Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

17 травня 2019 року позивач - [PERSON] звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором купівлі-продажу № 137 від 30.12.2017 року у розмірі 11329,57 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 30 грудня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 137, відповідно до умов якого, відповідач придбав у позивача товар: брюки, вартістю 655 грн., дві кофти, вартістю 580 грн. та 450 грн., відповідно, а також, планшет «Lenovo tab 3 plus», вартістю 3200,00 грн., з розстрочкою платежу на 4 місяці. Проте, відповідач, порушуючи умови договору, не розрахувався за придбаний товар, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 11329,57грн., яка складається із: заборгованості за договором - 4885,00 грн.; інфляційна сума - 607,31 грн.; 3 % річних за користування чужими грошовими коштами - 185,90 грн.; пені -766,36 грн., пені за договором в розмірі 1% - 4885,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., та витрати на банківські послуги у розмірі 7,05 грн. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 03.06.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, та призначено судове засідання на 01.07.2019 року, на 09 год. 30 хв. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 19 липня 2019 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином. Проте, надала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Згідно долученої копії Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] , позивач - [PERSON] , зареєстрована як фізична особа - підприємець. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Судом встановлено, що 30 грудня 2017 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем - [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу товару з розстрочкою № 137, згідно умов якого, [PERSON] придбав в кредит, з розстрочкою платежу на 4 місяці, товар: брюки, вартістю 655 грн., дві кофти, вартістю 580 грн. та 450 грн., відповідно, а також, планшет «Lenovo tab 3 plus», вартістю 3200,00 грн. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячно рівними частинами. Статтею 655 ЦК України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість для виконання сторонами договору. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що факт передачі позивачем та отримання відповідачем товару за договором на суму 4885 грн. підтверджується договором, в якому міститься графа «з умовами договору ознайомлений», та зазначення про те, що підписання даного договору є підтвердженням факту передачі товару. При цьому, відповідач жодного разу не сплачував за придбаний ним товар, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача. Доказів сплати боргу чи обґрунтованих заперечень проти позовних вимог, відповідач не подав. Строк повернення заборгованості за договором сплинув 30 квітня 2018 року. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, щодо оплати придбаного товару, суд вважає вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача 4885 грн. заборгованості правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до умов договору, у разі прострочення сплати чергового платежу продавець ( позивач) має право нарахувати пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір пені за період з 31.01.2018 року по 08.05.2019 становить 22617,55 грн., проте, позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача пеню в розмірі, яка рівна сумі заборгованості, тобто 4885,00 грн. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача, також, пеню за порушення зобов`язань, згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових коштів», у розмірі 766,36 грн., проте, суд не може погодитись із позовними вимогами в цій частині, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Враховуючи, що в договорі сторони погодили, що у разі прострочки чергового платежу, нараховується пеня в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочки, пеня, розрахована позивачем, виходячи із Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових коштів", не може бути стягнута судом разом із пенею, розмір якої сторони визначили в договорі. Таким чином, підлягає стягненню лише пеня, передбачена умовами договору в розмірі 1% від простроченої суми, що становить 4885,00 гривень. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Індекс інфляції за період прострочення з 31.01.2018 року по 08.05.2019 року становитиме: сума заборгованості за договором (4885 грн. х 101,5 % х 100,9% х 101,1% х 100,8% х 100% х 100% х 99,3% х 100% х 101,9% х 101,7% х 101,4% х 100,8% х 101% х 100,5% х 100,9% ) - 4885 гривень = 607,31 грн.. Відповідальність за прострочення виконання зобов`язання в вигляді трьох відсотків річних за вказаний період складає: 4885 грн. х 3 % : 365 х 463 = 185,90 грн. Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань, щодо своєчасної та повної оплати товару, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 607,31 грн. інфляційних, та 185,90 грн. - 3% річних правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 10563,21 грн., яка складається із: заборгованості за товар - 4885,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 185,90 грн., інфляційні втрати - 607,31грн., пені в розмірі 1% від суми заборгованості - 4885,00 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також роз`яснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 716,42 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також, понесені збитки по сплаті банківських послуг у розмірі 7,07 грн. Решту суми судового збору, в розмірі 51,98 гривень - залишити за позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: partial