Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» (далі - «Відповідач») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, стягнення втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, стягнення відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. З 04.01.2019 року по 31.03.2020 рік Позивач працювала на посаді головного бухгалтера у ТОВ «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш». Згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відносно Позивача дані про нараховану заробітну плату Відповідачем, містяться за період з січня 2019 року по березень 2020 рік. При звільненні Позивач не отримала належної її за березень 2020 рік заробітної плати, в зв`язку з тим, що Відповідач не мав коштів для розрахунку. 04.05.2020 року Позивач надіслала заяву про виплату її заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та виплату та виплату середнього заробітку за весь час затримки. Повний розрахунок з Позивачем в день її звільнення проведений не був, а саме не була виплачена повністю заробітна плата за березень 2020 рік. 23.07.2020 року Позивачу було сплачено заборгованість по виплаті невиплаченої заробітної плати в розмірі 2 003,22 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 8 228,40 грн. Однак, на дату подачі позову з Позивачем не було виплачено заборгованості по заробітній платі. Тому Позивач просить суд стягнути з Відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 30 861,60 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 90,36 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 500,00 грн. Ухвалою суду від 22.06.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.24-25). 21.08.2020 року на адресу суду від представника Відповідача - директора «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» Поліщука О.П. надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу. У відзиві той зазначив, що Відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.38-46). 03.09.2020 року на адресу суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, разом із підтвердженням його направлення Відповідачу. У відповіді та зазначила, що Відповідачем не було надано доказів про відсутність своєї вини щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та компенсації за всі дні невикористаної відпустки, тому Позивач вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.101-106). 10.02.2021 року у судовому засіданні Позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. В судовому засіданні представник Відповідача - адвокат Колесник Т.А. заперечувала проти позову, у його задоволенні просила відмовити повністю. Пояснила суду, що стосовно арифметичного розрахунку суми позову зауважень у сторони Відповідача немає. Просила зменшити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені в порядку ст.117 КЗпП. В судовому засіданні представник Відповідача ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» директор [PERSON]. заперечував проти позову, у його задоволенні просив відмовити повністю. Додатково пояснив, що зазначена Позивачем у позові заборгованість по виплаті заробітної плати дійсно була. Але вона виникла не з вини підприємства. В один день з Позивачем, яка працювала головним бухгалтером, звільнився й директор підприємства. Оскільки підприємство залишилося без керівника, то було втрачено доступ та контроль над господарською діяльністю товариства. Тому, вини підприємства у заборгованості перед Позивачем немає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з записом у трудовій книжці, з 04.01.2019 року наказом №1-К від 04.01.2019 року Позивача було прийнято на посаду головного бухгалтера в ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» (а.с.9). Відповідно до наказу (розпорядження) від 04.01.2019 року №1-К-0000000022, виданим ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» за підписом керівника підприємства - [PERSON] , Позивача прийнято на посаду головного бухгалтера з окладом 8 000,00 грн. (а.с.10). Відповідно до наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 31.03.2020 року №1-К-0000000022, виданим ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» за підписом керівника підприємства - [PERSON] , Позивача звільнено з посади головного бухгалтера за згодою сторін (а.с.11). Як убачається з копії заяв від 04.05.2020 року Позивачем було надіслано заяву до ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та виплату та виплату середнього заробітку за весь час затримки (а.с.12-13). Згідно з видатковим касовим ордером від 23.07.2020 року, Позивачу було сплачено заборгованість по виплаті невиплаченої заробітної плати в розмірі 2 003,22 грн. та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 8 236,45 грн. (а.с. 33). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з практикою Суду до такого майна відносяться й грошові кошти (заробітна плата), відносно яких є достатньо конкретне і передбачуване відповідно до національного закону легітимне очікування (законне сподівання) (п. 31-46 рішення у справі "Будченко проти України"). Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 КЗпП України. Крім того, згідно з вимогами статей 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, суд погоджується з розрахунком Позивача та приходить до висновку про те, що сума компенсації за втрату частини заробітної плати становить - 90,36 грн, які необхідно стягнути на його користь з Відповідача. Крім того, відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, суд погоджується з розрахунком Позивача та приходить до висновку про те, що у якості середнього заробітку за час за час затримки розрахунку при звільненні з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 30861,60 грн. Наведені представниками Відповідача доводи в обґрунтування клопотання про зменшення розміру стягнення середнього заробітку в порядку ч.2 ст.117 КЗпП судом до уваги не приймаються, оскільки не доводять неможливості та не звільняють з Відповідача обов`язку розрахунку з працівником, що звільняється, в порядку ст.116 КЗпП України. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тому безспірним є право позивача на відшкодування йому моральної шкоди, яка заподіяна винними діями Відповідача. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, слід зазначити, що виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав Позивач та враховуючи конкретні обставини справи, глибину та тривалість таких страждань, з урахуванням принципу розумності та справедливості і вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково - у розмірі 1 000,00 грн. Стосовно вимог Позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 5 500,00 грн. суд зазначає наступне. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст.137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В обґрунтування понесення витрат на правничу допомогу стороною Позивача було надано суду копію договору про надання правової допомоги №18 від 09.06.2020 року, копію додаткової угоди до вказаного договору від 17.06.2020 року, копію акту про надання допомоги за Договором про надання правової допомоги (з детальним описом виконаних робіт) від 31.08.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 31.08.2020 року на суму 5 500,00 грн. (а.с.125, 126, 128, 136). При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд враховує обставини, визначені ст.137 ЦПК України, зокрема й те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу відбувається за клопотанням сторони та те, що відповідного клопотання з боку Відповідача суду заявлено не було. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню повністю, у розмірі - 5 500,00 грн., які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до ТОВ «НВП «Машинобудівельний завод «Ремполімермаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, стягнення відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial