Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] у серпні 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Л.Г., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 63/100 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 67190812101, що складається із житлового будинку А-1 загальною площею 98 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., літня кухня Б, сарай В, літня кухня Н, вбиральня Д, вбиральня Е, мостіння I, II, водоколонка 1, огорожа 2-9, зливна яма 10; визнати недійсним договір дарування, серія та номер 752, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною 01 березня 2014 року, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 4841210; скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі вищевказаного договору дарування. Позовна заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], проте не може оформити свої спадкові права, оскільки [PERSON] 01.03.2014р. укладено договір дарування, відповідно до умов якого остання подарувала [PERSON] 63/100 частин вищевказаного домоволодіння. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини у будинку [ADDRESS]; встановити факт перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані, опікування її [PERSON] та надання [PERSON] допомоги від [PERSON], як спадкоємцем; встановити факт ухилення [PERSON] від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги, яка перебувала в безпорадному стані; усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] ніколи не доглядав та не надавав матеріальної допомоги [PERSON], яка останні роки свого життя знаходилась у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, тоді як [PERSON] більш ніж п'ять років до смерті спадкодавця постійно з нею проживала, надавала допомогу та вела спільний бюджет. [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте його представники, діючі за довіреністю [PERSON], [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали, проти задоволення вимог зустрічного позову заперечували. [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримали, проти задоволення вимог первісного позову заперечували. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, проте її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнав, вимоги зустрічного позову визнав встині та просив задовольнити. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судовому засіданні просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Друга ДДНК та приватний нотаріус ДМНО Батова Л.Г. явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1850 (т.1, а.с.12). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] належало 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.84). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на вищевказане домоволодіння. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Первісна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON], оскільки його батько та син [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть помер [INFO]. (а.с.24, 33). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2013р., яке набрало законної сили 29.01.2014р., визначено [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю два місяці (а.с.13). 18.02.2014р. [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] (т.1, з.а.с.162). Водночас, постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко\~Є.Л. від 04.03.2014р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав того, що 25.05.2013р. видано свідоцтво про право на спадщину на спірне домоволодіння на ім'я [PERSON] (т.1, а.с.163). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014р., яке набрало законної сили 20.11.2014р., визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/100 частини домоволодіння [ADDRESS], яке видане 25.05.2013р. державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Тамаря Я.В. на ім'я [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-374. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання дійсним вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] повторно звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], проте 13.04.2016р. отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що [PERSON] відповідно до договору дарування, серія та номер 752 від 01.03.2014р., подарувала 63/100 частин спірного домоволодіння [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014р., яке набрало законної сили 20.11.2014р., визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/100 частин домоволодіння [ADDRESS], яке видано [PERSON] 25.05.2013р. державним нотаріусом Другої ДДНК Тамаря Я.В., суд доходить висновку, що [PERSON] не мала права на здійснення будь-яких правочинів стосовно спірного домоволодіння, у зв'язку з чим договір дарування, серія та номер: 752, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 01.03.2014р., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 4841210, є недійсним. Стосовно вимоги [PERSON] щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, здійснене на підставі вищевказаного договору дарування, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав Беручи до уваги вимоги ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд доходить висновку, що вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. Вищевказаними рішеннями Ленінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що [PERSON] відповідно до ст.1266 ЦК України має право на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], оскільки батько [PERSON] та син [PERSON] помер раніше відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] ніколи не доглядав та не надавав матеріальної допомоги [PERSON], яка останні роки свого життя знаходилась у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, тоді як [PERSON] більш ніж п'ять років до смерті спадкодавця постійно з нею проживала, надавала допомогу та вела спільний бюджет, а відтак на думку [PERSON] [PERSON] потрібно усунути від спадкування майна, яке залишилось після смерті його бабусі. Зі змісту статті 1224 ЦК України остання стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду № 61-15926св18 від 04.07.2018р. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, просте посилання [PERSON] на те, що [PERSON] ухилявся від обов'язку утримувати [PERSON] не може бути в розумінні ст.80 ЦПК України достатнім доказом того, що [PERSON] умисно вчиняв дії, спрямовані на ухилення від обов'язку щодо забезпечення підтримки та надання допомоги спадкодавцю. Окрім того, факт перебування [PERSON] з 29.10.2006р. по 30.04.2013р. в місці позбавлення волі не заперечується сторонами. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні вимоги [PERSON] щодо усунення [PERSON] від права на спадкування з підстав умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцю. Стосовно вимог [PERSON] про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та факту знаходження [PERSON] у безпорадному стані, суд зазначає, що дані обставини не були підтверджені показами свідків, які, зокрема, підтвердили, що [PERSON] в силу свого похилого віку потребувала допомоги але не знаходилась у безпорадному стані. Окрім того, зазначили, що [PERSON] дійсно часто відвідувала померлу, проте факт її постійного проживання з [PERSON] не менш як п'ять років до смерті останньої не підтвердили. Суд не бере до уваги, надані [PERSON] квитанції про сплату комунальних платежів та купівлю інших товарів, як докази на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем, оскільки в таких квитанціях платником вказано померлу [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У положеннях п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав [PERSON], суд доходить до висновку про наявність підстав також для задоволення первісного позову в частині захисту прав [PERSON] як спадкоємця та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на 63/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 67190812101, що складається із житлового будинку А-1 загальною площею 98 кв.м., житловою площею 62,1 кв.м., літня кухня Б, сарай В, літня кухня Н, вбиральня Д, вбиральня Е, мостіння I, II, водо колонка 1, огорожа 2-9, зливна яма 10. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial