Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду комірника 17 жовтня 2018 року та ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією. А 17 січня 2019 року з ним було укладено договір про повну індивідуальну відповідальність. Незважаючи на це, [PERSON] допустив розтрату ввіреного йому майна на складі, чим спричинив збитки товариству. Розтрату було встановлено за результатами перевірки, проведеної 25 лютого 2020 року, в розмірі 97 115,40 грн. Того ж дня був виданий наказ про притягнення [PERSON] до повної матеріальної відповідальності в розмірі 104 294,77 грн., а 28 лютого 2020 року його було звільнено. Хоч своєї провини відповідач не визнав, але приміщення складу охороняється, що виключає доступ туди сторонніх осіб. Окрім вищевказаних втрат, [PERSON] не повернув товариству телефон марки М3 Note 16 GB gold Meizu, який є власністю товариства, балансовою вартістю 3165,84 грн. У добровільному порядку відповідач телефон не повертає, тому права товариства є порушеними та підлягають судовому захисту. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 97 115,40 грн., на відшкодування вартості неповернутого майна в розмірі 3 165,84 грн., на відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 07 травня 2021 року до суду надійшла заява ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» про зменшення позовних вимог. Вказали, що після відкриття провадження [PERSON] повернув телефон М3 Note 16 GB gold Meizu, який є власністю товариства, балансовою вартістю 3165,84 грн. Тому просили суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 97 115,40 грн., на відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судове засідання 09.08.2021 представник позивача з`явився. Позов підтримав та просив суд задовольнити. У судове засідання 09.08.2021 представник відповідача з`явився. Проти позову заперечував та просив суд відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. При розгляді справи судом встановлено, що наказом ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» №42-к від 17 жовтня 2018 року [PERSON] прийнятий на роботу за сумісництвом на посаду комірника з 18 жовтня 2018 року з 0,5 посадового окладу згідно штатного розкладу та у відповідності до посадової інструкції та трудовому договору. Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно посадової інструкції до повноважень комірника входить: приймає на склад, зберігає і видає зі складу товарно-матеріальні цінності, що надходять від постачальників; перевіряє відповідність цінностей, які приймає, супровідним документам; переміщує матеріальні цінності до місць зберігання вручну або за допомогою штабелерів та інших механізмів з розкладанням (сортуванням) їх за видами, якістю, призначенням та іншими ознаками; комплектує партії матеріальних цінностей за заявками споживачів; повідомляє керівництво про браковані товари вітчизняного та імпортного виробництва, приймає участь у складанні актів на їх ремонт і списання, а також на недостачу і псування товарно-матеріальних цінностей; організовує зберігання матеріалів і продукції з метою запобігання їх псуванню та втратам; бере участь у проведенні інвентаризації та забезпечує зберігання матеріальних цінностей. 18 жовтня 2018 року [PERSON] ознайомився з посадовою інструкцією комірника, що підтверджено його підписом. Пунктом першим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. 17 січня 2019 року між ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. За даним договором Працівник, що займає посаду комірника, на підставі п. 1 ст. 134 та ет. 135 і Кодексу законів про працю України, посадові обов`язки якого безпосередньо пов`язані зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому товариством матеріальних цінностей, згідно з інвентаризаційними описами, а також за ті товарно-матеріальні цінності, що будуть надходити йому під звіт протягом усього терміну дії цього Договору, і у зв`язку з викладеним зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або для (інших цілей матеріальних цінностей товариства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти Адміністрацію товариства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і передавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Адміністрація зобов`язується: створювати працівникові умови, необхідні для нормальної роботи та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей; ознайомити працівника з чинним законодавством про матеріальну відповідальність працівників за збитки, завдані товариству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами зберігання, приймання, обробки, продажу (відпуску), переданих йому матеріальних цінностей; проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей. Відповідно до статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. А саме: Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік № 447/24). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, необхідно установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). У Переліку № 447/24 зазначені посади і роботи, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва. Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969св18) та від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19). Посада завідувач кладових цінностей, завідувачі складами та їх заступники входить до Переліку № 447/24 і такі трудові функції передбачають такі дії як забезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. Згідно наказу ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» №1-інв від 09 грудня 2019 року проводиться повна інвентаризація товарно-матеріальних цінностей на складі запасних частин їх фактичну наявність і документальне підтвердження станом на 10 грудня 2019 року. Інвентаризація мала бути проведена з 10 грудня по 13 грудня 2019 року та у присутності комірника. 28 грудня 2019 року [PERSON] подав заяву про надання йому відпустки з 02 січня 2020 року по 13 січня 2020 року включно. Згідно актів про відсутність на роботі ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» - [PERSON] був відсутній на роботі 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31 січня, 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12, 13, 14 лютого 2020 року. 25 лютого 2020 року складений інвентаризаційний опис запасів, за яким інвентаризація розпочата 09 грудня 2019 року, закінчена 25 лютого 2020 року, на якому відсутній підпис комірника. Згідно акту фіксації відмови від підпису за 25 лютого 2020 року [PERSON] відмовився у присутності свідків підписувати інвентаризаційний опис запасів. Наказом ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» №14-адм від 25 лютого 2020 року у зв`язку з виявленою на складі за результатами інвентаризації недостачі товарів на загальну суму 97 115,40 грн., притягнено [PERSON] до повноъ матеріальної відповідальності в розмірі 97 115,40 грн., дану шкоду стягнути шляхом утримання її суми з заробітної плати. 27 лютого 2020 року [PERSON] склав пояснювальну записку, вказавши, що розтрата майна не з його вини, доступ до приміщення складу мали й інші робітники товариства. Наказом ТОВ «Амкорд-Укроспецмаш» №03-к від 28 лютого 2020 року [PERSON] звільнений з посади комірника з 28 лютого 2020 року. Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Отже згідно з положеннями цієї статті договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися при наявності одночасно двох умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, яку він виконує у Переліку № 447/24; 2) виконання обов`язків за посадою, виконання роботи відповідно до професії має бути безпосередньо зв`язане із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених працівникам цінностей. Один формальний момент (наявність посади або роботи в Переліку № 447/24) не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Укладення договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність можливе незалежно від того, чи виконання відповідних робіт відноситься безпосередньо до посади, яку працівник займає (роботи, яку він виконує), чи обов`язки, які допускають укладення договору про повну матеріальну відповідальність, доручені працівникові в порядку суміщення професій або в інших подібних правових формах. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що до посадових обов`язків комірника входило прийняття на склад, зберігання і видача зі складу товарно-матеріальних цінностей. Згідно посадової інструкції комірник несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, які передбачені цією посадовою інструкцією, - в межах, що визначені чинним законодавством України про працю; за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, що визначені чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України; за використання майна підприємства в особистих цілях чи цілях, що суперечать інтересам підприємства; за завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України. Разом з тим, покладаючи на відповідача відшкодування матеріальних збитків за виявлену розтрату при інвентаризації 25 лютого 2020 року, товариство не надало доказів того, що при прийнятті на роботу [PERSON] прийняв все майно, яке перебувало на складі, та за яке ніс повну матеріальну відповідальність. Як вказано у підписаному сторонами договорі «переданих йому матеріальних цінностей». У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо передачі такого майна, щодо відсутності доступу до складу в інших працівників, не встановлено, на кого покладались функції комірника за відсутності [PERSON] на робочому місці. На поданому інвентаризаційному описі запасів від 25 лютого 2020 року відсутній підпис відповідача щодо передачі ним всієї документації. Також не можливо встановити коли проводилась інвентаризація майна раніш та хто був відповідальний за збереження майна між проведеними інвентаризаціями. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі, організації була завдана майнова шкода. Зважаючи на обовязок доказування, позивач суду не надав суду таких доказів, що саме лише через порушення відповідачем своїх трудових обовязків, підприємству заподіяно матеріальну шкоду за розтрату ввірених йому цінностей, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed