Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

03 липня 2014 року до суду звернувся [PERSON] та просить визнати незаконним наказ Світловодського міського комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг" № 91-к від 04 червня 2014 року про його звільнення; поновити його на попередню роботу на посаду старшого контролера дільниці по обслуговуванню торгівлі Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг» та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. (а.с. 1-3) В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, доводячи їх обґрунтованість пояснили суду, що відповідно до наказу від 04 червня 2014 року [PERSON] звільнений з роботи згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. Підставою для звільнення зазначено акт № 4 від 03 червня 2014 року, у якому вказано, що підприємець [PERSON] здійснює торгівлю на ринку в кіоску без укладеного договору, сплачуючи кошти за його оренду контролерам та заступнику без фіскального чеку. Проте ніяких коштів від [PERSON] поза нарахуваннями у відомостях, на підставі яких справляється підприємцями плата відповідно до договорів, він не отримував, за весь період своєї роботи на дільниці жодних порушень та зауважень не мав. З точки зору позивача, його звільнення носить суто особистісний характер, оскільки він приймав участь у роботі комісії міськвиконкому, яка виявила факти порушень керівництвом Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», зокрема [PERSON] Представники відповідача в судовому засіданні з позовом не погодились, вказують, що звільнення [PERSON] відбулося в повній відповідності з нормами чинного законодавства про працю. (а.с.48-52) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 15 січня 2009 року працював старшим контролером дільниці по обслуговуванню торгівлі Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг» , що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с. 5) Відповідно до наказу № 91-к від 04 червня 2014 року "Про звільнення", [PERSON] 04 червня 2014 року звільнений з роботи у зв'язку з втратою довір'я, за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою для видання наказу зазначено акт № 4 від 03 червня 2014 року. (а.с. 6) З копії Акту № 4 від 03 червня 2014 року вбачається, що відповідно до наказу директора МКП ККП від 02 червня 2014 року № 36 було проведено вибіркову перевірку роботи торгових точок дільниці по обслуговуванню торгівлі, в результаті якої виявлено, що підприємець [PERSON] з лютого 2014 року здійснює торгівельну діяльність у кіоску Ф2-9 без укладеного договору, а орендну плату у розмірі 600 грн. сплачує в адміністрацію дільниці, а саме контролерам та заступнику у розмірі 600 грн. без фіскального чеку. (а.с. 29) П. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пленум Верховного суду України у п. 28 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року визначив, що звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Підставою для розірвання трудового договору у зв'язку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна. Однак, власник у разі спору зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Проте в судовому засіданні жодним чином не було доведено факту вчинення [PERSON] винних дій в межах обставин, встановлених Актом № 4 від 03 червня 2014 року, які могли би слугувати підставою для втрати до нього довір'я. Відповідно до посадової інструкції старшого контролера [PERSON] зобов'язаний був контролювати оплату торгуючими суб'єктами ринкового збору та плати за надані послуги на дільниці по обслуговуванню торгівлі; вживати заходів щодо вчасного, в повному обсязі надходження коштів до каси дільниці по обслуговуванню торгівлі. (а.с. 57) З показань в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що кошти за кіоск Ф2-9 вона контролерам не сплачувала, так як цей кіоск був відсутній у відомості, за якою контролери отримували плату за містовий збір та послуги дільниці. Доки договір між нею та комбінатом комунальних послуг укладений не був, плату за кіоск 2-9 вона здійснювала товаром, яким торгувала, надаючи його на потреби комбінату, зокрема фарби, розчинники, пензлі, держаки та інше, на фарбування Обеліску слави, міського кладовища, тощо. Решту суми вона заносила до адміністрації дільниці, проте жодного разу ні товар, ні кошти [PERSON] від неї не отримував. Як правило, господарські товари на потреби комбінату у неї отримувала заступник начальника дільниці по обслуговуванню торгівлі Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг» [PERSON] Будучи допитаною в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердила показання [PERSON] З пояснень допитаної в судовому засіданні як свідка [PERSON] вбачається, що в квітні 2014 року до неї, як голови організації підприємців звернулася підприємець [PERSON] та повідомила, що кіоск [PERSON] працює без укладення договору на встановлення торгової точки і надання послуг та, відповідно, без оплати через касу містового збору. Про звернення [PERSON] та доведену нею інформацію вона повідомила директора [PERSON] Допитані як свідки [PERSON], [PERSON][PERSON], [PERSON], які входили до складу комісії, що здійснювала 03 червня 2014 року вибіркову перевірку роботи торгових точок в судовому засідання підтвердили факт проведення цієї перевірки, повідомили, що перевіряли і безпосередньо роботу [PERSON], претензій до нього у комісії не було. З викладеного слід робити висновок про те, що факт здійснення торгівельної діяльності підприємцем [PERSON] у кіоску Ф2-9 без оформлення договору на встановлення торгової точки та надання послуг був відомий адміністрації дільниці по обслуговуванню торгівлі Світловодського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних послуг», а даних про те, що [PERSON] , безпосередньо обслуговуючи грошові цінності вчинив винні дії, що свідчили б про порушення правил проведення операцій з ними, в судовому засіданні представлено не було. Показання свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON] щодо відомих їм фактів порушення [PERSON] правил прийняття оплати містового збору суд не може прийняти до уваги , оскільки ці дані не стосуються обставин, встановлених у Акті від 03 квітня 2014 року, який був визначений підставою для втрати довір'я до позивача. Таким чином суд визнає, що звільнення [PERSON] відповідно до наказу Світловодського міського комунального підприємства "Комбінат комунальних послуг" № 91-к від 04 червня 2014 року відбулося всупереч положенням п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання звільнення його з роботи незаконним та поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦПК України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , зі змінами та доповненнями, визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , зі змінами та доповненнями. П.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 121 грн. 02 коп. , що підтверджується довідкою відповідача. (а.с.55). Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, у червні 2014 року - 14 робочих днів, у липні 2014 року - 23 робочих дні, у серпні 2014 року - 20 робочих днів, у вересні 2014 року - 22 робочих дні, у жовтні 2014 року - 23 робочих дні, у листопаді 2014 року - 20 робочих днів, у грудні 2014 року - 18 робочих днів , а всього - 140 робочих дні. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненю середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2014 року по 24 грудня 2014 року у сумі 16942 грн. 80 коп.( 140 робочих днів Х 121 грн. 02 коп. середньоденної заробітної плати = 16942 грн. 80 коп.) З підстав положень ст.. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача. Відповідно до правил п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі викладеного та

Outcome: approved