Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

25 листопада 2014 року представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за рахунок реалізації застави та продажу від імені заставодержателя, стверджуючи, що 24.07.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11186699000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 78\~200,00 доларів США з розрахунку 12,50% річних на строк з 24.07.2007 року до повного повернення кредиту. 08.12.2011 року між публічним Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк набув право вимоги по даному кредитному договору. Представник позивача вказує в позові, що виконання Позичальником зобовязань за цим договором забезпечується заставою відповідно до укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] договору застави транспортного засобу №б/н від 24.07.2007 року, згідно з яким предметом застави є транспортний засіб автомобіль марки LEXUS модель LX 470, 2007 року випуску, колір чорний, тип транспортного засобу легковий універсал, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) №JTJHT00W774027159, реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача, стверджуючи, що відповідачем не виконуються зобовязання за кредитним договором, просить суд в рахунок виконання основного зобовязання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 1448295,41 грн. звернути стягнення заборгованості за рахунок реалізації застави та продажу від імені банку з [PERSON], а саме: транспортний засіб автомобіль марки LEXUS модель LX 470, 2007 року випуску, колір чорний, тип транспортного засобу легковий універсал, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) №JTJHT00W774027159, реєстраційний номер [NUMBER] шляхом продажу предмета застави АТ «Дельта Банк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем за початковою ціною 320006,00 грн. із зняттям з реєстраційного обліку вищезазначеного транспортного засобу з органу РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області, а також надання АТ «Дельта Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.44). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.52, 54, 55), про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11186699000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 78\~200,00 доларів США з розрахунку 12,50% річних на строк з 24.07.2007 року до повного повернення кредиту (а.с.7-14). Виконання Позичальником зобовязань за цим договором забезпечується заставою відповідно до укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] договору застави транспортного засобу №б/н від 24.07.2007 року, згідно з яким предметом застави є транспортний засіб автомобіль марки LEXUS модель LX 470, 2007 року випуску, колір чорний, тип транспортного засобу легковий універсал, номери агрегатів: шасі (кузов, рама, коляска) №JTJHT00W774027159, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.21-24). 08.12.2011 року між публічним Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого банк набув право вимоги по даному кредитному договору (а.с.32-34). [PERSON] зобовязання не виконує належним чином, у звязку з чим станом на 05.08.2014 року наявна заборгованість у розмірі 1448295,41 грн., яка складається із тіла кредиту у розмірі 732690,47 грн., відсотків у розмірі 715604,94 грн. (а.с.28). На адресу [PERSON] банком направлено вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором та розяснено, що у разі незадоволення вказаної вимоги Банк буде змушений захищати свої права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з відповідним позовом (а.с.29). Відповідачем зобовязання за кредитним договором так і не виконано. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною другою ст.575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Відповідно до ст.589 ЦК України та ст.20 Закону України "Про заставу", у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави встановлено ст.591 ЦК України і передбачає реалізацію предмета застави з прилюдних торгів, якщо інше не встановлено договором. Такий же порядок реалізації заставного майна визначений ст.21 Закону України «Про заставу». Згідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або застосування однієї із процедур, передбачених ст.26 цього закону. Пунктом 2 ч.1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року, справа № 3-139гс11). Відповідно до п.1.1 розділу договору застави транспортного засобу від 24.07.2007 року, вартість предмета застави складає 464600,00 грн. (а.с.21). Суд вважає, що встановлення початкової ціни продажу предмета застави у розмірі 320000,06 грн. не може обєктивно встановити реальну вартість транспортного засобу. Суд приходить до висновку про те, що звернення стягнення на предмет застави шляхом проведення прилюдних торгів можливе за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету застави, у встановленому законом порядку. Отже, суд вважає, що сума реалізації автомобіля може бути визначена на підставі оцінки, проведеною субєктом оціночної діяльності. Зазначений висновок ґрунтується на розясненні, яке надано в пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial