Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

24 січня 2017 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON] міської ради Львівської області, Дочірнього підприємства житлово-комунального підприємства ВАТ "Львівводбуд" в якому просить визнати недійсним: 1) ордер №4 від 15.04.2008р. на імя [PERSON] на право зайняття кімнати №3 по вул.І.Богуна, 4 в м. Камянка-Бузька Львівської області; 2) рішення дирекції ДП ЖКП ВАТ "Львівводобуд" та профкому від 14.04.2008р. про надання [PERSON] кімнати №3 по вул. І.Богуна, 4 у м. Камянка-Бузька Львівської області; 3) розпорядження по ЖКП ВАТ "Львіводобуд" №54 від 25.04.2008р. на приватизацію вказаної квартири; 4) свідоцтво на право власності на квартиру №3 в м. Камянка-Бузька по вул. І.Богуна на імя [PERSON] В обґрунтування свого позову посилається на те, що в 1983 році вона разом зі своїм чоловіком [PERSON], який працював водієм автобази тресту "Західводобуд", отримали одну кімнату у відомчому гуртожитку за адресою м. Камянка-Бузька, вул. І.Богуна, 4/5. 24.11.1993р. у звязку із звільненням кімнати у гуртожитку, їм надали дозвіл на зайняття суміжної кімнати, яку залишили жильці та їм був виданий ордер на дві кімнати у гуртожитку. В 1999р. начальник ПМК-79 [PERSON] дозволив їх сімї зайняти ще одну кімнату №3, яка звільнилася її жильцями. З того часу, вони займали в гуртожитку три кімнати, з загальною кухнею і туалетом, сплачувала комунальні послуги. В листопаді 2008 року [PERSON] міська рада надала жильцям гуртожитку дозвіл на приватизацію квартир по місцю її проживання. Коли вона звернулася із заявою про приватизацію трьох кімнат, то дізналася, що 15.04.2008р. [PERSON] отримав ордер на спірну квартиру, а згодом і свідоцтво про право власності, які вона вважає незаконними. Як на підставу своїх вимог посилається на те, що ордер видається лише на вільну квартиру, а спірна була заселена і перебувала в її користуванні більше 9 років. Також зазначила, що 11.03.2009р. відповідач предявляв до неї позов про виселення, а вона до нього зустрічний про визнання ордеру та свідоцтва недійсним, однак така справа була залишена без розгляду, на її думку незаконно. Ухвалами суду від 25.01.2017р. було відмовлено позивачці у звільненні від сплати судового збору та залишено позовну заяву без руху, а ухвалою суду від 07.02.2017р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06.03.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Також, представник позивача подав суду заяву, якою змінював підстави свого позову, а оскільки така не відповідала положенням ч. 3 ст. 49 ЦПК України, то суд повернув таку заяву представнику позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважаючи такий безпідставним, так як позивачка не надала доказів законності зайняття нею спірної кімнати в гуртожитку. Також просила суд застосувати позовну давність, так як вважала, що трьох річний строк для звернення до суду пропущено. Представник відповідача [PERSON] також вважала позовні вимоги безпідставними, так як кімнату позивачці ніхто не надавав у встановлений законом спосіб, а вона її зайняла самовільно. Крім того зазначила, що [PERSON] отримав ордер на вивільнену кімнату, в якій ніхто не був зареєстрований. Представник [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про час його слухання був повідомлений належним чином. На адресу суду надійшла заява від міського голови, якою просив справу розглянути без участі представника міської ради. Оскільки інші учасники справи не заперечили проти розгляду справи без участі представника міської ради, то суд ухвалив проводити такий розгляд без його участі. Заслухавши учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Будинок №4 по вул. І.Богуна у м. Камянка-Бузька Львівської області належав до відомчого житла та знаходився на балансі ДП ЖКП "Львівводобуд", що вбачається із довідки №208 від 26.05.2008р. (а.с. 91). У цьому будинку [PERSON] (покійний чоловік позивачки) та його сімї, яка складалася із чотирьох чоловік, було видано ордер на зайняття двох кімнат загальною площею 43 кв.м. в квартирі №7. Копія даного ордеру міститься в матеріалах справи (а.с. 8) проте поганої якості, суд також оглянув таку копію в матеріалах іншої судової справи Камянка-Бузького районного суду №2-58/11. Довідкою про склад сімї від 24.11.2005р. стверджується, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] проживають в гуртожитку по вул. І.Богуна, 4, а загальна площа квартири становить 54,4 м.кв. (а.с. 9). Відповідно до відмітки на стр. 11 паспорта громадянина України [PERSON] вона зареєстрована за адресою: [INFO] з 19.07.1993р. (а.с. 11 зв.). Також, як видно із записів у будинковій книзі по будинку (а.с. 75-77), з 19.07.1993р. у цій квартирі були зареєстровані окрім позивачки її покійний чоловік [PERSON] та її дочка [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні із показів учасників справи, позивачка на час розгляду справи надалі проживає у гуртожитку по вул. І.Богуна, 4 у м. Камнка-Бузька та займає три кімнати, в т.ч. й кімнату №3. Матеріалами справи стверджується, що кімната №3 у гуртожитку по вул. І.Богуна, 4 загальною площею 9,5 кв.м. згідно ордеру на право проживання в відомчому гуртожитку №4 від 15.04.2008р. була надана на право для зайняття [PERSON] (а.с. 92). Як видно із відмітки на сторінці 11 паспорта громадянина України [PERSON], він з 21.04.2008р. зареєстрований у кімнаті №3 по вул. І.Богуна, 4 (а.с. 96). А згідно Розпорядження №54 ДП ЖКП ВАТ "Львівводобуд" від 25.04.2008р. (а.с. 90) та розпорядження органу приватизації [PERSON] міської міської ради (а.с. 89) вирішено приватизувати за [PERSON] кімнату №3 у буд. №4 по вул. І.Богуна у м. Камянка-Бузька. На підставі вказаних розпоряджень 29.07.2008р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS], житловою площею 9,6 кв.м. (а.с. 5). Оскаржуючи виданий відповідачу ордер, свідоцтво про право власності та документи на підставі яких таке видано, позивач посилається на Протокол засідання профспілкового комітету [PERSON] ПМК-79 від 22.12.1998р. Як видно із копії даного протоколу (а.с. 58) таким вирішено надати сімї [PERSON] додаткову кімнату в гуртожитку на 1-му поверсі, в якій раніше проживав [PERSON] Копія даного протоколу завірена начальником ПМК-79 [PERSON] та скріплена печаткою. Разом з тим, в судовому засіданні 04.12.2017р. було допитано свідка [PERSON], який представив суду оригінал протоколу засідання профспілкового комітету від 22.12.1998р. і на такому відсутні будь-які підписи осіб, що його склали (а.с. 151-152). Водночас, згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши доказ, який наданий позивачкою - протоколу засідання профспілкового комітету від 22.12.1998р., суд дійшов до висновку, що такий не може бути належним доказом, так як не підписаний уповноваженою особою, а його копія, яка міститься в матеріалах справи не відповідає оригіналу. Окрім того, згідно ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відтак, чинним законодавством визначено, що єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер. Проте, в судовому засіданні встановлено, що позивачка не отримувала ордеру на вселення у кімнату №3 будинку №4 по вул. І.Богуна, тому, її доводи про те, що відповідач незаконно отримав кімнату, яку вона займає на законних підставах суд відхиляє. Оцінивши обставини справи та доводи позивачки, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки відповідач [PERSON] отримав кімнату в гуртожитку на підставі ордеру, який виданий повноважним органом, і така кімната не була зайнята в законний спосіб позивачкою. Сам факт фізичного зайняття такої кімнати сімєю [PERSON], без визначених законом підстав, не свідчить про те, що спірна кімната була зайнята. Тому, у задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю. Щодо заяви представника позивача про застосування позовної давності, то суд відзначає, що оскільки судом не встановлено порушеного права позивачки, то строк позовної давності не може бути застосовано, так як такий строк застосовується лише до захисту порушених прав.

Outcome: dismissed