Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Європейський страховий союз», за участю третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням уточнених позовних вимог, у розмірі 14404,50 грн, відшкодування пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 1963,74 грн, 3% річних у розмірі 214,28 грн, інфляційні збитки у розмірі 839,57 грн, судові витрати у розмірі 4640,32 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що [PERSON] 27 травня 2016 року приблизно о 17:20 годині, керуючи легковим автомобілем седан «DAEWOO FSO LANOS TF69Y», державний номер [NUMBER], що належить на праві власності виконавчому комітету Маріупольської міської ради, на стоянці ТЦ «ПортСіті», за адресою Володарське шосе 2, в Центральному районі міста Маріуполя Донецької області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався у безпеці свого руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з легковим автомобілем комбі «DAIHATSU CUORE», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водію [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.06.2016р. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль «DAEWOO FSO LANOS TF69Y», державний номер [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «Європейський страховий союз», він 31 серпня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про виплату йому страхових витрат. Однак, до цього часу відповідачем не було перерахована компенсація заподіяної шкоди, у зв'язку з чим позивач просить стягнути суму страхового відшкодування, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, 3% річних, інфляційні збитки, судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та просив задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач надав до суду письмові заперечення, визнав вимогу позивача у частині стягнення виплати страхового відшкодування у сумі 14 404,50 грн, стягнення пені у сумі 806,65 грн, 3% річних у сумі 86,43 грн, інфляційного збільшення у сумі 405,92 грн, у задоволенні інших заявлених позовних вимог заперечував, просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа на стороні відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 981 ЦК України). За правилами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ч. ч. 1, 2 ст. 985 ЦК України). Виходячи з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку у строк, встановлений за договором, здійснити страхову виплату. Частинами 2, 4 ст. 636 ЦК України встановлено, що виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Судом також встановлено що 27.05.2016 року водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ДЕО ЛАНОС» державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності виконавчому комітету Маріупольської міської ради, на стоянці ТЦ «Порт Сіті», за адресою Володарське шосе 2, в Центральному районі м. Маріуполя, скоїв зіткнення з легковим автомобілем комбі «DAIHATSU CUORE», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок зіткнення, власнику транспортного засобу комбі «DAIHATSU CUORE» було заподіяно матеріальної шкоди. Факт вини водія [PERSON] встановлена рішенням суду та притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія транспортного засобу «ДЕО ЛАНОС», державний реєстраційний номер [NUMBER] застрахована в ПрАТ «ЄСС» згідно з полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АЕ/5743453 від 21.09.2015р.(далі - поліс № АЕ/5743453 ), строк дії полісу 1 рік, до 21.09.2016р, франшиза у полісі складає - 1 000,00 грн. Полісом № АЕ/5743453 встановлено страхову суму за шкоду, заподіяну майну, в розмірі - 100000,00 грн. Винною особою в ДТП 08.04.2017р. позивачу була сплачена сума франшизи у розмірі - 1 000,00грн. Позивач звернувся до ПрАТ «ЄСС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталося 27.05.2016р, та зареєстроване 30.05.2016р. Відповідно до листа ПрАТ «ЄСС» від 26.08.2016р за 06-02/464 на підставі авто товарознавчого експертного дослідження №17-D/21/09 від 05.07.2016р., визначений розмір заподіяної шкоди власнику комбі «DAIHATSU CUORE», державний номер [NUMBER], у розмірі з вирахуванням суми податку на додану вартість та франшизи, у розмірі 14 404,50 грн, та взяло на себе зобов'язання здійснити доплату страхового відшкодування у сумі 3 080,90 грн., за умови надання документів, які підтверджують проведення ремонтно-відновлюваних робіт, придбання запчастин та підтвердження сплати зазначених послуг, а також надання для огляду відновленого автомобіля.(а.с.) [PERSON] 31 серпня 2016 року звернувся із заявою до ПрАТ «ЄСС» для отримання страхового відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, проте страховик не виконує свої зобов'язання за укладеним договором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, а сам [PERSON] не надавав згоди на самостійне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, то вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування саме до ПрАТ «Європейський страховий союз» є обґрунтованими. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Тобто, ПрАТ «Європейський страховий союз» повинна виплатити позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 14 404,50 грн., чого в порушення ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зроблено не було. Таким чином, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з ПрАТ «Європейський страховий союз» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 14 404,50 грн. Відповідно до п.35.1 ст.35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Враховуючи положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи те, що позивач надав ПрАТ «Європейський страховий союз» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 30.05.2016р, проте заяву про виплату страхового відшкодування - 31.08.2016р, тобто із пропуском передбаченого законом строку на 62 дні, то строк для виплати страхового відшкодування повинно бути в термін не пізніше 30.01.2017р. та пеня має бути стягнута з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь позивача за договором з урахуванням подання уточненого позову за період з 30.01.2017 по 29.05.2017р у розмірі 1288,07 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який про строчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому з ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь позивача підлягають до сплати заборгованість за період з 30.01.2017р. по 29.05.2017р. із урахуванням індексу інфляції у розмірі 733,16 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 142,07 грн. Доводи позивача про те, що представники ПрАТ «Європейський страховий союз» не виконали свій обов'язок, як це передбачено п.35.3 ст. Закону 1961-ІV, не надавши консультативну допомогу під час звернення позивача до страховика та надали для заповнення бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди замість заяви про страхове відшкодування, чим спровокували до маніпуляцій із відстроченням страхових виплат та зменшення відповідальності страховика за прострочення страхових виплат, судом не приймається до уваги, виходячи з наступного. Обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України закріплений у ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов'язок додержання законів передбачає і обов'язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім того, опублікування нормативно-правового акту (закону) є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Суть даної презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатися на незнання закону, якщо він опублікований у встановленому законом порядку. Оскільки ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оприлюднений відповідно до вимог законодавства та вільний у доступі, то посилання позивача на незнання певних його норм не позбавляє останнього юридичної відповідальності за свої дії. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Крім того, судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, позивач поніс витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі та витрат на правову допомогу, які згідно вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 640 грн. за одну годину роботи (з 01 грудня 2016 року). Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 12.04.2017р. сплачено АО «ВіватЛекс» 4000,32 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10.04.2017р., розрахунком вартості винагороди, витрат по договору про надання правової допомоги, та квитанцією. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 36 своєї постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму від 25 вересня 2015 року № 10: «Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). У зв'язку із зазначеним суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір та судові витрати у вигляді оплати за правову допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 608,64 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3804,30 грн.

Outcome: partial