Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

01.02.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що у їх власності перебуває квартира [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] приходиться [PERSON] колишньою дружиною, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є їх спільними дітьми. Зазначають, що відповідачка [PERSON] разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим у спірній квартирі не проживають більше року, не приймають участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, комунальних послуг, з цих підстав позивачі, як власники житлового приміщення, вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки реєстрація місця проживання [PERSON] та малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] є перепоною для розпорядженням їх майном, а тому просили визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 18.09.2018 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивачі відсутні, однак їх представник адвокат Мегедь. Л.Н. підтримала заявлені до відповідачів позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] , яка є також законним представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Подаючи відзив на позовну заяву просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, з тих підстав, що визнання їх спільним з позивачем дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] буде суперечити їх інтересам, оскільки вони є малолітніми та в силу свого віку не можуть самостійно вирішувати питання свого місця проживання. Третя особа - служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації повідомила суд, що заявлені позовні вимоги суперечать законним правам та інтересам малолітніх дітей, просили відмовити в задоволенні позову, розглянути справу за відсутності представника служби. Заслухавши представника позивачів, дослідивши докази наявні у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачі [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] володіють в рівних частках спадковим майном яке складається з Ѕ частини квартири за номером [ADDRESS] (а.с. 28). Позивачі звертаючись до суду з позовом посилалися на те, що відповідачка разом з неповнолвтніми дітьми тривалий час не проживають у квартирі [ADDRESS] , а їх зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за цією ж адресою порушує їх право власників на вільне володіння, користування майном. Крім того, зазначили, що зняття з реєстрації неповнолітніх дітей не порушує будь-яких їх прав, оскільки діти фактично проживають разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS] . Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16 вказав, що право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у зв`язку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406 ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що 26.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва. ( а.с. 29). Зазначені позивачами обставини щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, як підстави позову підтверджені Актами затверджені начальником ЖЕД-105 про не проживання останьої за місцем реєстрації від 15.05., 6.08., 18.11.2017 року якими встановлено те, що за адресою: [ADDRESS] , громадянка [PERSON] фактично не проживає (а.с. 32-34). Крім того, за даними розписок складених [PERSON] 18.03., 25.05. та 19.07.2017 року вбачається, що остання проживає за адресою [ADDRESS] . (а.с. 38-40). Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки вона протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі. Крім того, після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] не може вважатись членом сімї позивача [PERSON] , а тому підстава, за якої їй було надано право на проживання в даній квартирі відпала. Що ж стосується позовних вимог щодо визнання малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 160 СК Укаїни місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] ними забезпечено реєстрацію місця проживання своїх дітей за своїм зареєстрованим місцем проживання у спірній квартирі. Звертаючись до суду з позовом позивачі стверджували, що діти [PERSON] та [PERSON] фактично проживають разом з їх матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а тому позбавлення їх права користування спірною квартирою не порушить будь-яких прав останніх. За даними акту складеного головою правління ОСБК «Зварювальник-1» [PERSON] встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON] - власник квартири, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онучка, [PERSON] - онук. (а.с. 62). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . (а.с. 61). Подаючи відзив на позовну заяву відповідачка стверджувала, що вона змушена була переїхати разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить її матері, оскільки позивачі постійно ображали та погрожували їй та дітям. На час розгляду справи батьками дітей не забезпечено для них інше місце проживання, де б можна було здійснити їх реєстрацію, у зв`язку з чим суд розцінює як невчинення ними дій щодо забезпечення інтересів дітей, які повязані з наявністю зареєстрованого місця проживання, ухилення від їх вчинення. Крім того, позивачами не надано достатність підстав вважати, що реєстрація місця проживання дітей у спірній квартирі будь-яким чином порушує їх права як власників на володіння, користування та розпорядження нею. З урахування викладеного, враховуючи вік дітей, а також відсутність будь-яких домовленостей між батьками щодо місця проживання дітей, а також необхідність забезпечення державою якнайкращих інтересів дітей та відсутність порушень прав позивачів як власників спірної квартири при реєстрації місця проживання дітей за вказаною адресою, суд вважає за необхідне відмовити у визнанні дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial