Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

27.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 20.05.2016 року [PERSON] (далі - відповідач) отримав кредит у розмірі 17\~193,68 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення якого здійснюється кожного місяця з «1» по «25» число. Підписання даної Генеральної угоди з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, підтверджується підписом відповідача у заяві. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за Генеральною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Генеральної угоди, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24\~030,70 грн. відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 20.05.2016 року. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, за викликом суду не зявився, не використавши наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом, з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20 травня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 17193,68грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Генеральною угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. В порушення умов угоди відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 15.12.2016 року утворилась заборгованості у загальному розмірі 24 030,70грн., яка складається з наступного: 16 429,43 грн. - заборгованість за кредитом; 1 398,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 024,93 грн. заборгованість за пенею та комісії; 4 178,24 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі. Однак суд вважає, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 4 178,24 грн. враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт передбачено, що за порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань більш ніж на 31 день, по обовязкам, строк яких не наступив, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 7748,74 грн. Тобто вказаним пунктом передбачено сплату штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення клієнтом строків виплати грошових зобов'язань, передбачених договором. Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобовязання, банком одночасно нараховано пеню у розмірі 2024,93грн. та накладено штрафу сумі 4178,24грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що одночасне застосування двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов'язань за генеральною угодою свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Проаналізувавшивстановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку Генеральною угодою. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1321,60грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial