Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

18 листопада 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: -визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Дніпро; -внести зміни в актовий запис № 393 від 28 серпня 2019 року про народження [PERSON] , складений Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , прізвище [PERSON] , по-батькові [PERSON] , дату народження [INFO] , місце народження м. Дніпро залишити без змін; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на її користь, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі Ѕ частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову зазначає, що в серпні 2018 року вона познайомилася з відповідачем по справі [PERSON] . З серпня 2018 року вони почали зустрічатися, проводити разом час, відпочивати і з вересня 2018 року вони вже почали проживати разом у відповідача в квартирі в м. Дніпро та мали намір одружитися. Оскільки в неї є ще дитина від іншого чоловіка [PERSON] , [INFO] , а в квартирі відповідача не було облаштовано окрему кімнату для дитини, вона деякий час перебувала в м. Дніпрі, а деякий час в м. Новомосковську разом із донькою. Восени 2018 року вони планували зробити ремонт у квартирі та облаштувати дитячу кімнату для її доньки. В грудні 2018 року позивач дізналася, що вагітна, про що повідомила відповідачу, і вони вже разом обирали меблі, планували сімейне життя, обирали весільні каблучки та планували весілля, але через певні обставини та погане самопочуття під час вагітності, вони так офіційно і не зареєстрували шлюб. Таким чином, з вересня 2018 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. В серпні 2019 року, щоб уникнути проблем з дорогою, оскільки Новий міст в м. Дніпрі був закритий на ремонт, позивач вже постійно проживала разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] , так як вони планували народжувати дитину в пологовому відділенні КП «Дніпровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР. [INFO] позивач народила дитину в таксі по дорозі до лікарні і відповідач [PERSON] , безпосередньо був присутній під час пологів, приймав доньку, допомагав лікарям швидкої допомоги транспортувати її, і з першої хвилини її народження був поруч. За їх спільною домовленістю вони назвали доньку [PERSON] . Як з`ясувалося, донька народилася з вираженим перивентикулярним набряком речовини головного мозку та вродженою вадою серця. Крім того, в дитини виявили білково-енергетичну недостатність другого ступеню та лактозну недостатність, що є генетичним наслідком від відповідача. Після народження дитини та повернення з пологового будинку додому до батьків в м. Новомосковськ, щоб мати позивача могла їй допомогти деякий час, між сторонами стало питання про отримання свідоцтва про народження дитини і відповідач відмовився реєструвати доньку за собою, а тому свідоцтво про народження доньки, враховуючи відсутність спільної заяви батьків (відсутність заяви батька), було видано до ст.. 135 Сімейного кодексу України. Згідно виданого свідоцтва про народження дитини, актовий запис № 393 від 28.08.2019 року, в графі батько значиться « [PERSON] ». Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини взагалі надавати відмовляється, хоча позивач вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід в розмірі близько 20\~000,00 грн., щомісяця, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Дитини зараз потребує постійного безлактозного харчування, позивач не може її вигодувати грудним молоком, крім того, за призначенням лікарів, дитина потребує постійних лікарських препаратів. Також, дитина перебуває на обліку у лікаря-невролога, у зв`язку з чим потребує й інших медикаментозних лікувань та систематичного оздоровлення. Зараз позивач перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за новонародженою донькою і перебуває на утриманні лише своїх батьків, оскільки працювати при таких обставинах не має можливості. Натомість відповідач відмовився від своєї доньки та своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, зокрема щодо матеріального забезпечення та надання фінансової допомоги в лікуванні, що і є підставою її звернення до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 02 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року, по справі призначено судову біологічно-генетичну (молекулярно-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлене питання: «чи можливе біологічне походження дитини [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , [INFO] ?». У зв`язку з призначенням експертизи, провадження у справі було зупинено до її проведення. 03 липня 2020 року, з КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР, на адресу суду надійшов висновок експерта № 410 молекулярно-генетичної експертизи по встановленню батьківства громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , відповідно до якого, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%. Ухвалою суду від 13 липня 2020 року, поновлено провадження у справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині визнання батьківства, та внесення змін до актового запису про народження дитини позов визнає, в частині стягнення аліментів, відповідач позовні вимоги не визнав, надавши при цьому відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позивачем він познайомився на заході байкерського клубу в серпні 2018 року. Із поверненням з відпочинку в серпні 2018 року вони продовжили спілкування в телефонному режимі. Спільного проживання, ведення спільного господарства, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням жодної із цих ознак в його стосунках із позивачкою не було. В жовтні 2018 року стосунки між сторонами погіршилися, у зв`язку із чим відповідач припинив спілкуватися із позивачем. На початку грудня 2018 року позивач повідомила відповідачу про свою вагітність. Сторони домовилися спробувати відновити стосунки, але в 2019 році, стосунки між ними остаточно погіршилися, і вони припинили спілкування. 11 серпня 2019 року, за очікуваний тиждень до запланованих пологів, позивачка на власний розсуд переїхала до відповідача, аби бути ближче до обраного пологового будинку в м. Дніпрі в разі виникнення завчасних пологів. 12 серпня 2019 року почалися передчасні пологи, відповідно відповідач супроводжував позивача до пологового будинку та протягом часу її перебування у пологовому будинку відвідував і безпосередньо забирав наприкінці серпня 2019 року із пологового будинку. Подавати спільну заяву до органів РАЦС відповідач не мав підстав. Після народження [PERSON] , [INFO] , подальше відстрочення позивача у виконанні своєї обіцянки здати аналіз на батьківство створювало ризик його участі в матеріальному забезпеченні і участі в вихованні чужої дитини. Саме з цієї підстави будь-які комунікації між сторонами були припинені з вересня 2019 року. Також, відповідач зазначає, що він пропонував позивачу матеріальне забезпечення на дитину 3000,00 грн., щомісячно та пряму безпосередню участь у вихованні дитини, але виключно після здачі аналізу ДНК на батьківство. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За вимогами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2018 року, почали проживати разом. [INFO] позивач [PERSON] народила доньку [PERSON] . Батьком дитини зазначено [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 28 серпня 2019 року. Згідно з ч. 1ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3статті 51\~Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Це положенняст.121 СК України, звичайно ж, стосується як дітей, народжених у шлюбі, так і дітей, народжених особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі (народжені поза шлюбом). Отже, визначення походження дитини є підставою виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини (дітей). Розділом ІІІ глави 12 Сімейного кодексу України, передбачений порядок визначення походження дитини, який можливо розподілити на визначення походження дитини, яка зачата і (або) народжена у шлюбі та визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Згідно ст.\~121\~СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122та125цьогоКодексу. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно абзацу 2 ч. 3 ст.\~128\~СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що 28 серпня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис за № 393 про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дніпро. Батьком дитини зазначено\~ [PERSON] . Відомості про батька в актовому запису про народження дитини були внесені на підставі ч.1ст.\~135\~СК України - за вказівкою матері. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у преамбулі постанови Пленуму № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справ, постановленню законних і обґрунтованих судових рішень. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно зі ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, суд враховує, висновок молекулярно-генетичної експертизи, у відповідно до якої вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999%. У відповідності до\~ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. В зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині встановлення батьківства та внесення відповідних змін до підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного. Встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 18 жовтня 2019 року. Згідно до ст. ст.\~180,\~181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2\~ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст.182 СК України\~визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1,2\~ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, ним не надано доказів наявності в нього на утримання інших дітей або непрацездатних батьків, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки позивачем не надано доказів сум заробітку (доходу) відповідача, суд позбавлений можливості визначити, чи має відповідач достатній заробіток (дохід). Також, судом встановлено, що у малолітньої дитини [PERSON] , виражений перивентикулярний набряк речовини головного мозку та вроджена вада серця, а також білково-енергетична недостатність другого ступеню та лактозна недостатність, що підтверджується копіями довідок (а.с. 10-17). Крім того, відповідно до\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а вразі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/3 частку доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач та її представник як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягнути з відповідача. На підставі викладено та

Outcome: partial