Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

11 січня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» в особі Брусилівського району електричних мереж звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В позові вказали, що 31 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» в особі Брусилівського району електричних мереж та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією №164-1772 у житловому будинку по вулиці Одеській, 21 в смт. Брусилові Житомирської області. За умовами п.13 договору, відповідач як споживач електричної енергії взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати за фактично спожиту електроенергію до термінів, які зазначені у платіжних документах виписаних позивачем, як постачальником і які є невід'ємною частиною цього договору. На виконання умов договору позивач надійно постачав відповідачу електричну енергію, як різновид товарної продукції. Пункт 19 "Правил користування електричною енергією для населення" передбачає, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. В свою чергу, споживачі електричної енергії зобов'язані своєчасно вносити плату за надані їм послуги з енергопостачання. Станом на 01.12.2016 року заборгованість по особовому рахунку №164-1772 становить 5130,91 гривень, однак позивач звертався із заявою про видачу судового наказу на суму заборгованості, яка на той час складала 5085,20 гривень, тому саме цю суму визначив у предметі позовних вимог. В будинку по вул. Одеській, 21 смт. Брусилів Житомирської області, окрім [PERSON], проживають повнолітні [PERSON] та [PERSON] Посилаючись на ст.64 Житлового Кодексу України, позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» 5085 гривень 20 копійок та сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав частково та пояснив, що досліджуючи обставини справи, він впевнився, що користувачем електроенергії, в межах суми боргу був саме [PERSON], який використовує електроенергію для опалення своєї відокремленої частини будинку. Тоді як [PERSON] мала окремий внутрішній лічильник і сплачувала за використану нею електроенергію, а [PERSON] в будинку тривалий час не мешкає і електричною енергією не користується. Тому просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши всю суму боргу зі [PERSON] Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснив, будинок розділений на дві частини. Він є споживачем згідно договору і лічильник встановлений на його частині будинку. Він опалював свою частину будинку взимку електроенергією з листопада 2015 року. Вимоги про стягнення з нього всієї суми боргу він визнає. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, надала суду письмове заперечення, в яких зазначила, що їй та її доньці [PERSON] за рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області було виділено 2/3 частини будинку по вул. Одеській, 21 в смт. Брусилів. Вона не є членом сім'ї відповідача [PERSON], у них різні адреси, її частині будинку було присвоєно адресу - [ADDRESS]. До 27.04.2016 року вони користувались електричною енергією, яка обліковувалась на одному лічильнику по особовому рахунку [PERSON], але вона мала на своїй половині будинку встановлений внутрішній лічильник, по показаннях якого оплачувала електроенергію. Надалі, 27.04.2016 року вона уклала окремий договір з позивачем та їй було відкрито власний особовий рахунок. Вважає, що заборгованість, визначена позивачем по особовому рахунку [PERSON] виникла з вини останнього, оскільки він користувався електричною енергією для опалення взимку та не сплачував за неї. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду показала, що будинок розділений. В тій частині будинку де проживали вона з [PERSON] стоїть дублюючий лічильник, і [PERSON] сплачувала за електроенергію, яку вони споживали. Останнім часом за вказаною адресою вона не проживає. Почувши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Згідно договору № 164-1772 від 31.10.2014 року про користування електричною енергією, споживач [PERSON] уклав договір з постачальником - ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» в особі Брусилівського району електричних мереж про користування електричною енергією в житловому будинку за адресою смт. Брусилів, вул. Одеська, 21. Згідно договору №164-1419 від 27 квітня 2016 року про користування електричною енергією, споживач [PERSON] уклала договір з постачальником - ПАТ «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» в особі Брусилівського району електричних мереж про користування електричною енергією за адресою [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА №730671 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень серії ЕКВ№444585, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить на право власності на квартиру №2 у житловому будинку по вул. Одеській, 21 в смт. Брусилів. Витяг з рішення виконкому Брусилівської селищної ради від 07.08.2015 року № 76 засвідчує, що 2/3 частині житлового будинку, яка належить [PERSON] та [PERSON] присвоєно адресу [ADDRESS]. Довідка про стан розрахунків побутового споживача видана заступником начальника РЕМ [PERSON] містить визначення наявності боргу відповідача [PERSON] станом на листопад 2016 року в сумі 5130,91 гривень. З довідки від 14.04.2016 року №983 виданої головою Брусилівської селищної ради [PERSON] вбачається, що в будинку за адресою: смт. Брусилів, вулиця Одеська, 21 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 2011р.н. Згідно довідки від 07.06.2016 року №1354, виданої головою Брусилівської селищної ради [PERSON], [PERSON], [INFO], зареєстрована [INFO] , але за даною адресою не проживає. Згідно матеріалів справи наказного провадження №275/233/16ц, визначено, що позивач вперше звернувся до суду 25.05.2016 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 5085,20 гривень. 26.05.2016 року у цій справі судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 5085,20 гривень. Ухвалою Брусилівського районного суду від 17 червня 2016 року цей судовий наказ скасовано за заявою [PERSON] Визнаними всіма сторонами, а отже такими, що не підлягають доказуванню, згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, суд визначає те, що заборгованість, стягнення якої прагне позивач, утворилась внаслідок користування електричною енергією саме відповідача [PERSON], під час його окремого від інших відповідачів проживання. Тоді як відповідачка [PERSON] оплатила той обсяг електроенергії, яким скористалась. Розмір заборгованості, що підлягає стягненню, який визначений розрахунком позивача з врахуванням пояснень щодо його зменшення, відповідачами не спростований. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про електроенергетику» електроенергія є товарною продукцією призначеною для купівлі-продажу. Відповідно до ч.5 ст.633 ЦК України актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обовязкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Пунктом 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (далі ПКЕЕН) передбачено, що \~споживання електричної енергії здійснюється \~на \~підставі договору про \~користування \~електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, \~\~що \~розробляється \~\~\~енергопостачальником згідно з \~Типовим \~договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Згідно п.7.6. договору між позивачем та відповідачем [PERSON], споживач зобовязаний оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов цього договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З встановлених судом обставин справи слідує, що за особовим рахунком №164-1772 єдиним користувачем електроенергії в обсязі, який обумовив виникнення заборгованості, був відповідач [PERSON] обовязки якого визначені у поданому суду договорі про користування електроенергією. Будь-яких заяв про зменшення позовних вимог, відмову від частини вимог, або відмову від вимог стосовно певних відповідачів, про зміни у складі відповідачів, позивач не надав. Таким чином, спираючись на встановлені фактичні обставини справи та вищенаведені правові норми, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі з відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини вимог, у яких позивачу відмовлено. Позивачем при зверненні до суду, враховуючи подання заяви про видачу судового наказу, сплачено судовий збір двічі по 689 гривень, на загальну суму 1378 гривень. Крім того, ще 689 (шістсот вісімдесят девять) гривень судового збору позивачем понадміру сплачено згідно платіжному дорученню №10064048 від 19.01.2017 року на рахунок 31210206700090 ГУ ДКСУ у Житомирській області. Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена в більшому, ніж потрібно, розмірі сума судового збору повертається рішенням суду. На підставі ст.526 ЦК України,

Outcome: partial