Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

09 листопада\~2018\~року [PERSON], в інтересах якого діє адвокат [PERSON], звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка»),\~про відшкодування моральної шкоди у звязку з\~ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що [PERSON] працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача 23 років 4 місяці, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК від 01.12.2015 позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням ХОЗЛ з 23.11.2015 з подальшим переоглядом 01.11.2016. В подальшому при переогляді позивачу повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності по захворюванню ХОЗЛ. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих звязків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у звязку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, тривалий процес лікування хронічного професійного захворювання, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 36820,00 грн., яку просив стягнути з відповідача. 13 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди їх підприємством. Встановлення позивачу професійних захворювань, стійкої втрати працездатності, не свідчать про наявність у нього моральних страждань: стресу, депресії чи інших негативних проявів психологічного стану, а лише свідчать про наявність тих чи інших захворювань та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди з боку Відповідача. Підставою для відшкодування моральної шкоди, при доведеності вини заподіювача шкоди, у будь-якому разі може бути тільки висновок лікаря психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазначив Позивач. Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] в період з 06.09.1985 по 30.10.2015 працював на підприємствах відповідача на різних посадах, зокрема 23 року 2 місяці у шкідливих умовах. 30.10.2015 звільнений за власним бажання з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 25-38). 21 серпня 2015 року на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений головним державним санітарним лікарем міста [PERSON] [PERSON] Барабаш. Професійне захворювання виникло за обставин праці в підземних умовах шахти ім. Фрунзе, підземним гірничим майстром, підземним заступником начальника дільниці та підземним начальником дільниці. Умови праці підземного начальника дільниці за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та за рівнем шуму відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.12-15). Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК та довідки МСЕК [PERSON] 12 ААА №014875 від 01.12.2015 позивачу [PERSON] первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням ХОЗЛ з 23.11.2015 та наступним переоглядом 01.11.2016 ( а.с. 8-9). Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК та довідки МСЕК [PERSON] 12ААА №043347 від 15.11.2016 позивачу [PERSON] повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням ХОЗЛ з 01 грудня 2016 та наступним переоглядом 01.11.2018 (а.с.10-11). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,\~оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 20\~000,00 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, а тому підстав до стягнення з відповідача таких судових витрат не має. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial