Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» 08.01.2020 р. звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому зазначило, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.08.2011 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 9400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На виконання вимог ст.1281 ЦК України, позивачем 28.01.2019 р. була направлена претензія кредитора до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори. 03.04.2019 р. позивачем було отримано відповідь П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори. 30.08.2019 р. до спадкоємців [PERSON] було направлено листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, які були залишені без задоволення. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 02.08.2011 р. становить - 9341,44 грн., яка складається з наступного: 7509,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1832,09 грн. - пеня за прострочене зобов`язання. Посилаючись на ст.ст.259, 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, за позовом АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 9341,44 грн. за кредитним договором б/н від 02.08.2011 р. Ухвалою від 16.01.2020 р. відкрито провадження, призначено судове засідання на 03.03.2020 р. Ухвалою від 03.03.2020 р. закрито провадження в частині вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. Заочним рішенням від 27.08.2020 р. частково задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за договором б/н від 02.08.2011 р. в сумі 9341 грн. 44 коп., в задоволенні вимог, пред`явлених до [PERSON] - відмовлено. Ухвалою від 05.02.2021 р. скасовано заочне рішення від 27.08.2020 р., справу призначено до судового розгляду на 30.03.2021 р. 30.03.2021 р. розгляд справи відкладено на 10.06.2021 р. через зайнятість судді в кримінальному провадженні. 11.06.2021 р. розгляд справи відкладено на 14.09.2021 р. за клопотанням представника відповідача. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши до спірних правовідносин строки позовної давності або положення, закріплені в ст.ст.1281-1282 ЦК України. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON] на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та відповідача [PERSON] , суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, 02.08.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 9400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору (а.с.8). Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2016 р. становить 9341 грн 44 коп., з яких: 7509,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1832,09 грн. - пеня за прострочене зобов`язання (а.с.5-7). [INFO] [PERSON] померла (а.с.47). 30.01.2017 р. АТ КБ «ПриватБанк» направило до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора (а.с.190-192, 193-196). 28.01.2019 р. АТ КБ «ПриватБанк» повторно направило до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 9341,44 грн. (а.с.49). Відповідно до відповіді П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори від 31 січня 2019 року № 287/01-16, позивача повідомлено про надходження претензії, попередження спадкоємців про необхідність задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (а.с.50). 30 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направило претензії [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про добровільне погашення кредитної заборгованості [PERSON] відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с.51, 52, 53, 54-56). Ст.ст. 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15 висловила наступні правові позиції: Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (п.п.39-44). У Постанові Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справ № 2-1308/11 також наведені правові позиції щодо строків пред`явлення прав кредитора до спадкоємців. Так, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Також Верховним Судом вказано, що після звернення до нотаріуса із вимогою в межах строку, передбаченого частиною 3 статті 1281 ЦК України, строк звернення банком до суду із позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості обліковується відповідно до положень статті 257 ЦК України. З наведених обставин справи вбачається наявність кредитних зобов`язань між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Сторонами у справі не заперечуються обставини наявності заборгованості перед позивачем, не оспорюється визначений позивачем її розмір, суду не надано доказів на її спростування. А отже суд виходив з того, що має місце невиконання грошового зобов`язання [PERSON] перед позивачем. Боржник у зобов`язанні [PERSON] померла [INFO] . Доказів обізнаності банку про смерть позичальника матеріали справи не містять, однак 30.01.2017 р., тобто протягом року від настання строку вимоги, банком до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, про що надано копію претензії кредитора (а.с.223-224) та реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендових листів (претензії кредитора до ДНК) (а.с.225-226, 227). А отже матеріалами справи підтверджується, що протягом одного року від настання строку вимоги, позивачем було направлено вимогу кредитора пред`явлену до спадкоємців на адресу державної нотаріальної контори. З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що а ні ст. 1281 ЦК України, а ні Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника. Разом з тим, за змістом наведених норм законодавства кредитор боржника повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд. В даній справі вбачається, що кредитором було направлено звернення з вимогою до спадкоємців, шляхом направлення до державної нотаріальної контори за останнім місцем проживання боржника, а отже слід вважати, що ним було реалізовано право. Після звернення до нотаріуса із вимогою в межах строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України, строк звернення банком до суду із позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості обліковується відповідно до положень ст.257 ЦК України. У даній справі для позивача перебіг строку позовної давності для пред`явлення вимог до спадкоємців починається з наступного дня після звернення до державного нотаріуса, що відбулось 31 січня 2017 року, відповідно його закінчення припадає на дату 01 лютого 2020 року. Згідно з накладною про направлення позову, він був поданий 08.01.2020 року (а.с.67). Виходячи з положень ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу, якими є відмова у задоволенні позову, як самостійна підстава. На вимогу про стягнення заборгованості розповсюджуються положення щодо строку позовної давності та поширюються всі правила щодо неї. Зокрема, на неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що банк звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, і відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. З матеріалів спадкової справи № 306-2016, заведеної П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом 26.11.2016 р. отримала відповідач [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом, відмовились від прийняття належної їм частки, що залишилась після смерті спадкодавиці. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , яка успадкувала квартиру після смерті [PERSON] , повинна відшкодувати кредитору спадкодавця суму боргу за кредитом у розмірі 9341,44 грн., в задоволенні ж вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , слід відмовити. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2102 грн.

Outcome: partial