Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] 27.07.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], та доньки [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно,\~ із врахуванням індексу інфляції, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення дітьми віку повноліття, мотивуючи свої вимогти тим, що відповідач матеріальної допомоги неповнолітнім дітям не надає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, відповідно до інформації Укрпошти рекомендоване відправлення, направлене судом на адресу його реєстрації, відповідач повторно не отримав, тобто ухиляється від отримання, тому суд розглядає справу відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08.11.2003 року між сторонами у Катанському сільвиконкомі В.Писарівського району Сумської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 02, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-БП № 066043 (а.с.4), який в подальшому рішенням [PERSON] районного суду Сумської області від 15.09.2010 року розірвано (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], та доньку [PERSON] [INFO], відповідно до свідоцтва про народження яких (а.с.6,7,8) в графі «батько» значиться [PERSON]. Сторони проживають окремо, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, неповнолітні діти проживають разом з матірю позивачем по справі та знаходяться на її утриманні. Відповідно до Протоколу\~№ 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками\~\~ цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. \~\~Згідно зі ст. ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. \~\~Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~\~Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач не працює, перебуває на обліку в УПСЗН [PERSON] РДА, де отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям, середній розмір якої становить 2851,36 грн., інших джерел доходів не має, тому не має можливості самостійно надавати неповнолітнім дітям належне матеріальне утримання та забезпечувати власні потреби. Відповідач заперечення проти позову не подав, тому суд, з урахуванням пояснень позивача, приходить до висновку, що відповідач зобовязаний законом надавати на утримання своїх неповнолітніх дітей матеріальну допомогу, оскільки навіть відсутність місця роботи та заробітку не звільняє його від аліментного обовязку, покладеного на нього законом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи обставини справи, приписи ст.184 СК України, з урахуванням позиції позивача та її сімейного і матеріального стану, суд вважає за можливе позов задовольнити частково і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, починаючи стягнення від дня предявлення позову, а також стягнути з нього судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини позову. На підставі ст.ст. 180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial