Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

06.03.2018 року [PERSON] в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 16.12.2010 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1800 грн., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 31.01.2018 року у сумі 26460 грн.43 коп. Ухвалою суду від 14.03.2018 року справу було призначено до слухання в порядку спрощеного провадження на 03.04.2018 року. Справа призначалася до слухання на 16.04.2018 року та 02.05.2018 року. 16.04.2018 року відповідачем подано відзив, в якому, просить відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку із тим, що банк належними доказами не підтвердив надання відповідачу кредиту, до того ж розрахунок заборгованості є необґрунтованим. Крім того просив застосувати строк позовної давності. 27.04.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив відповідача в якій зазначається, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, зазначає, що всі докази отримання коштів і наявності заборгованості банком подано суду, розрахунок заборгованості виконаний згідно зазначених у заяві формул з урахуванням періодів та на підставі первинних розрахункових документів, також надано суду виписку по кредитному рахунку. Щодо строку позовної давності представник позивача посилається на ту обставину, що строк дії кредитної карти до липня 2016 року, відносно щомісячних платежів то строк починається після несплати чергового платежу, а до суду банк звернувся з позовом 02.03.2018 року, тобто не пропустив трьохрічний строк. Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. В судове засідання представник позивача не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, від нього та його представника [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та долучення до матеріалів справи документів щодо сімейного та матеріального стану. Суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та процесуальних заяв сторін.\~ \~\~ \~\~ Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог суд прийшов до наступного.\~\~ \~\~ \~\~ \~\~ Між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем 16.12.2010 року був укладений кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту\~ на платіжну картку зі сплатою 36%\~ на місяць за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с. 8). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст.\~546,\~548-551 ЦК України\~вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.\~\~ Відповідно до ст.\~611, ч. 2 ст.\~612, ст.ст.\~623-625, ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 31.01.2018 року відповідач відповідно до наданого банком розрахунку має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1799 грн. 78 коп. Банком також нарахована заборгованість за процентами в розмірі 20224 грн. 44 коп., виходячи з процентної ставки яка неодноразово була змінена Банком:\~ з 16.12.2010 року по 30.06.2015 року -3 % на місяць (36 % річних), з 10.11.2015 року по 31.01.2018 року - 3,6 % на місяць (43,20 % річних). Крім того, позивачем нарахована пеня за порушення виконання зобовязання в розмірі - 2700 грн., та штрафи у розмірі -1736 грн. 21 коп. Відповідно до передбаченого ст. 12 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-81 ЦПК України. Однак, наданий позивачем розрахунок\~заборгованості за\~кредитом, процентами відповідачем у передбаченому законом порядку\~не спростовано, але заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так ч. 2 ст. 258\~ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ положень ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі\~ст. 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4ст. 267\~ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Верховним Судом України в своїх постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, а також Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №345/3701/14-ц та від 21 лютого 2018 року у справі №180/3306/14-ц зазначається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України)\~\~щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо\~\~повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.\~\~ Відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказується на лицьовій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Тобто позовну давність в частині неповернутих кредитних коштів слід обчислювати з моменту закінчення строку дії платіжної картки, а в частині процентів, в іншому, аніж повернення кредиту, порядку, а саме з моменту несплати кожного чергового платежу. З матеріалів справи, а саме довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 16.12.2010 року [PERSON] уклавши з банком кредитний договір, отримав кредитні картки №4149437411956921 та №4149437811417656, остання з яких має термін дії до липня 2016 року. В подальшому картку не переоформляв. З позовом про стягнення кредитної заборгованості до суду банк звернувся 02.03.2018 року, останній платіж по кредиту, згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, позичальником здійснено 28.07.2015 року (393.59 грн.), останній раз позичальник користувався коштами банку 20.08.2012 року (80 грн.). Таким чином позов в частині стягнення заборгованості по кредиту поданий позивачем в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, а тому з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягнення кредитна заборгованість в розмірі 1799.78 грн. Доводи відповідача щодо отримання кредитного ліміту 1500 грн. при укладання договору і безпідставного збільшення тіла кредиту до 1799.78 грн., суд вважає безпідставними зважаючи на ту обставину, що згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти починаючи з 16.12.2010 року неодноразово відбувалася зміна кредитного ліміту позичальнику [PERSON], останній раз 21.08.2011 року до 1800 грн. ( а.с. 48-49, 73). Враховуючи встановлені обставини нараховані банком проценти не є такими, що нараховані поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки останнє погашення відповідачем заборгованості відбулося 28.07.2015 року, внаслідок чого перебіг строку позовної давності перервався і відповідно до положень ч 3 ст. 264 ЦПК України після переривання почався заново, а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, вказані проценти підлягають стягненню, але з урахуванням наступних обставин. З наданих відповідачем довідок вбачається, що він з 17.06.2015 року по 12.07.2015 року, з 23.07.2015 року по 08.10.2015 року та з 27.10.2015 року по 11.04.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с. 84-86), і відповідно до виписки з рахунку і розрахунку заборгованості два перших періоди банком враховані і відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким регламентовано, що в ійськовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються ( зміни набули чинності з 08.06.2014 року). Оскільки останній зазначений період, що відповідач перебував в зоні АТО йому нараховувалися проценти банком, суд вважає за необхідне в цій частині зробити перерахунок заборгованості по процентам за період 27.10.2015 року по 11.04.2016 року( за 167 днів). Крім того відносно процентів, нарахованих за періоди до перебування відповідача в АТО та після, то судом встановлено, що процентна ставка неодноразово змінювалася банком, але розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки,\~\~дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів. З розрахунку боргу та виписки по рахунку позичальника вбачається, що [PERSON] кредитними коштами з липня 2015 року не користувався. З цього часу жодних витрат по картрахунку позичальником здійснено не було, останній продовжував користуватися виключно кредитними коштами, отриманими до вказаної дати. Однак банк здійснював нарахування процентів на всю суму кредиту за ставкою, чинною на час нарахування, а не на час отримання позичальником відповідної частини кредитних коштів. Разом з тим позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов і Правил. При цьому боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року по справі №6-57цс12, від 30 листопада 2016 року по справі №308/22362/13-ц та від 11 жовтня 2017 року по справі № 347/1910/15-ц. За таких обставин проценти за весь період користування кредитом мали бути нараховані, виходячи з процентної ставки, що діяла в період здійснення витрат, зроблених до введення в дію нових тарифів та узгоджена сторонами (прийнята позичальником) на час укладання кредитного договору, а саме 36 % річних від розміру заборгованості. Таким чином заборгованість по процентам станом на 31.01.2018 року становить 2452 грн. 29 коп. Щодо нарахованої неустойки, то суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно Умов та правил надання банківських послуг\~\~за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених цими Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003цс15. Таким чином, оскільки банком одночасно нараховано пеню та штраф за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. Тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню лише пеня, нарахована в межах річного строку позовної давності, що становить 1100 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 472 грн. судового збору( 27% від ціни позову).

Outcome: partial