Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

10.04.2014 року публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з позовом про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зазначив, що 06 лютого 2009 року уклав з [PERSON] договір відновлювальної кредитної лінії №12, відповідно до якого останньому був наданий кредит на споживчі цілі в розмірі 120000 грн. до 05 лютого 2019 року зі сплатою 23% річних. При цьому, було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передав банку в іпотеку належний йому будинок [ADDRESS]. Позичальник [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 26.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області. Позичальник умови договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 03 квітня 2014 року виникла заборгованість перед банком в сумі 91469 грн. 60 коп., яка складається з залишку боргу за кредитом. Посилаючись на викладене, позивач, просив суд стягнути з відповідачів, які являються спадкоємцями [PERSON], вказану заборгованість шляхом звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки, визначивши спосіб реалізації майна - застосування процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів з наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути з відповідачів судові витрати. Представники позивача за довіреністю Послушняк В.М. та Безталанна О.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань. У разі смерті боржника, боргові зобов'язання померлого, що витікають з договірних правовідносини учасником яких той був, відповідно до статей 1216, 1281-1282 ЦК України, з чисто договірних переходять в сферу дії норм спадкового права. Спадкоємці автоматично не стають стороною договору, в тому числі і кредитного, укладеного спадкодавцем з контрагентом, а, відповідно, не повинні нести відповідальність з підстави неналежне виконання договору. У разі прийняття ним спадщини, вони задовольняють вимоги кредитора в межах успадкованого ними майна і в обсязі боргу, що існував на час смерті спадкодавця. До такого ж розуміння правової ситуації спонукає судову владу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Так, роз'яснюючи судову практику, що склалася в Україні по даній категорії справ, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 32 своєї постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності спадкоємців суди мають враховувати, що відповідно до положень статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виписане є обов'язковим для застосування. Що ж до правової долі переданого в іпотеку майна, то слід керуватися ст. ст. 1, 3-5, 7, 11-12, 17-18, 23, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку». Згідно них, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому названим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. - з інших підстав, передбачених названим Законом. Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 названого Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З системного аналізу виписаних норм та роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ можна зробити висновок про те, що у разі смерті позичальника за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, і прийняття спадщини спадкоємцями, ті відповідають по його боргам у межах спадкового майна і у обсязі боргу, що існував на день смерті спадкодавця. Передане ним в іпотеку майно зберігає такий же правовий статус, а, відповідно на нього може бути звернуто стягнення по забезпеченому ним кредитному зобов'язанню. Матеріалами справи встановлено, що дійсно між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і [PERSON] 06 лютого 2009 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №12 відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 120000 гривень на споживчі цілі зі сплатою 23% річних за користування кредитом із остаточним терміном його повернення 05 лютого 2019 року. В забезпечення виконання зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії №12 від 06 лютого 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено іпотечний договір. Відповідно до умов якого [PERSON] передала ВАТ «Державний ощадний банк України» в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] (п.1.2 Іпотечного договору). Згідно свідоцтва про смерть (копії) серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління Миколаївської області від 26.09.2012 року, позичальник - [PERSON] помер [INFO]. З копії спадкової справи №66/2012 вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернулися: дружина спадкодавця - [PERSON], [INFO] та син спадкодавця - [PERSON], [INFO]. Донькою спадкодавця [PERSON] подано заяву про відмову від прийняття спадщини за законом на спадкове майно на користь дружини спадкодавця [PERSON]. Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість позичальника [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії №12 від 06.02.2009 року станом на 03.04.2014 року складає 91469 грн. 60 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 91469 грн. 60 коп. Згідно п.3.2.2. договору відновлювальної кредитної лінії Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, а також в інших випадках, передбачених договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. В силу п.6.1 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов'язків, передбачених договором відновлювальної кредитної лінії, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Згідно вимог іпотечного договору від 06 лютого 2009 року, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку, встановленому чинним законодавством. Як вбачається із п.1.3 іпотечного договору вартість предмета іпотеки на час підписання договору складає 240000 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Вимоги позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки відповідачка [PERSON] заявою від 12.02.2013 року відмовилась від прийняття спадщини за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька [PERSON] на користь дружини спадкодавця [PERSON]. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягує на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою ним при пред'явлені позову 914 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: partial