Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття особи з реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Також у належній йому квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, яка є рідною дочкою його дружини [PERSON] від першого шлюбу. Вказує, з 2005 року відповідачка не проживає за вказаною адресою, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Крім того, вказує, що реєстрація місця проживання відповідачки у вказаному житлі обмежує його права як власника. З врахуванням наведеного, просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. У встановлений в ухвалі суду строк від відповідачки відзив на позовну заяву не надійшов. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин проте, вчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням на веб-порталі судової влади. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що, позивач на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2001 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с 13-14). Відповідно до витягу з будинкової книги, в даному будинку зареєстрована [PERSON] (а.с. 15-18).Дана обставина також підтверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб (а.с.19). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування житловим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року, вказана обставина підтверджується повідомленням ГУНП у Волинській області від 17.09.2020 року (а.с. 21). Згідно актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але ніякої участі в утриманні квартири не приймає, особистих речей та речей повсякденного користування, які б належали б останній немає. Допитані в судому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони є сусідами з позивачем, відповідачку бачили останній раз чотирнадцять років назад, а також підтвердили той факт, що були присутні при складанні акту про відсутність останньої у спірному житлі. Відтак, відповідач зареєстрована у спірній квартирі, а тому право позивача передбачене ст.ст. 317, 319 ЦК України, як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] у зв`язку з порушенням прав та законних інтересів позивача. Щодо заявленої вимоги про зняття з реєстрації за місцем проживання, то вона не підлягає до задоволення, так як відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, наявність рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. Тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial