Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

23.01.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32226,11 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 21.07.2006 року був укладений кредитний договір № NKVZRK06872700, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 4690,00 грн. на строк до 20.07.2009 року (включно), а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 0,92% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору, процентів за користування кредитними коштами - 24% на рік. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON], незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, комісію, внаслідок чого станом на 13.01.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 32226,11грн., яка складається з : - заборгованості за кредитом у сумі 3729,13 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 11157,91 грн.; - пені у сумі 16174,02 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд позову в його відсутність, згоден на винесення заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, судом належним чином повідомлений про час та місце його проведення за зареєстрованим місцем проживання, судові виклики повернулися з відміткою про невручення через не проживання. Згідно статті 74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації місця проживання, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 21.07.2006 року був укладений кредитний договір № NKVZRK06872700, в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору Банк зобов'язався надати та в подальшому надав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в сумі 4690,00 грн. на строк до 20.07.2009 року (включно), а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення в період з 18 по 25 число кожного місяця щомісячного платежу в розмірі 0,92% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору, процентів за користування кредитними коштами - 24% на рік. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання зобов'язань позичальником є сплата ним Банку пені у розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за день ( п. 4.1). Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551, 553-554 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку та строки відповідно до укладеного договору, проте свої зобов'язання не виконав. Згідно Умов та правил при порушенні позичальником визначеного в заяві строку погашення заборгованості, така заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. З цього моменту здійснюється нарахування пені. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з цим станом на 13.01.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 32226,11грн., яка складається з : - заборгованості за кредитом у сумі 3729,13 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 11157,91 грн.; - пені у сумі 16174,02 грн. Що стосується вимог про стягнення суми пені, то суд виходить з того, що ч.3 ст. 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за Конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№ 7-рп/2013) рекомендовано Верховній Раді України законодавчо врегулювати питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобов'язань у відносинах споживчого кредитування. З розрахунку, наданого Банком, видно, що розмір заявленої до стягнення пені (8306,6 грн.) значно перевищує заборгованість відповідача за тілом кредиту. Разом з тим, відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України одним із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільних прав та інтересів. За такого, враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 4000 грн. 00 коп. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення в сумі 243,6 грн.

Outcome: partial