Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

19.12.2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнион-Углегазодобыча» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні і про стягнення моральної шкоди. Позов мотивувала тим, що з 01.10.2008 р. працювала на товаристві відповідача бухгалтером. Звільнена 20.09.2013 р. на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України у зв'язку за власним бажанням. Але при звільненні розрахунок із нею не був проведений, чим заподіяна моральна шкода. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивачка дійсно працювала на ТОВ "Юніон", звільнилася. Могла отримати заробітну плату в день звільнення, але відмовилась в отриманні заробітної плати, посилаючись на звернення до суду. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка з 01.10.2008 р. працювала на товаристві відповідача бухгалтером. Звільнена 20.09.2013 р. на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України у зв'язку за власним бажанням., що не заперечується сторонами та підтверджується копією трудової книжки. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. З дня звільнення з 20.09.2013 р. по 03.03.2014 р. період затримки складає 114 робочих днів. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 21 відпрацьований день в серпні 2013 р. + 15 відпрацьованих днів в вересні 2013 р. = 36 відпрацьованих днів за два останні місяці роботи; 2000,00 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у серпні 2013 р. + 761,90 грн. заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані дні у вересні 2013 р. = 2761 грн. 90 коп. заробітної плати за два останні місяці роботи; 2761 грн. 90 коп. заробітної плати за два останні місяці роботи : 36 відпрацьованх днів за два останні місяци роботи = 76 грн. 72 коп. середньоденної зарплати позивача перед звільненням; 76 грн. 72 коп. (середньоденна зарплата позивача перед звільненням) х 114 робочих днів затримки розрахунку = 8746 (вісім тисяч сімсот сорок шість) гривень 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь відповідача моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд прийшов до висновку що затримкою розрахунку при звільненні відповідач порушив право позивача на своєчасну оплату праці. Усвідомлення порушення відбивається на її психологічному стані, пригнічує, вивело з сталого укладу життя, вона змушена додавати додаткові зусилля для організації свого життя в сім'ї та суспільстві. Визначаючи розмір суми моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд керується конкретними обставинами справи. Заявлена позивачем вимога щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтована і підлягає частковому задоволенню. Враховуючи глибину заподіяної моральної шкоди, ступеня вини відповідача, вимоги розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена в позові сума в розмірі 5000 грн. є завищеною. З урахуванням вищезазначених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Через це суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 229 гривень 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial