Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

16.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 19516,69 грн., в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № ICKGMCUL.91557.003 від 04.02.2013 року, позивач зобов`язався протягом 60 днів з моменту укладення договору, встановити кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., на рахунок № 2625.7.000079252, з нарахуванням процентів у розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості, підлягає сплаті відповідачем щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Кредит надавався на споживчі цілі. Відповідно до п. 5.2.2 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість в порядку і строки зазначені в Кредитному договорі. Згідно п. 6.1 Умов надання банківських послуг, - за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом Банк нараховує Позичальнику відсотки в розмірі подвоєнною процентною ставкою, яка встановлена в п. 2.3 При розрахунку приймаються: рік 360 днів, місяць рівній календарній кількості днів. Згідно п.6.2. за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно п. 6.4 збитки, завдані Банку Позичальником внаслідок невиконання умов цього Договору, підлягають негайному відшкодуванню з боку Позичальника. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 01.02.2017 року має заборгованість у розмірі 19516,69 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість по тілу кредиту 4595,69 грн., прострочена заборгованість за процентами 5426,16 грн., заборгованість за РКО -0 грн., заборгованість за штрафами та пенею - 9494,84 грн. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача 19516,69 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справа розглянута без його участі на підставі наявних в ній доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява від представника відповідача про розгляд справи без його участі, а також клопотання про застосування строку позовної давності в частині стягнення штрафу та пені, прохав в цій частині позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 04.02.2013 року було укладено кредитний договір № ICKGMCUL.91557.003 ( а.с.31-33), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36 % на рік за користування кредитом, крім пільгового періоду. Щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості, підлягає сплаті відповідачем щомісячно до 25-го числа за попередній місяць. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач же своє зобовязання за кредитним договором не виконав, відповідно до розрахунку заборгованості ( а.с. 6-16) відповідач станом на 01.02.2017 року має прострочену заборгованість по тілу кредиту 4595,69 грн., прострочену заборгованість за процентами 5426,16 грн. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Доказів того, що кредит повністю виплачений у матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач має заборгованість, як по сумі кредиту так і по встановлених договором процентах. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Вирішуючи вимоги про стягнення пені та штрафів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку, останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем 22.09.2015 р., з відповідним позовом до суду позивач звернувся у березні 2017 року. З урахуванням вищевикладених обставин та враховуючи наявність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення штрафів, пені слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial