Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

12.08.2016 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30.09.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого в 2015 році у них народився син [PERSON]. Малолітній син проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від участі у витратах на утримання сина, матеріальної допомоги не надає. Враховуючи, що батьки зобов'язані нарівні утримувати неповнолітніх дітей, а також те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, позивачка просить присудити аліменти в твердій грошовій сумі у зазначеному вище розмірі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував частково. Зокрема, зазначив, що не заперечує проти задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина, втім з розміром аліментів не погодився. Наполягав на тому, що він офіційно працевлаштований та надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина у відповідності до своїх можливостей в грошовій або натуральній формі. У зв'язку з цим просив стягнути з нього аліменти в меншому розмірі, ніж просить позивачка, а саме, в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про шлюб [NUMBER], свідоцтва про народження [NUMBER]. Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що на час розгляду справи малолітній син сторін [PERSON] перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні відповідач підтвердив факт офіційного працевлаштування в ТОВ "Березнянське заводоуправління", надавши довідку за вих.№ 52 від 12.09.2016, в якій вказаний місячний оклад відповідача у розмірі 1 450,00 грн. Враховуючи положення ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України та обставини встановлені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] частково, в розмірі в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідач, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial