Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в інтересах сина [PERSON], про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову покликається на те, що 12.01.2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. До офіційної реєстрації шлюбу у них [INFO] року народився син - [PERSON] (після визнання батьківства [PERSON] у 2006 році його прізвище було змінене на «[PERSON]»). З першого дня народження і по сьогоднішній день син постійно проживає з нею в її квартирі, перебуває на її утриманні. відповідач з 1999 року постійно проживає в Королівстві Іспанія, в Україну приїжджає 2-3 рази в рік. Відповідач відмовлявся в добровільному порядку приймати участь у матеріальному забезпечені сина, вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Незважаючи на те, що рішення суду є обов'язковим, відповідач вперто не виконує його. під різними абсурдними приводами він відмовляється брати участь у вихованні сина. Крім того, в 2009 році звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, так як він впродовж тривалого часу відмовлявся брати будь-яку участь у вихованні малолітньої дитини. Однак рішенням суду від 18.01.2010 року їй було відмовлено в такому позові. Разом з тим, попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а на орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради покладено здійснювати контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Крім того, за неодноразовими поданнями Дрогобицької прокуратури «Про усунення порушень вимог СК України» щодо здійснення органом опіки та піклування Дрогобицької міської ради контролю за виконанням [PERSON] батьківських прав, Орган опіки зобов'язав відповідача -біологічного батька вжити заходів щодо реальної участі у вихованні сина [PERSON]. Та, незважаючи на вимоги суду, органу опіки та піклування за весь час, що минув - 4 роки, біологічний батько - відповідач, так і не змінив свого байдужого ставлення до дитини. Відповідач абсолютно: не цікавиться сином адже, як повністю ігнорував його, так і не цікавиться і повністю ігнорує й далі; як не піклувався про його здоров»я, фізичний, духовний розвиток, так і не піклується далі; як взагалі не спілкувався з сином, так і не спілкується по сьогоднішній день; як не вітав сина з днем народження і різними важливими подіями синового життя, так і далі не вітає; як не купляв жодних подарунків, одягу, взуття, іграшок, речей повсякденного вжитку, так і не купляє; як не відвідував сина, перебуваючи в Україні, так і не відвідує, хоча в грудні 2012 року, і в березні та в серпні 2013 року відповідач тривалий час знаходився в Дрогобичі, але навіть не робив спроб зустрітися з сином. За 13 років син бачив його всього лише 3 рази; як не утримував дитину, не виконуючи рішення суду від 07.11.2007 року та 16.07.2009 року про виплату аліментів, так і не утримує далі. Відповідач за власним бажанням звільнився з останнього місця роботи, на якому працював з травня 2011 року, щоб вважатися безробітним. Отже, він свідомо та штучно погіршив своє матеріальне становище, щоб знову належним чином не утримувати сина. Разом з тим, вона ніколи не чинила будь яких перешкод у спілкуванні відповідача з сином, оскільки впродовж 5 років жодних звернень ні до неї, ні до органів опіки щодо участі у вихованні сина з боку відповідача не було. Крім того, у своїй власноручно написаній заяві на ім'я мера Дрогобича від 05.11.2011 року [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. Вважає, що все вищевказане підтверджує, що відповідач свідомо впродовж усіх років життя дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними. Впродовж 7 років взагалі не спілкується з сином. Її син [PERSON] абсолютно не шкодує про відсутність свого біологічного батька, соромиться його, відчуває до нього лише зневагу і огиду через постійну брехню, підтверджує своє бажання позбавити цю особу батьківських прав, яка завдає йому лише неприємностей. У [PERSON] є справжній тато, який постійно дбає про нього, і який ще у січні 2013 року не тільки розповів синові про своє бажання усиновити його, а й підтвердив таке бажання нотаріально. Син не тільки кличе його своїм татом, а вважає за рідного батька. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві. Додала, що відповідач ніколи не захищав інтереси сина, коли той такого потребував, зокрема, що стосувалось незаконного виключення [PERSON] з гімназії, телепередачі «Говорить Україна». Він бачився з [PERSON] за студією без неї, але навіть не привітався з ним. Коли журналіст запропонував підійти до «матері з сином поговорити», то він відповів черговим абсурдом, що боїться, що вона накинеться на нього, [PERSON] може вступитися за неї. [PERSON] подав 6 позовів спрямованих виключно на зменшення розміру аліментів на утримання сина, і жодного з них суд не задоволив. Відповідач свідомо чинив і чинить над сином економічне насильство, заставляючи жити за межею бідності, відчувати себе залежним від прихоті батька. У відповідача відсутнє бажання особисто спілкуватися з сином впродовж 9 років; жодного разу не запропонував поїхати до нього на відпочинок. На даний час проти [PERSON] відкрите кримінальне провадження по ст. 164 -ухилення від сплати аліментів, син визнаний потерпілим. Представник відповідача [PERSON] позову не визнав. Пояснив, що його довіритель ніколи не ухилявся від утримання дитини - сина [PERSON]. Відповідач систематично сплачує аліменти на утримання сина, оплатив навчання в медичному коледжі «Монада». В Королівстві Іспанія відповідач проживає зі своїм старшим сином та через погіршення стану здоров'я, його частково утримує повнолітній син. Відповідач цікавиться життям та навчанням свого сина, про що свідчать слова директора Дрогобицької гімназії [PERSON], який також зазначив, що [PERSON] зверталась до дирекції з проханням заборонити [PERSON] зустрічатися з сином. Разом з тим, постійне проживання відповідача за межами України, позбавляє можливості безпосередньо спілкуватися з сином, однак також зі сторони позивача робляться усі можливі перепони спілкуванню. Позивачка свідомо нагнітає сина [PERSON] на негативне ставлення до батька [PERSON]. Зокрема до закінчення навчання, мати [PERSON] подавала документи, де прізвище [PERSON] зазначала «[PERSON]» та по батькові «[PERSON]». Відповідач відшукав інформацію про те, що син [PERSON] вступив на навчання в Дрогобицьку філію медичного коледжу «Монада» і постійно в телефонному режимі спілкується із педагогічним персоналом закладу та цікавиться навчанням сина, його розвитком та проблемами. Натомість позивачка створювала перешкоди в участі відповідача як батька у вихованні сина, спілкуванні та зустрічах. Приїжджаючи в Україну відповідач телефонував та повідомляв, що хоче зустрітися з сином, однак весь час перебування відповідача в Україні, позивачка переховувала сина від батька, подеколи переїжджала на цей час поза межі міста Дрогобича. Покликання позивачки на заяву відповідача на ім'я міського голови м. Дрогобича [PERSON] від 05.11.2011 року, є безпідставним, так як з неї вбачається, що [PERSON] окрім утримання сина мав намір брати участь в безпосередньо в його вихованні по мірі своєї можливості. Рішенням суду від 18.01.2010 року встановлено, що позивачка штучно нагнітає обстановку, перешкоджає відповідачеві спілкуватися з сином. Крім того, позивачка постійно звертається в усі можливі державні структури з однією вимогою, зобов'язати відповідача триматися якнайдалі від сина. Жодної можливості поспілкуватися з сином не дала на зйомці передачі «Говорить Україна». Пояснення сина [PERSON] ґрунтується виключно на навіюваннях матері. Що стосується заяви [PERSON] про усиновлення [PERSON], вважають таку маніпуляцію зі сторони [PERSON]. Просить звернути суд увагу на те, що відповідач систематично сплачує аліменти на утримання сина, цікавиться його навчанням, фізичним та духовним розвитком; намагається спілкуватися з сином в обсязі, на який відповідач спроможний; відповідач не нехтує своїми обов'язками по вихованню та утриманню сина. Перешкоди йому чиняться зі сторони позивачки. В позові просив відмовити. Позивач [PERSON] подав заяву від 04.05.2017 року про заперечення проти позову( а.с. 92 т.2), в якій зазначає, що обіцяє надалі шукати всі можливі варіанти щоб спілкуватися з сином, допомагати матеріально, незважаючи на протидію його матері, яка вже 10 років наговорює йому на нього, обливає брудом та створює перешкоди. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради - [PERSON] відносно задоволення позову, поклався на думку суду, пояснивши, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав неодноразово розглядалося і жодного разу комісія не прийняла позитивного рішення для позивачки. Вказав, що [PERSON] проявляє інтерес до дитини. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю для [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 18.01.2006 року, видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області) [PERSON] ([PERSON] - змінено прізвище та по-батькові) проживає з [PERSON] за довідкою про склад сім»ї від 18.03.2016 року КП «ЖЕО» ( а.с. 26 т.2), а відповідач з 1999 року за кордоном, зокрема в Королівстві Іспанія, шлюб між сторонами розірвано, такий факт також визнається сторонами. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 27.11.2007 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, а рішенням цього ж суду від 16.07.2009 року збільшено розмір аліментів, вирішено стягувати 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину. В подальшому мають місце чисельні судові спори з приводу дій державного виконавця з приводу стягнення аліментів в примусовому порядку, складання розрахунку заборгованості по аліментах. Разом з тим, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року рішення апеляційного суду Львівської області від 15.06.2015 року, яким у позові [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей з актового запису про народження дитини -відмовлено, зокрема з підстав, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] складає величину, не менше ніж 99,99 % (а.с. 66-68 т.2). Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайоного суду Коваль Р.Г. (№442/7727/16-к) від 26.12.2016 року скасовано постанову слідчого Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області від 29.07.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015140110001351, від 01.07.2015 року, про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 164 КК України. Станом на день розгляду даного позову, немає відомостей про розгляд кримінального провадження (а.с.52-53, 100 т.2). Рішенням суду від 18.01.2010 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області відмовлено в позові [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина та покладено контроль на Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради за виконанням ним батьківських обов'язків ( а.с. 5-6). [PERSON] вважає, що з цього часу поведінка [PERSON] до сина не змінилася. Поряд з цим, висновком органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради № 3-32/1400 від 21.02.2011 року визнано недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с. 9 т.2). В подальшому згідно відповіді виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 06.05.2014 року №3-28/2598, наданої [PERSON] та витягу з протоколу №4 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Дрогобицької міської ради від 14.04.2014 року встановлено, що після тривалого та детального обговорення комісія не змогла визначитися щодо видачі висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 196, т.1, а.с.70 т.2. зворот). Згідно відповіді Дрогобицької ЗОШ І-ІІІ від 06.03.2014 року №27, наданої голові правління громадської організації «Спілки безпеки управління « Антикорупція» [PERSON] вбачається, що [PERSON] приїхавши з-за кордону у І семестрі 2013/2014 року відвідав школу, цікавився навчанням, вихованням і фізичним розвитком [PERSON]. Спілкування відбувалось у присутності директора школи і класного керівника. Батько хотів зустрітися і поговорити з [PERSON], однак син відмовився. Востаннє [PERSON] цікавився сином 26.02.2014 року (а.с. 95 т.1). Відповіддю виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22.03.2017 року №3-28/2350 повідомлено, що [PERSON] звертався до органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради та служби у справах дітей із заявами, що стосувались реалізації своїх батьківських обов'язків стосовно сина [PERSON], а саме 31.08.2008 р., 11.01.2009 р., 02.08.2009 р., 27.01.2001 р., 05.11.2011 р., 25.12.2012 р., а в подальшому його представник [PERSON] : 09.12.2013 р., 14.04.2014 р., 11.04.2014 р., 18.06.2014 р., 08.08.2014 р., 09.10.2014 р., 31.10.2016 р. ( а.с. 72 т.2). Відповідно до договору про навчання у Дрогобицькій філії ТзОВ Медичний коледж «Монада» від 04.08.2015 року, укладеного з [PERSON], останній навчається на платній Формі навчання, з терміном навчання до травня 2018 року (а.с.45 т.2). Згідно характеристики ТзОВ Медичний коледж «Монада» Дрогобицької філії від 28.02.2017 року №59 - [PERSON], 01.09.2015 року вступив в даний заклад на відділення « Фармація». Систематично відвідує заняття. Під час навчання в межах коледжу за дозволу адміністрації зустрічей з батьком [PERSON] не було, запитів від нього про навчання сина не поступало (а.с.41 т.2). Поряд з цим, з відповіді ТзОВ «Монада» №13, від 16.05.2017 року, адресованої [PERSON], встановлено, що в січні 2017 року він приходив в коледж для спілкування з сином [PERSON]. [PERSON] та його представником подавались запити, звернення ( 30.11.2015 року, 12.01.2016 року, 02.02.2016 року, 03.04.2017 року, 25.04.2017 року, 26.04.2017 року) стосовно навчання сина [PERSON] в коледжі, його успіхи, фізичних та духовний розвиток. У 2017 році звертався щодо сприяння у зустрічах з сином [PERSON] щодо можливої оплати за його навчання в коледжі та інше. в 2017 році [PERSON] була проведена оплата за навчання сина студента [PERSON] згідно договору в сумі 6645 грн. ( а.с. 110 т.2),. Суд бере до уваги покази свідків, допитаних в судовому засіданні. Зокрема покази : - свідка [PERSON], директора Дрогобицької гімназії, що [PERSON] переживає за свого сина, робив змоги з ним зустрітись, з цього приводу спілкувався у телефонному режимі та по скайпу з керівництвом Дрогобицької гімназії. Однак [PERSON] з цього приводу подавала скарги до правоохоронних органів з метою заборони батькові спілкуватись з сином. У січні 2011 року адвокат [PERSON] проінформував адміністрацію гімназії про те, що у них навчається дитина з недійсними документами, що справжнє прізвище гімназиста [PERSON], а по батькові [PERSON]. Він також повідомив, що батько дитини живий. [PERSON] була обурена тим, що він (директор) спілкується з батьком. - свідка [PERSON], класний керівник [PERSON] з вересня 2010 року, який пояснив, що [PERSON] цікавився адвокат батька, який в ІІ семестрі 2011 р. приходив особисто, цікавився навчанням [PERSON] і тим, як себе дитина почуває. Будь-яких речей подарунків від [PERSON] чи за дорученням такого, [PERSON] через нього не передавалося. [PERSON] лише був написаний лист «з любов»ю сина», який був ним як класоводом зачитаний [PERSON]. На прізвище [PERSON] дитина реагує негативно. Вважає, що [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав відносно його сина [PERSON]. - свідка [PERSON], який суду пояснив, що [PERSON] ніколи не був для нього батьком, а він в свою чергу не може себе усвідомити його сином, тому просив про позбавлення його батьківських прав. Ніяких особистих зустрічей чи розмов, дзвінків чи смс в останній приїзд з [PERSON] з 22.04. по 04 травня 2017 року у нього не було, як і з 01.10.2016 року, з 31.12.2015 по 11.01.2016 року (коли він перебував в м. Дрогобич). Особиста розмова була ще у 2008 році в школі, коли він пообіцяв прийти після уроків, забрати його і піти разом купляти іграшки, однак так і не прийшов. Потім, у вересні 2014 року вони зустрілися на зйомках передачі «Говорить Україна», на якій [PERSON] жалівся, що його ховають від нього і не дають поговорити. А перед тим практично стояв коло нього 10 хв. і не сказав жодного слова. В лютому 2015 році в м. Києві бачив [PERSON] біля інституту експертизи. Як тільки вийшов з машини він побачив його, одразу розвернувся і пішов всередину, де вони разом чекали медсестру близько півгодини. Він знову нічого не сказав, навіть не привітався, хоча вони стояли майже поряд. Після того як здали аналізи для встановлення батьківства, він одразу пішов геть. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п.15, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. По змісту закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Однак, в матеріалах справи немає беззаперечних, об'єктивних висновків про свідоме ігнорування та ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина [PERSON]. Натомість встановлено, що між батьками дитини існують напружені стосунки, що як наслідок впливає на ситуацію спілкування батька з дитиною. Перш за все необхідно відмітити, що посилання позивача на наявність у відповідача, на її думку, заборгованості по аліментам на дитину не може свідчити про умисне невиконання відповідачем обов'язку по вихованню дитини й слугувати підставою для позбавлення його батьківських прав з цих причин, оскільки правові наслідки щодо неналежного виконання аліментних зобов'язань передбачені ст. 196 Сімейного кодексу України у вигляді стягнення неустойки (пені) та не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Отже, сам факт оскарження відповідачем судового рішення про позбавлення його батьківських прав відносно дитини, свідчить про його інтерес до дитини та позитивно характеризує його, як батька. Так, вказана міжнародна судова установа, під час перегляду справ про відібрання дітей від батьків, констатуючи факт втручання у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначала, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (рішення від 24 лютого 1995 р. у справі "МакМайл проти сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. п. 86,87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (справа "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див. справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-IX). За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи, наведені позивачем та докази, надані позивачем під час розгляду справи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя [PERSON], як позбавлення його батьківських прав стосовно сина, ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавлення відповідача батьківських прав. На думку суду, сам факт неможливості спілкування на даний час з дитиною, за відсутності доказів свідомого ігнорування батьківських обов'язків не може бути підставою позбавлення його батьківських прав. А як беззаперечно встановлено у сторін склалися вкрай неприязні стосунки, які як суд вважає, як наслідок є предметом й даного розгляду. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що в діях відповідача відсутня винна поведінка і свідоме нехтування ним своїми обов'язками, відповідач виявляє і має дійсне бажання підтримувати зв'язок зі своїм сином та приймати безпосередню участь у його вихованні, реалізація якого є ускладненою через їх окреме проживання, зокрема в різних країнах. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому в позові слід відмовити за недоведеністю вимог.

Outcome: dismissed