ремонт існуючих комунікацій, зіпсованих під час будівельних робіт, поновити вимощення, повернути у сумісну власність приміщення (Іа) та (Іб), надавши вільний доступ співвласникам будинку у ці приміщення, поновити підлогу, стелю, шар штукатурки і кахельну плитку у приміщеннях загального користування (І), (Іа), (Іб) та перенести залізні двері, між приміщенням загального користування (Іа) та приміщення № 1, припинити незаконні дії щодо влаштування у несучій стіні підвалу дверного прорізу /т. І а. с. 142-144, 145/. У своїй письмовій вимозі до відповідача [PERSON] зазначив, що розпочавши ремонтні роботи, відповідачами було демонтовано бетонну подушку фундаменту будинку, гідроізоляцію та керамічну плитку, та за рахунок виїмки ґрунтової основи знизили рівень підлоги до 0,5 метра, всі наявні у приміщеннях комунікації за цей період часу прийшли в аварійний стан, або стан, близький до аварійного, по всьому периметру було знято штукатурний шар зі стін, що було зроблено без проектно-дозвільної документації, узгодженої в установленому законом порядку, припис-попередження Печерської районної державної адміністрації щодо припинення робіт і відновлення демонтованої підлоги було проігноровано. Дані незаконні роботи з демонтажем підлоги, штукатурного шару стін з демонтажем бетонної основи та гідроізоляції призвели до серйозних наслідків - порушення санітарного стану підвального приміщення та першого поверху (висока вологість, поява грибка у квартирі № 2). Крім того, було самовільно додатково захоплено приміщення, (Іа), (Іб), загальною площею 12 кв м, які є приміщеннями спільного користування, в яких також було демонтовано підлогу, штукатурку та керамічну плитку, та відокремили ці приміщення металевими дверима, встановивши їх між приміщеннями (І) та (Іа). Основним Законом України у статті 41 закріплено права кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право і свободу людини і громадянина на захист у суді. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Такі положення відображено в національному законодавстві нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Так, згідно з частиною першою, другою ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 1 Закону Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Згідно статті 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. При цьому згідно пункту 4 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Рішеннями Конституційного Суду України від 02 березня 2004 pоку № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 визначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) відповідно до п. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до частини другої ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Зазначене право передбачене також частиною другою ст. 382 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Для правильного вирішення такої категорії спорів, суди повинні з'ясувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими документами, але й виходити з того, чи дійсно спірне приміщення є допоміжним; в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку. Від вирішення зазначених питань залежить те, чи є спірне приміщення спільною частковою власністю власників приватизованих квартир, оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном при спільній частковій власності проводиться за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Такого висновку дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 28 квітня 2010 року у справі № 6-16009св09. Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та, згідно із Конституцією України, всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого. За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому. Відповідно до положень статті 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Негаторний позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи правомірного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні враховувати будь-які фактичні відомості, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). Згідно з приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для задоволення негаторного позову необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди; внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Встановивши, що сторони є співвласниками нежитлових приміщень у будинку № [ADDRESS] у м. Києві, слід дійти обґрунтованого висновку, що незалежно від часу набуття у власність житлових та нежитлових приміщень у зазначеному будинку, вони мають рівні права на користування його допоміжними, у тому числі підвальними, приміщеннями, а тому мають право вимагати усунення перешкод у користуванні спільним майном, які чинять їм відповідачі . На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що позивач є співвласником допоміжних приміщень, розташованих у будинку № [ADDRESS] у м. Києві, на підставі закону, і що діями відповідачів, не пов'язаними з позбавленням володіння, може бути створена реальна небезпека порушення його права власності на такі приміщення, про що свідчить проведення робіт, на проведення яких він не виявляв згоди, у підвальних приміщеннях, які є допоміжними і належать усім мешканцям будинку у частці, прямо пропорційній площі, яку становить жиле/нежитлове приміщення у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень будинку, що закріплено нормами Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідачів зупинити будівельні та будь-які інші оздоблювальні роботи до отримання висновків державної експертизи проекту реконструкції належних [PERSON] і [PERSON] нежитлових приміщень у будинку № [ADDRESS] у м. Києві та зобов'язання їх звернутися до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про анулювання декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації реконструйованого об'єкта задоволенню не підлягають, оскільки відповідачі як власники вільні у реалізації свого права власності шляхом проведення будь-яких дій щодо свого майна та оформлення дозвільної документації, що не суперечать закону і не порушують прав інших. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial