Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив позбавити батьківських прав: [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати: з [PERSON] аліменти на користь дітей [PERSON] та [PERSON] не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно; з [PERSON] аліменти на користь дитини [PERSON] не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитину відповідного віку щомісячно. Дітей просили передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] не цікавиться життям малолітніх дітей, веде аморальний спосіб життя, матеріально їх не утримує, діти знаходяться на утриманні бабусі [PERSON] . [PERSON] проживає окремо від дитини [PERSON] , так як проходить військову службу у Збройних Силах України за контрактом. Батьки не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не проявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не цікавляться їх здоров`ям, що оцінюється як нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяву до суду про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов не скористалась. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження, та [PERSON] , [INFO] , відомості про батька якої записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно характеристики Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 25.05.2019, відповідачка [PERSON] залишила дітей на сторонніх людей та місце перебування її на даний час невідоме. За час її проживання в будинку по [ADDRESS] (далі-Будинок) зарекомендувала себе з негативної сторони: не працювала, вела антиморальний спосіб життя, доглядом та вихованням малолітніх дітей не займалася. У 2020 році [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.175-1 КУпАП, ч.1 ст.178 КУпАП, ч.1 ст.184 КУпАП (лист Новоград-Волинського відділу поліції від 02.06.2020, постанова Новоград-Волинського міськрайонного суду від 03.06.2020). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 15.04.2020, відповідачка [PERSON] проживала без реєстрації в будинку своєї свекрухи [PERSON] в [ADDRESS] . Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 15.04.2020, 26.05.2020 та 24.09.2020 (за адресою: [ADDRESS] ) встановлено, що дитина [PERSON] проживає у 4-х кімнатному одноповерховому будинку разом зі своєю бабусею [PERSON] . В будинку створені умови для проживання дитини. На час візитів на вказані вище дати матері [PERSON] вдома не було. Неповнолітня [PERSON] тимчасово проживає без місця реєстрації у [PERSON] , знайомого її матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 16.10.2020. З Висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.10.2020 слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх неповнолітніх дітей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно матеріалів справи, відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньок [PERSON] та [PERSON] , нехтують ними, не проявляють до дітей жодної батьківської турботи та любові, байдужі до них, не цікавляться їх життям, здоров`ям, не спілкуються з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їхніх дітей, підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років: з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дітей; враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку; вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів; беручи до уваги байдужу позицію відповідачів, які будучи належним чином повідомленими про неодноразові слухання справи в судові засідання жодного разу не прибули та не надали будь-яких заперечень проти позову; - суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та стягує з відповідачів аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто в мінімальному, встановленому чинним законодавством. Така сума аліментів буде реальною, надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей, відповідатиме, як їх інтересам, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платників аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Отже, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 05.06.2020. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідачів в дохід держави в сумі по 840,80 грн. з кожного за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved