Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

08.10.2020 року [PERSON] звернувся до Бородянського районного суду Київської області з позовом про розподіл спільного майна. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 15.10.2020 року вказану справу було передано за підсудністю до Сколівського районного суду Львівської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ вказана справа була передана на розгляд судді Брона А.Л. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16.03.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 27.05.2006 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] . Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 02.07.2020 року шлюб між сторонами був розірваний. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано за спільні кошти два автомобілі, а саме: автомобіль марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2002, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (зареєстрований на [PERSON] ) та автомобіль марки Toyota Sienna, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2009 року випуску, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (зареєстрований на [PERSON] ) Крім того, на ім`я [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2774 га, кадастровий номер 4625555700:01:009:0657, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 896008946245. Зазначена земельна ділянка була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. У зв`язку з наведеним [PERSON] просив суд визнати автомобіль марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2002 року випуску та автомобіль марки Toyota Sienna, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2009 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за ним право власності на Ѕ частку земельної ділянкиплощею 0,2774 га, кадастровий номер 4625555700:01:009:0657, розташована за адресою: [ADDRESS] . 06.04.2021 року [PERSON] надіслала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в якій вона просила суд провести поділ спільного сумісного нерухомого майна шляхом визнання за нею права власності на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,2774 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4625555700:01:009:0657; визнати за нею право власності на 3/4 частки житлового будинку загальною площею 147,1 кв.м. та на земельну ділянку на якій він знаходиться за кадастровим № 4624555700:01:009:0095; залишити у її власності автомобіль марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та визнати за [PERSON] право власності за на автомобіль марки Volkswagen Lupo, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] 06.05.2021 року представником позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Черевиченко Н.А., було подано до суду клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи, в якому він просив суд призначити у справі судову авто товарознавчу експертизу з метою визначення ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2002 року випуску, та автомобіля марки Toyota Sienna, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2009 року випуску. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.05.2021 року було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення такої. 20.07.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 18596/21-54 від 07.07.2021 року за результатами судової автотоварознавчої експертизи разом з матеріалами цивільної справи № 939/1976/20 (провадження № 2/453/211/21). Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 23.07.2021 року провадження у справі було поновлено. 16.09.2021 року представником позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокатом Черевиченко Н.А. було подано уточнення до позовної заяви про розподіл спільного майна та відзив на зустрічний позов. В уточненні до позовної заяви та у відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом просить суд: - визнати автомобіль марки Volkswagen Lupo, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке набуте за час шлюбу; - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen Lupo, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску, ринкова вартість якого складає 75 987, 44 грн.; - визнати автомобіль марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке набуте під час шлюбу; - залишити у власності [PERSON] автомобіль марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, ринкова вартість якого складає 230038,43 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ різниці вартості автомобілів Volkswagen Lupo, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2002 року випуску, та Toyota Sienna, 2009 року випуску, у розмірі 77 025,00 (сімдесят сім тисяч двадцять п`ять) гривень; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4625555700:01:009:0657, площею 0,2774 га; - визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, відведену для будівництва та обслуговування даного житлового будинку площею 0,15 га, кадастровий номер 4624555700:01:004:0095, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4624555700:01:004:0095. - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути Ѕ частку суми судових витрат з відповідача. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 17.09.2021 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але попередньо від його представника - адвоката Черевиченко Н.А. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але попередньо від її представника - адвоката Геш І.Ю. надійшло клопотання в якому просить розгляд справи проводити без його участі та участі його довірительки. На підставі ч.3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 27.05.2006 року по 02.07.2020 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: -автомобіль марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску 2002, зареєстрований на ім`я [PERSON] ; -автомобіль марки Toyota Sienna, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2009 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] ; -земельна ділянка площею 0,2774 га, кадастровий номер 4625555700:01:009:0657, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , власницею якої є [PERSON] і яку було придбано нею на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І.; -житловий будинок загальною площею 147,1 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянкивід 19.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І.; -земельна ділянкаплощею 0,1500 га, кадастровий № 4624555700:01:009:0095, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , придбана [PERSON] на підставі договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, від 19.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І. Ухвалою суду від 11.05.2021 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання: - яка ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2002, яка знаходиться у власності [PERSON] .? - яка ринкова вартість автомобіля марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, яка знаходиться у власності [PERSON] .? З висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 18596/21-54 від 07.07.2021 року вбачається наступне: - ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2002 року випуску, яка знаходиться у власності [PERSON] , становить 75 987,44 грн. - ринкова вартість автомобіля марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, яка знаходиться у власності [PERSON] , становить 230 038,43 грн. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Відповідно до пунктів 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи(п.22). Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль марки Volkswagen Lupo, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2002 року випуску та стягнення з [PERSON] на його користь Ѕ різниці у вартості автомобіля марки Volkswagen Lupo та автомобіля марки Toyota Sienna, 2009 року випуску, який залишається у власності [PERSON] , у розмірі 77 025,00 грн., є підставною і обґрунтованою. Щодо вимоги відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] відступити від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, визнавши за нею право власності на ѕ частки житлового будинку загальною площею 147,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий № 4624555700:01:009:0095, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2774 га, кадастровий номер 4625555700:01:009:0657, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 вище коментованої статті визначено, що при вирішенні спору поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до частини 3 даної статті, визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім цього, згідно із Законом від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, частину другу статті 70 СК України викладено із доповненням наступного змісту: «при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.» Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Як встановлено судом, після розлучення сторін по справі, з [PERSON] залишились проживати четверо малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Бородянського районного суду Київської області від 02.07.2020 року у справі № 939/1014/20, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 8 433,00 грн. щомісячно починаючи з 29.01.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили та не оскаржувалось сторонами. Як на підставу вимоги щодо відступлення від рівності частки у спільному майні подружжя [PERSON] посилається на ту обставину, що після розірвання шлюбу малолітніми діти залишились проживати з нею, перебувають на її утримання, розмір аліментів, які сплачує [PERSON] на утримання дітей, не є достатнім, а також вказує на ту обставину, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Бородянським районним ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) вбачається, що аліменти [PERSON] сплачуються нерегулярно та за період стягнення аліментів з 29.01.2020 року по 01.04.2021 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 51 284,00 грн. Попри те, як зазначено у висновку, викладеному ВС у постанові від 27.12.2019 року у справі № 297/2837/17 «проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя». Щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, то така, на переконання суду, не свідчить про ухилення [PERSON] від утримання дітей, оскільки з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що останній сплачує аліменти, хоча і не регулярно. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів не є обставиною, яка має істотне значення для відступлення від рівності часток подружжя на підставі частини третьої статті 70 СК України. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, [PERSON] не доведено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial