Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

06.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянки, при цьому вказувала на те, що з 19.12.1981 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, під час якого вони придбали житловий будинок № 46 по вул. Клари Цеткін (після перейменування Володимирська) в м. Вознесенську Миколаївської області, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу №8 від 05.01.1988 року та зареєстрованого у Вознесенському МБТІ 13.01.1988 року. Позивач зазначив, що будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, однак за спільною згодою сторін його оформили на імя відповідача - [PERSON] Також у власності подружжя знаходиться земельна ділянка, зареєстрована на відповідача, згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 26.03.1994 року, кадастровий номер земельної ділянки 4810200000:05:017:0050, площа 0,0688 га. Посилаючись на положення ст. ст. 60, 65, 70, 71 СК України, позивач просила суд в порядку поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та 1/2 земельної ділянки за зазначеною адресою. Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження по справі та в порядку спрощеного позовного провадження призначено до розгляду на 04.05.2018 року. 02.10.2018 року позивачем було подано уточнену позовну заяву в частині зазначення характеристик предмету спору, а саме позивач просила суд в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою: вул. Володимирська № 46 в м. Вознесенську Миколаївської області та на 1/2 частку земельної ділянки, за тією ж адресою, кадастровий номер 4810200000:05:017:0050, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Вказують, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке придбано не тільки у період шлюбу, але і за сумісні кошти. З приводу самочинно побудованих будівель зазначила, що їх потрібно включити до поділу, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до початку розгляду справи по суті подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із здійсненням реконструкції житлового будинку, зміни його розмірів, функціональних призначень приміщень, в результаті чого збільшилася його як загальна так і житлова площа, також було самочинно побудовано кілька господарських будівель і споруд до житлового будинку. За станом здоровя не здав будинок в експлуатацію та не оформив самочинне будівництво, тому новостворене нерухоме майно не підлягає поділу. Крім того спірна земельна ділянка приватизована відповідачем у 1999 році не є спільною сумісною власністю подружжя, тому і в цій частині позовних вимог суду належить відмовити позивачу в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.12.1981 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження (а.с.9). В період шлюбу відповідачем на підставі договору купівлі - продажу від 05.01.1988 року за № 8 було придбано житловий будинок № 46 по вул. Клари Цеткін в м. Вознесенську Миколаївської області, житловою площею 30.3 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай В-1, тамбур Г-1, літня кухня Д-1, підвал Д-1 п/д, огорожа та споруда №1-2 ( а.с.11-12). За відповідачем зареєстровано право власності на житловий будинок № 46 по вул. Клари Цеткін в м. Вознесенську Миколаївської області у КП "Вознесенському МБТІ" за реєстровим № 2015 від 13.01.1988р. (а.с. 12 на звороті). Згідно розпорядження Вознесенського міського голови №136-р від 25.11.2015 року про перейменування вулиць, провулків на території м. Вознесенська, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму, вулицю імені [PERSON] перейменувати на вулицю Володимирську (а.с.33). Відповідно висновку субєкта підприємницької діяльності про вартість майна від 02.10.2018 року, ринкова ( оціночна) вартість об'єкту спірного житлового будинку № 46 по вул. Володимирська в м. Вознесенську Миколаївської області з надвірними будівлями та спорудами складає 169600 грн. без утримання ПДВ ( а.с. 79). Відповідно висновку субєкта підприємницької діяльності про вартість майна від 02.10.2018 року ринкова (оціночна) вартість об'єкту - земельної ділянки площею 0.0688 га, за адресою вул. Володимирська в м. Вознесенську Миколаївської області, власником якої є [PERSON], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - 17\~200 грн. без урахування ПДВ ( а.с. 82). Згідно повідомлення КП «Вознесенське МБТІ» №256 від 18.04.2018 року, станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: Миколаївська обл., м. Вознесенськ, вул. Володимирська ([PERSON]), №46 зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №8 від 05.01.1988року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Станом на час останньої технічної інвентаризації 28.01.2010 року наявні такі самочинні забудови: сарай К-1 площею 18,2 кв.м.; сарай Л-1 площею 4,4 кв.м.; сарай Ж-1 площею 5,7 кв.м.(а.с.38). Після звернення до суду із даним позовом сторонами було виготовлено новий технічний паспорт від 18.06.2018 року на житловий будинок № 46 по вул. Володимирська в м. Вознесенську. На зворотній сторінці документу проставлений штамп КП «Вознесенське МБТІ» про наявність самочинно збудованих і переобладнаних приміщень за рахунок реконструкції житлового будинку А-1 загальна площа складає 91,5 кв. м., з житловою площею 36.6 кв. м. Також самочинно збудовані: житлова прибудова А-1 площею 54,0 кв.м., внутрішня 35,6 кв.м.; гараж Є-1 площею 32,6 кв.м.; сарай К-1 площею 18,2 кв.м.; сарай Л-1 площею 4,4 кв.м.; сарай Ж-1 площею 5,7 кв.м.; сарай М-1 площею 70,8 кв.м.(а.с.51-55). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 28.12.1993 року за №301 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0381га. для обслуговування житлового будинку по вул. Клари Цеткін №46 в м. Вознесенську Миколаївської області. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3366 від 26.03.1994 року (а.с.19). Згідно відмітки на зворотньому боці зазначеного Державного акту у розділі зміни у межах розмірах земельної ділянки наявна відмітка про збільшення площі земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку по вул. Клари Цеткін №46 в м. Вознесенську Миколаївської області до 0.0688 га на підставі рішення Вознесенської міської ради № 12 від 14.09.1999 року. Дана обставина також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 22.06.2018 року (земельна ділянка кадастровий номер 4810200000:05:017:0050, рішення органу місцевого самоврядування Рішення 8 сесії 23 скликання Вознесенської міської ради Миколаївської області від 14.09.1999 року. Державний акт від 26.03.1994 р. МК б/н (а.с.63). Згідно з положеннями ст.\~22 Кп ШС України, який був чинний на час придбання майна і виникнення спірних правовідносин (січень 1988 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його\~\~спільною сумісною\~\~власністю.\~\~Кожен\~\~з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами намарно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку\~(аналогічні положення містить\~і ст. 60 СК України). Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо (таке ж положення містить і ст. 368 ЦК). Згідно ст. 28 КпШС України\~\~у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (такі ж положення містяться в ст. 70 СК України). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. Аналізуючи зазначені норми, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, проти цього не заперечував і відповідач, який в підготовчому судовому засіданні зазначив, що житловий будинок придбано спільно з позивачкою. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З приводу самочинного будівництва в житловому будинку № 46 по вул. Володимирській (до перейменування [PERSON]) в м. Вознесенську Миколаївської області, суд має зазначити наступне. Відповідно до положень ч. ч. 2, 3\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.\~\~До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Поділ між подружжям об'єкта незавершеного будівництва з урахуванням\~\~ступеня його готовності за\~ст. 331 ЦК України\~є можливим лише за умови, що таке будівництво не є самочинним у розумінні\~ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України\~\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1\~ст.\~376\~ЦК України і головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2\~ст. 376 ЦК України). Так відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146. Реконструкція об'єкта нерухомості - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій;\~прибудова\~-\~\~вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку ( п. 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року за № 295). Тобто ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій\~\~№ 146). При цьому за змістом ч. 1\~ст. 376\~\~ЦК України\~правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкцієї про проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, передбачено, що\~не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.\~Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону ( наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від\~18.06. 2007 року № 55). Згідно абз. 2 п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. \~15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно п.12\~Постанови,\~у справах,\~пов'язаних\~із самочинним\~будівництвом нерухомого\~майна,\~суди мають\~враховувати,\~що за\~загальним правилом\~особа,\~яка здійснила\~або здійснює\~таке будівництво,\~не набуває\~права власності\~на нього\~(ч.\~2\~ст. 376\~ЦК).\~Разом із\~цим власник\~земельної ділянки\~набуває право\~власності на\~зведені ним\~будівлі,\~споруди та\~інше нерухоме\~майно (ч\~2\~ст.375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч 5 ст. 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо та прибудови до них є складовими індивідуальних (садибних) житлових будинків. Питання щодо поділу індивідуального житлового будинку може розглядатися лише після визнання права власності на нього згідно Порядку\~прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення\~I та\~II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва\~та житлово-комунального\~господарства України\~від 24 квітня 2015 року № 79. Технічне обстеження, як комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації здійснюється із внесенням відповідних виправлень і доповнень до інвентаризаційних документів (інвентаризаційних справ) відповідним субєктом господарювання і в подальшому до технічного паспорта вносяться відомості щодо змін власника з відповідною відміткою та засвідченням печаткою. Зазначене обстеження обєктів проводиться відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення\~I та\~II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт з урахуванням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а також особливостей, передбачених пунктом 6 цього розділу. До того ж обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із\~Законом України\~«Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із цим Законом має кваліфікаційний сертифікат. З огляду на ту обставину, що сторонами на пропозицію суду спеціалістами КП «Вознесенське МБТІ», виготовлено новий технічний паспорт, станом на червень 2018 року, який містить інформацію щодо реконструкції спірного житлового будинку, суд вважає, що самовільно переобладнаний за рахунок реконструкції житловий будинок А-1, самочинно збудовані: житлова прибудова А-1 площею 54,0 кв.м., внутрішня 35,6 кв.м. ( 2002 рік); гараж Є-1 площею 32,6 кв.м. ( 1988 рік); сарай К-1 площею 18,2 кв.м. (2002 рік); сарай Л-1 площею 4,4 кв.м. ( 2002 рік); сарай Ж-1 площею 5,7 кв.м. (1995 рік); сарай М-1 площею 70,8 кв.м.(2012 рік) без отримання документів на будівництво, визначені КП «Вознесенське МБТІ» при інвентаризіціїї 18.06.2018 року є самочинним будівництвом, через що житловий будинок № 46 по вул. Володимирській в м. Вознесенську Миколаївської області не може\~бути предметом поділу. Щодо заперечень представника відповідача [PERSON], викладених у відзиві на позовну заяву, що спірна земельна ділянка не була придбана у шлюбі, а отримана відповідачем у порядку приватизації на підставі рішення Вознесенської міської ради згідно з правилами\~ Земельного кодексу України\~в редакції 1992 року, ст. 22 КпШС України інших нормативних актів, які діяли на час набуття [PERSON] права власності, є його особистою власністю, отриманою шляхом реалізації особистого права громадянина України на приватизацію земельних ділянок під час перебування у шлюбі, то суд не погоджується з даною позицією з огляду на наступне. Дійсно, відповідно до положень статей\~6,\~17 ЗК України\~1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян», затвердженого\~наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10\~і\~ст. 22 КпШС України, на які посилається сторона відповідача і які були чинними на час приватизації [PERSON] спірного обєкта нерухомості, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Однак відповідно до положень \~ст. 30 ЗК України в редакції\~1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обє'ктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Таке право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (п. 18-2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі №6-2710цс15, постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 61-22101св18.) З урахуванням зазначеного, суд вважає, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю сторін і їх частки в цьому майні із урахуванням вимог\~ст. 22 КпШС\~УРСР та\~ст. 70 СК України\~є рівними. За встановлених обставин суд вважає, що житловий будинок № 46 по вул. Володимирській в м. Вознесенську Миколаївської області є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], але не може\~бути предметом поділу, тоді як земельна ділянка, площею 0.0688 га., кадастровий номер 4810200000:05:017:0050, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою є спільною сумісною власністю сторін іі може бути поділена між ними в рівних частках.

Outcome: partial