Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Ренесанс Траст» в якому просила суд (з врахуванням уточнення вимог): поновити її на посаді оформлювана готової продукції 2-го розряду в ТОВ «Ренесанс Траст», стягнути на її користь з відповідача 1159 гривень 36 копійок заборгованості з виплати заробітної плати за грудень 2015 року та 35 965 грн. 71 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 7 340 грн. 62 коп. В обґрунтування позову вказала, що наказом № 1-к від 04.01.2016 року її було звільнено з товариства за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» згідно ст.. 36 п.5 КЗпП України, проте згоди на переведення не давала. В останнє судове засідання представники сторін не зявилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, представник відповідача, повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.02.2016 року позивач цінним листом отримала від відповідача трудову книжку, що підтверджується описом вкладення (а.с.7). Як вбачається з копії трудової книжки позивача наказом відповідача № 1-к від 04.01.2016 року позивача, яка працювала на посаді оформлювана готової продукції 2-го розряду в ТОВ «Ренесанс Траст» звільнено з товариства за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» згідно ст. 36 п.5 КЗпП України (а.с.6). Відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Як вказує позивач будь-якої згоди на переведення до ЗАТ «Житомирські ласощі» не давала. Представником відповідача доказів на підтвердження надання згоди позивачем на переведення суду не надано, у звязку з чим суд дійшов висновку про незаконність виданого наказу та наявність підстав для скасування наказу та поновлення позивача на займаній посаді. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР,\~Кодексом законів про працю України\~(далі\~КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що заробітна плата - \~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, яка надана ТОВ «Ренесанс Траст» 23.05.2016 року в період з 24.12.2015р. по 31.12.2015р. [PERSON] відпрацювала З робочих дні. В період з 01.01.2016р. по 04.01.2016р. заробітна плата склала 0,00 грн. у звязку з тим, що 1,2,3 числа січня місяця були святкові (вихідні) дні, а 4 числа позивач була звільнена і не працювала. . Крім того позивачу була нарахована матеріальна допомога за період робота на товаристві з 23.12.2015 року по 31.12.2015р. в розмірі 1160 грн. Як вбачається з довідки пенсійного фонду про індивідуальні відомості про застраховану особу від 22.08.2016 року сума заробітку [PERSON] у грудні 2015 року склала 1159,36 грн. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 1160 грн. як матеріальну допомогу за період робота на товаристві з 23.12.2015 року по 31.12.2015р. У звязку з тим, що відповідач не нараховував заробітну плату позивачу за фактично відпрацьований час з 24.12.2015 року по 31.12.2015 року, розрахунок середнього заробітку здійснюється виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законом в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати. В період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року мінімальна заробітна плата становила 1378,00 грн. В період з 01.05.2016 року пор 15.09.2016 року мінімальна заробітна плата становить 1450,00 грн. (1.січень -1378 :20 х19=1309,10грн.\~ 2.лютий- 1378,00,3.березень - 1378,00, 4.квітень 1378,00, 5.травень- 1450.00, 6.червень-1450,00, 7.липень- 1450,0,\~ 8.серпень - \~ \~ 1450,00 9.вересень1450:22х10= \~659.09, а всього 11\~902 грн.19 коп. Отже, на користь позивача слід стягнути 11\~902 грн.19 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016 по день ухвалення судового рішення.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (із змінами) розяснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, характер, обсяг та глибину заподіяних позивачу моральних страждань, їх тривалість та наслідків, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial