Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позов мотивований тим, що 21.01.2017, приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку № 273 по вул. Ломоносова в м. Мелітополі, [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно завдав їй удар в область спини передньою частиною автомобіля марки Хонда, реєстраційний номер [NUMBER] , яким він управляв, внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження забій, гематому м`яких тканин в ділянці лівої клубової кістки, посттравматичний нефрит, ушиб лівої нирки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого предмету або при ударі о такий предмет. При цьому, позивач вказує на те, що в провадженні Мелітопольського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 12017080140003212 за ч. 1 ст. 125 КК України від 12.07.2017 по факту умисного нанесення їй легких тілесних ушкоджень через наїзд на неї автомобілем Хонда д. н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , що мало місце 21.01.2017. Так, після отримання травм 21 січня 2017 року в неї погіршився стан здоров`я, їй довелося звернутися до лікаря травматолога та лікаря уролога та проходити амбулаторне і санаторно-курортне лікування. Матеріальний збиток, який включає в себе понесені витрати на медичне лікування, проходження обстеження, придбання медичних препаратів та проходження санаторно-курортного лікування, заподіяний внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, склав 14466, 12 грн. З моменту вказаної пригоди та до теперішнього часу жодної матеріальної допомоги відповідач їй не надав, тому матеріальний збиток повинен бути стягнутий з відповідача в примусовому порядку. Крім того, діями [PERSON] їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона перенесла травму, відчувала сильну фізичну біль, була позбавлена можливості вільно пересуватися, оскільки рух спричиняв біль у спині, в неї відбулося загострення хронічних хвороб, з того часу порушено її нервовий і емоційний стан. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 60000 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 14466,12 грн, моральну шкоду в розмірі 60000 в якості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені вище, просили їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Застрожнікова К.С. у відзиві на позов та в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] категорично заперечує факт заподіяння позивачу будь-яких тілесних ушкоджень за обставин, що вказує позивач у позові, а саме: належним йому автомобілем. Жодного наїзду на позивача відповідач [PERSON] не вчиняв, крім того - до кримінальної відповідальності з даного приводу він не притягувався, та йому не було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 125 КК України, так само відносно нього не було складено жодних протоколів про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із наїздом на позивача. Тобто, оскільки вина відповідача у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу не доведена та не встановлена обвинувальним вироком суду, винесеним за результатами розгляду кримінального провадження № 12017080140003212, виключається можливість встановлення винуватості відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у цивільному процесі на підставі рішення суду. Відповідач деякий час підтримував любовні стосунки з позивачем, які згодом розірвав за власним бажанням, оскільки втратив до позивача почуття кохання, про що повідомив останній. На що позивач відреагувала агресивно та почала переслідувати відповідача, надсилаючи йому та його родичам непристойні та образливі смс-повідомлення. Також, позивач неодноразово дзвонила на гарячі лінії СБУ та повідомляла неправдиву інформацію про те, що відповідач займається наркоторгівлею, внаслідок чого співробітники поліції проводили обшук в автомобілях, на яких відповідач здійснював підприємницьку діяльність із чинки шкіри, вигружались бочки із шкірою та оглядались, після чого автомобіль відпускали, що створювало відповідачеві значні незручності. У позові позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 14466,12 грн, яка складається з витрат на лікування та вартості путівки до санаторію у сумі 10962 грн та моральну шкоду у сумі 60000 грн, при цьому зазначає, що шкода їй була заподіяна 21 січня 2017 року, однак у цей день чомусь вона поліцію не викликала, за медичною допомогою не зверталась, що ставить під сумнів факт самого ДТП. Тільки 23 січня 2017 року позивач звернулась до медичної установи. Крім того, як слідує зі змісту висновку експерта № 369 діагноз «Забій лівої нирки, посттравматичний нефрит» не був підтверджений об`єктивними клінічними даними. Так само у висновку експерта нічого не зазначається, що гіпертонічна хвороба серця 2 стадії 3 ступеню ризику [PERSON] перебуває у причинному зв`язку з обставинами ДТП, якби така в дійсності мала місце. Так само не зрозуміло, яким чином факт перебування позивача на лікуванні у лікарні у періоди часу з 10.04.2018 по 19.04.2018, 03.05.1018 по 14.05.2018 та проходження нею санаторного лікування на суму 10962 грн пов`язані із обставинами ДТП, що як вказує позивач, мало місце 21.01.2017. З цих же підстав і не підлягають до задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди. Таким чином, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю та скасувати застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову у даній справі. У відповідь на відзив позивач зазначила, що факт не встановлення провини відповідача у кримінальному правопорушенні не перешкоджає пред`явленню позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки обов`язок відшкодування шкоди у даному випадку покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Наявність тілесних ушкоджень, спричинених діями відповідача, який керував автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, підтверджується відповідним висновком експерта № 369 від 23.08.2017. Перебування на санаторному лікуванні, діагноз гіпертонічний криз, погіршення стану здоров`я нирки все це є наслідком отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних автомобілем, яким керував 21.01.2017 відповідач, перенесення стресу після цієї події. Щодо звернення за медичною допомогою лише 23 січня 2017 року, то позивач пояснює, що тілесні ушкодження нею були отримані в суботу о 18-30 год. 21.01.2017, розраховуючи на те, що біль пройде сама по собі, вона не стала одразу викликати швидку медичну допомогу. Однак вночі їй стало гірше: дуже розболілася спина та нога, пішла сеча з кров`ю, з`явилися крововиливи в області спини, тому до лікаря вона звернулася у понеділок 23.01.2017. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.01.2017, перебуваючи біля будинку № 273 по вул. Ломоносова в м. Мелітополі, [PERSON] , знаходячись в автомобілі «Honda CR-V», д.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на [PERSON] . Внаслідок цього наїзду [PERSON] було завдано тілесні ушкодження забій, гематому м`яких тканин в ділянці лівої клубової кістки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого предмету або при ударі о такий предмет, про що свідчить висновок експерта № 369 від 23.08.2017. В провадженні Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 12017080140003212 від 12.07.2017 за вказаним фактом, а саме: наїздом [PERSON] на автомобілі «Honda CR-V», д.з. [NUMBER] , на [PERSON] , внаслідок чого останній були спричиненні легкі тілесні ушкодження. Дане кримінальне провадження постановою слідчого від 14.03.2020 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Відповідно до\~ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої\~статті 1187 ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей\~1166,\~1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вказану позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц. Норми правового інституту відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, визначені у гл.82 ЦК, за своїм змістом розділяються на дві основні групи. Перша група включає в себе загальні правила та норми, які застосовуються до всіх зобов`язань із заподіяння шкоди, до яких віднесені ст.ст. 1166, 1167, 1172, 1191-1193 ЦК. Друга група норм, на відміну від першої, може бути названа спеціальною, оскільки в ній містяться правила, передбачені законом для особливих випадків заподіяння та відшкодування шкоди, до яких, зокрема, відносяться ст. 1187 ЦК, якою врегульовані спірні правовідносини щодо ДТП. Оскільки загальні умови деліктної відповідальності передбачені у загальній нормі ст. 1166 ЦК, а спеціальні умови передбачаються в особливих нормах цивільного законодавства, співвідношення між ними є співвідношенням між загальним та спеціальним законодавством, що регулює однорідні відносини. Таке співвідношення підкоряється двом загальним правилам. По-перше, якщо правовідношення врегульовано спеціальною нормою, загальна норма не застосовується. По-друге, якщо в спеціальній нормі те чи інше питання не вирішене, треба керуватися загальними нормами цивільного законодавства. Особливість відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, полягає у специфіці умов виникнення цього деліктного зобов`язання. Відповідальність тут настає незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, а отже, є більш суворою порівняно зі звичайною цивільно-правовою відповідальністю. Саме в цьому розумінні відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, називають підвищеною, що не слід ототожнювати з випадками, коли підвищеним є розмір відповідальності. Підставами звільнення від відповідальності за ст.1187 ЦК є тільки непереборна сила та умисел потерпілого. З огляду на зміст вказаних норм матеріального права, а також за обставинами цієї справи непереборної сили та умислу потерпілої не встановлено, матеріальна шкода полягає у витратах на відновлення здоров`я потерпілої, а тому водій попри відсутність його вини не може бути звільнений від обов`язку відшкодування такого виду шкоди потерпілій особі. Суд враховує вимоги статті 1187 ЦК України, відповідно до якої відповідач є володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки керував автомобілем на законній підставі. За таких обставин саме відповідач несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та відповідає за завдану шкоду. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Наявність тілесних ушкоджень, спричинених діями відповідача, який керував автомобілем, тобто джерелом підвищеної небезпеки, підтверджується відповідним висновком експерта № 369 віл 23 серпня 2017 року, згідно з яким спричинено позивачу тілесні ушкодження - забій, гематому м`яких тканин в ділянці лівої клубова кістки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно відповідач підтримував любовні стосунки з [PERSON] , які припинились у 2016 році за ініціативою відповідача, що розізлило позивача, та вона почала писати йому та його родичам гнівні листи та смс з погрозами та прокльонами. Саме тому, свідок не виключає, що позивач вигадала цю історію з ДТП, аби завдати проблем відповідачеві, який хворіє до того ж. Свідок повідомив, що він також має право на керування автомобілем, належним відповідачеві [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач доводиться йому братом, який мав романтичні стосунки з позивачем. Вони перестали зустрічатися після того, як вона почала його дуже ревнувати. Після розставання [PERSON] висловлювала погрози у бік його брата, а саме: погрожувала зіпсувати йому життя. Повідомив, що на автомобілі Хонда, який належить відповідачеві, у січні 2017 року їздив не тільки відповідач, а і ще три особи. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, в нього розсіяний склероз, тому він на теперішній час не керує автомобілем. Тому твердження позивача про те, що на неї скоєно наїзд відповідачем, є видуманими. На підтвердження доводів позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні суду повідомила, що не знайома зі сторонами по справі. У січні 2017 року вона ввечері йшла на зустріч аби придбати речі, яка була призначена на зупинці, пошта на мікрорайоні у м. Мелітополі. Бачила автомобіль біля двору будинку (адреси будинку свідок не називає), а також те, шо біля двору розмовляли чоловік із жінкою, після чого машина здала назад та вдарила жінку, після чого ця жінка сповзла по дереву. Свідок підбігла до жінки та написала їй свій номер телефону. Свідок вказує, що хто саме був за кермом даного автомобіля вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивача, знайома з нею більше 30 років. Пояснила, що [PERSON] тривалий час проживала разом із відповідачем, однак восени 2016 року вони посварились та припинили відносини. Вказала суду, що 21.02.2017 о 20:00 їй на номер телефону подзвонила позивач та заплаканим голосом повідомила, що її збив [PERSON] , ударивши автомобілем в спину з лівої сторони. Свідок повідомила, що про ці обставини їй відомо з телефонної розмови з позивачем. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме зміст Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом. підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення\~статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Суд вважає, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана [PERSON] [PERSON] , підлягає відшкодуванню, що відповідає висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №4 від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ". Відповідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.76\~ЦПК України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення оцінки. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підтвердження реальної вартості медичного лікування позивачем були надані медичне призначення лікаря та відповідний товарний чек № 43 від 24.01.2017 на придбання призначених лікарських препаратів на суму 1184 гривні, яка на думку суду є належним і допустимим доказом. Щодо стягнення іншої суми завданого збитку, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд виходить з того, що зі змісту висновку експерта № 369 від 23.08.2017 у позивача були виявлені наступні тілесні ушкодження: забій, гематома м`яких тканин в ділянці лівої клубової кістки. Тобто, експерт не встановив травми нирки, про яку говорить позивач та з якою було пов`язано її подальше перебування у лікарні. Натомість експерт вказав на те, що діагноз «Забій лівої нирки, посттравматичний нефрит» не був підтверджений об`єктивними клінічними даними. Так само у висновку експерта нічого не зазначається, що гіпертонічна хвороба серця 2 стадії 3 ступеню ризику ГЛЖ перебуває у причинному зв`язку з обставинами ДТП. Проходження [PERSON] санаторного лікування на суму 10962 грн також суд не пов`язує як з наслідком спричинення їй шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Суд вважає, що непогодження сторони відповідача з фактом існування події ДТП, що мала місце 21.01.2017, внаслідок керування [PERSON] автомобілем «Honda CR-V», д.з. [NUMBER] , є небажання нести відповідальність за завдану позивачу шкоду та спростовується наявними доказами, що містяться в матеріалах справи. Таким чином, вивчивши надані позивачем квитанції про понесені витрати на лікування, суд вважає, що доведений позивачем розмір понесеної нею матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, складає 1184 грн. Вирішуючи вимогу позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Моральна шкода позивачем оцінена у 60000 гривень і обґрунтовується протиправною поведінкою водія автомобіля, внаслідок якої вона понесла травму, відчувала сильний фізичний біль, була позбавлена можливості пересуватися, оскільки рух спричиняв біль у спині, відбулося загострення хронічних хвороб, і з того часу порушено її нервовий та емоційний стан, стала дратівливою. Скоєні відповідачем дії відносно неї порушили її звичайний розмірений спосіб життя, їй доводить докладати чимало зусиль для відновлення нормального способу життя. Стаття 1167 ЦК встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача. Винятки із цього правила зазначені у ч. 2 ст. 1167 ЦК, де передбачені випадки притягнення особи до відповідальності за завдання моральної шкоди незалежно від її вини, до яких, зокрема, належать завдання моральної шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В цьому випадку для настання відповідальності незалежно від вини необхідною є наявність одночасно двох умов. Перша - це причина виникнення моральної шкоди, якою є каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Друга - це особливість діяльності, під час якої завдається моральна шкода - дія джерела підвищеної небезпеки. Суб`єктом права вимоги компенсації моральної шкоди є особа, якій ця шкода безпосередньо завдана. Отже, і за моральну шкоду передбачено покладення відповідальності на водія, який її спричинив, незалежно від його вини в цьому, якщо джерелом підвищеної небезпеки спричинені ушкодження здоров`я. Згідно\~ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. п. 3, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд знаходить, що в результаті наїзду відповідача на автомобілі на позивача, позивачу безперечно була нанесена моральна шкода, яка виразилася в душевних хвилюваннях, порушенні її звичайного способу життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обставини вчиненого відповідачем правопорушення, ступінь його вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача та вважає, що розмір моральної шкоди значно завищений, а тому в цій частині задовольняє позовні вимоги частково в сумі 5000 гривень.\~\~ При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання, щодо відшкодування позивачу понесених нею судових витрат, суд виходить із вимог\~ст. 141 ЦПК України\~і правил\~Закону України «Про судовий збір»\~і вважає, що сплачений позивачем судовий збір, з огляду на результат розгляду цивільного позову, підлягає поверненню позивачу в сумі 58,5 гривень, за рахунок відповідача. На підставі ст. ст.22,\~23,\~1166,\~1167,\~1188 ЦК України, та

Outcome: partial