Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 08.02.2014 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул.Хохлова, 20, в с.Машів Любомльського району Волинської області. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина позивач [PERSON], яка спадщину прийняла у встановленому порядку, оскільки на день смерті спадкодавця разом з ним проживала, та діти: відповідачі [PERSON], [PERSON], які на спадщину батька не претендують, звертатись до суду з питанням продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно не будуть. Позивач, реалізовуючи своє право на спадщину, звернулась до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у цьому їй було відмовлено через відсутність у спадкодавця державної реєстрації вищевказаного нерухомого майна. З викладених підстав, позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Машів, по вул.Хохлова, 20, Любомльського району Волинської області. В судове засідання сторони не зявились, однак попередньо кожен із них подав в канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності. При цьому у поданих заявах: позивач вказала, що позов підтримує; відповідачі: [PERSON] з позовом [PERSON] погоджується, заперечень та доповнень не має; [PERSON] з позовом згідний, заявлені вимоги визнає та заперечень не має; голова Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області судові вимоги [PERSON] визнає повністю та заперечень щодо позову не має. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №154153, виданого виконавчим комітетом Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області 11.02.2014 року, встановлено, що [PERSON] помер 08.02.2014 в с.Машів Любомльського району Волинської області (а.с.2). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з довідки Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 06.06.2016 за №191/02-6 та витягу з погосподарської книги №1 на 2011-2015 роки цієї ж сільської ради від 06.06.2016 року за №194/02-6, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, 1973 року побудови, який знаходиться в с.Машів Любомльського району Волинської області по вулиці Г.Хохлова, 20, за номером обєкта погосподарського обліку №0088-1, належав [PERSON] та після його смерті увійшов до складу спадщини останнього (а.с.4, 5). Згідно витягу №192/02-6 від 06.06.2016 року із архівної копії, надісланої архівним відділом Любомльської райдержадміністрації, рішення Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області з додатками від 01.11.1996 року №7/3.4, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,47 га, та для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,25 га (а.с.15). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з довідки Машівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 06.06.2016 за №191/02-6, заповіт від імені [PERSON] даною сільською радою не посвідчувався. Спадкоємцями за законом, передбаченими ст.1261 ЦК України, є його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. На день відкриття спадщини, разом із спадкодавцем проживали, були зареєстровані та вели спільне господарство: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.4). Поміж цього, та обставина, що [PERSON] є дружиною спадкодавця, а [PERSON] та [PERSON] дітьми, доводиться копіями: свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №263313, виданого Гущанською сільською радою Любомльського району Волинської області 01.07.1974 року; свідоцтв про народження серії І-ЕГ №469538, №407410, та про одруження серії 1-ЕГ №2869843, виданими Машівською сільською радою Любомльського району 06.12.1979 року, 12.07.2002 року, 09.1977 року, відповідно (а.с.3, 22, 23, 26). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом, ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У ч.1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було зазначено вище, спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем [PERSON], а тому, в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті останнього (а.с.4). Із заяви спадкоємця [PERSON], посвідченої Машівською сільською радою Любомльського району Волинської області 08.06.2016 року, слідує, що остання від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] відмовляється на користь матері та просить вважати її такою, що спадщину не прийняла (а.с.24). Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 розяснив, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Отже, зважаючи на ту обставину, що заява [PERSON] від 08.06.2016 року подана поза строками, визначеними ч.1 ст.1270 ЦК України, тому не може бути прийнята судом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З копії матеріалів спадкової справи №36/2016 до майна померлого 08.02.2014 року [PERSON] вбачається, що обоє спадкоємців: [PERSON] та [PERSON], як такі, що прийняли спадщину, 14.06.2016 року звернулися до приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] з заявами про видачу кожному із них свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться по вул.Г.Хохлова, 20, в с.Машів Любомльського району Волинської області. Постановами приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] від 14.06.2016 року за №364/02-31 та за №365/02-31 спадкоємцям: [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вул.Г. Хохлова, 20, в селі Машів Любомльського району Волинської області, у звязку з відсутністю підтверджуючих документів щодо права власності та належності майна спадкодавцеві [PERSON] З копії вищевказаних матеріалів спадкової справи №36/2016 також встановлено, що, окрім спадкоємців: [PERSON] та [PERSON], спадщини після смерті [PERSON] у встановленому порядку ніхто не приймав, в тому числі син останнього [PERSON], а також спадкоємців, які відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадковому майні, немає. Враховуючи неприйняття спадщини у встановленому порядку спадкоємцем [PERSON] та інші встановлені фактичні обставини справи, спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина позивач [PERSON] та дочка [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, [PERSON] та [PERSON] спадкують по ? частки у приналежному останньому домоволодінні, що по вул.Хохлова, 20, в с.Машів Любомльського району Волинської області. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 03.10.2016 року за №69608681, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Машів, вул.Хохлова Г., 20, зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, погріба, двох веранд, прибудови, літньої кухні, гаража, трьох хлівів, вбиральні, огорожі, воріт та колодязя питного, які знаходяться в с.Машів по вул.Г.Хохлова, 20, Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії позивачу [PERSON] рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно (а.с.6-10). Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з цим, зясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачами предявленого позову в повному обсязі суперечить закону, оскільки порушує права іншого спадкоємця відповідача [PERSON], що не дає підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Враховуючи, що у справі встановлено право позивача на спадкування після смерті [PERSON] лише на ? частки спадкового майна, тому за останньою слід визнати право власності саме на ? частки спадкового житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, що знаходиться по вул.Г.Хохлова, 20, в с.Машів Любомльського району Волинської області. З наведених підстав, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial