Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

27 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2006 року він уклав з [PERSON] безстроковий трудовий договір, який був того ж дня зареєстрований у районному центрі зайнятості Московського району м. Харкова за №1734, правонаступником якого на даний час є Харківський міський центр зайнятості. Записи до трудової книжки не вносилися. За даним трудовим договором його прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів. 23 березня 2007 року між ним та відповідачем трудові відносини припинені. Після цього він працював у різних організаціях, однак на початку 2017 року при постановці на облік до Білопільського районного центру зайнятості для отримання статусу безробітного він дізнався, що ще й досі перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості. Сталося це з вини відповідача, який після припинення трудових відносин між ними не звернувся до центру зайнятості із заявою про зняття його з обліку. На даний час позивачу невідоме місце знаходження [PERSON], у з'язку з чим він не може розірвати вказаний вище трудовий договір. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив розірвати укладений з відповідачем трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП України та зобов'язати Харківський міський центр зайнятості зняти з реєстрації цей договір. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, направив заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Представник третьої особи - Харківського міського центру зайнятості в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи, причин свого неприбуття суду не повідомив. Суд вважає за необхідне заслухати справу в заочному провадженні за згодою позивача без участі відповідача за наявними у справі доказами. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], як фізичною особою - підприємцем, укладено безстроковий трудовий договір, який зареєстровано у Московському районному центрі зайнятості (нині Харківський міський центр зайнятості) за №1734. За даним трудовим договором [PERSON] був прийнятий на посаду продавця непродовольчих товарів (а. с. 3-4). За умовами цього договору (пункти 2-3) позивач зобов'язався виконувати роботу продавця непродовольчих товарів у визначений сторонами робочий час, а відповідач - забезпечити необхідні умови праці для виконання прийнятих працівником зобов'язань, обладнати робоче місце, надати необхідний інвентар і робочий одяг, а також оплачувати працю працівника. На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно зіст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що 23 березня 2007 року між ним та ФОП [PERSON] трудові відносини були припинені. Однак, як йому стало відомо, трудовий договір з реєстрації не був знятий. Крім того, місце знаходження [PERSON] на даний час є невідомим, він неодноразово звертався до Харківського міського центру зайнятості з проханням зняти з державної реєстрації укладений між ним та відповідачем трудовий договір, проте, йому було відмовлено, мотивуючи це тим, що розірвання трудового договору можливе за наявності обох сторін або в судовому порядку. Проте, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що трудові відносини між ним та [PERSON] фактично були припинені саме з 23 березня 2007 року. В той же час, суд приймає до уваги, що, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач на даний час позбавлений можливості самостійно зняти з реєстрації трудовий договір і таким чином захистити порушене право. Як вбачається з довідки управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі, фізичною особою підприємцем [PERSON] взагалі не був сплачений страховий внесок за позивача в період його роботи з жовтня 2006 року по березень включно 2007 року. До жовтня 2006 року страхові внески за позивача сплачувались ПП "Алмаз", Білопільським міським споживчим товариством, з квітня 2007 року - Білопільським міським споживчим товариством (а. с. 18-21). Оскільки позивач наполягає на тому, що з жовтня 2006 року по квітень 2007 року працював саме у відповідача, з квітня 2007 року вже був працевлаштований до Білопільського міського споживчого товариства, тому трудовий договір з відповідачем необхідно припинити саме з 31 березня 2007 року. За змістом ст. 2 КЗпП України громадяни України мають право на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього ж Кодексу трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За правилами ст. 24-1 КЗпП України, яка діяла на час виникнення вказаних правовідносин, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У відповідності до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 (із змінами), укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи (п. 2). У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору (п. 8). Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів (п. 9). Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши проце власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині розірвання (припинення) укладеного 03 жовтня 2006 року сторонами трудового договору на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України в зв'язку з бажанням позивача за власною ініціативою розірвати трудовий договір. Водночас, що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Харківського міського центру зайнятості зняти з реєстрації вказаний вище трудовий договір, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін'юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. За таких обставин, вимоги позивача про покладення на Харківський міський центр зайнятості зобов'язання провести зняття з реєстрації трудового договору від 03 жовтня 2006 року є передчасними. Крім того, Харківський міський центр зайнятості є 3-ю особою, яка не заявляє самостійних вимог, а не відповідачем у даній справі, тому зобов'язувати третю особу вчиняти будь-які дії суд позбавлений можливості. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ч. 3 ст. 88 ЦПК України в силу якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, а тому з [PERSON] підлягають стягненню на користь держави 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial