Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

20 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 250000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову вказує, що 17 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, у світлу пору доби, водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ТЦ 11», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул. Коцюбинського в м.Рівне зі сторони вул. Біла у напрямку вул. Соборна та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті ДТП пішохід [PERSON] , його матір від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Вказує, що смерть [PERSON] , насамперед вплинула на його життя. Зазначає, що його мати [PERSON] була турботливою, люблячою матір`ю. Втрата матері безумовно вплинула на його психологічний стан, який і по сьогоднішній день не може пережити її раптову смерть. Усвідомлення того, що позивач втратив матір, пригнічує його моральний стан, що є причиною постійних страждань, стресів, зривів та погіршення здоров`я. Передчасна смерть матері спричинила глибоку душевну рану сім`ї. [PERSON] з сином мали дуже сильний емоціональний зв`язок, любили проводити час разом, між ними завжди була присутня взаємоповага та взаєморозуміння. Спілкування з матір`ю було дуже важливим для його і він завжди з нетерпінням чекав зустрічі, щоб поспілкуватись та поділитись враженнями чи новинами. Трагічний випадок викликав великі зміни в його житті і мав істотний вплив на погіршення життєвої ситуації в родині. У даному випадку має місце смерть близької особи, яка несе значні психологічні страждання. Зазначає, що смерть близької особи, викликала зміни в родині, які спричинили біль та страждання. Внаслідок цієї трагедії, він відчуває самотність, величезну біль та значні психологічні переживання. В результаті ДТП він зазнав, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже він має право на відшкодування моральної шкоди. З врахуванням обставин, вважає, що сума коштів в розмірі 250 000 грн. полегшить його моральні страждання, понесених у зв`язку із смертю матері. 27 березня 2019 року відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву. В обгрунтувнаня відзиву вказує, що позовні вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Вказує, що 17.12.2015 року приблизно о 13.20 год. він керуючи вантажним автомобілем «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ТЦ 11», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по лівій смузі проїзної частини вул. Коцюбинського в м. Рівне зі сторони вул.Біла у напрямку вул. Соборна, зупинився на заборонений (червоний) сигнал світлофора перед перехрестям вул. Соборна-Коцюбинського. Дочекавшись сигналу світлофора (зеленого), що дозволяє рух, відновив свій рух по вул. Соборна у напрямку вул.Дубенська. Одночасно, пішохід [PERSON] , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину вул. Соборна на дозволений сигнал світлофора по пішохідному переходу, несподівано змінила напрямок свого руху праворуч та почала на червоний (заборонений) сигнал світлофора, під кутом, поза межами пішохідного переходу перетинати проїзну частину вул.Коцюбинського справа наліво відносно напрямку руху вантажного автомобіля «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Зазначає, що 17.12.2015 року відомості про вказану подію внесено до ЄРДР за №12015180010007675. Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 08.02.2017 №8346, він, як водій вантажного автомобіля «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] , з моменту виникнення небезпеки руху не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода [PERSON] . При цьому, у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками перебуває грубе порушення пішоходом [PERSON] пунктів 1.5, 4.9, 4.14 Правил дорожнього руху України. Вказує, що у ході досудового розслідування не встановлено його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З огляду на викладене та враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON] , постановою ГУ Національної поліції в Рівненській області від 27.04.2017 кримінальне провадження №12015180010007675 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Дана постанова про закриття кримінального провадження від 27.04.2017, яка долучена позивачем до позову, останнім не оскаржувалась та, на даний час, є не скасованою. У зв`язку з цим просить суд відмовити в задоволення позову повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовільнити. Позивач будучи присутнім раніше в судовому засіданні пояснив, що постійно проживає в республіці Білорусь, однак підтримував з матірю стосунки. У звязку з трагічною смертю матері йому спричинені моральні страждання, просив позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 грудня 2015 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, у світлу пору доби, водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «ТЦ 11», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по лівій смузі руху проїзної частини вул. Коцюбинського в м.Рівне зі сторони вул. Біла у напрямку вул. Соборна та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. 17.12.2015 року відомості про вказану подію внесено до ЄРДР за №12015180010007675. Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи від 08.02.2017 №8346, водій вантажного автомобіля «Камаз 5410», реєстраційний номер [NUMBER] , з моменту виникнення небезпеки руху не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода [PERSON] . У ході досудового розслідування не встановлено вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З огляду на викладене та враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON] , постановою ГУ Національної поліції в Рівненській області від 27.04.2017 кримінальне провадження №12015180010007675 закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ятастатті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. В частині 4 статті 1193 ЦК України зазначено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що причиною дорожньо-транспортної пригоди з наслідками смерті особи, є грубе порушення пішоходом [PERSON] правил дорожнього руху, ці обставини встановлені в постанові про закриття кримінального провадження від 27 квітня 2017 року відносно [PERSON] у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Суд також враховує матеріальне становище відповідача, заробітна плата його згідно довідки №12/19 від 07 червня 2019 року виданої ПП "Рівненсільсервіс" становить 5200 гривень на місяць. Враховуючі всі осбтавини в сукупності суд приходить до висновку, що моральна шкода в розмірі 15000 грн. буде відповідати принципу розумності і співмірності. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Оскільки відповідачем суду не надано доказів здійсненням ним під час вчинення ДТП трудових обовязків на підставі договору чи контракту з роботодавцем, тому суд вважає, що підстав стягнення моральної шкоди з інших осіб немає. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial