Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом. Підставою своїх вимог вважає те, що 05.08.2016 р. біля 12:00 год. він перебував біля будинку [ADDRESS] та в той час йшло стадо корів. Одна з корів накинулась на позивача і почала бити його рогами по різних частинах тіла. Від нанесених ударів [PERSON] впав на землю і почав захищатись, незважаючи на це корова продовжувала завдавати удари рогами. Після описаного випадку, оскільки явних ран на тілі не було, позивач вирішив не звертатись за медичною допомогою, втім через два дні стан здоров'я позивача значно погіршився на що той змушений був звернутись за медичною допомогою, де в нього виявлено закриту травму живота і грудної клітки, травматичні розриви правої печінки, розрив селезінки, внутрішньочеревну кровотечу в стадії загострення та терміново зробили операцію після якої позивач до 26.08.2016 р. перебував на стаціонарному лікуванні. Додатково зазначає, що під час лікування йому стало відомо про те, що його побила корова, що належала відповідачу у справі - [PERSON] Також позивачу відомо що корова відповідача побила інших односельчан, які попереджували відповідачку про норовистий характер тварини та про необхідність здачі корови на м'ясо. Оскільки позивач вважає, що велика рогата худоба належна [PERSON] завдала йому тілесних ушкоджень, внаслідок дій відповідача позивач зазнав матеріальної шкоди в виді витрат на лікування, а також моральної шкоди, що полягає у фізичному болі та стражданнях, які він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, тому просить стягнути з відповідача 15480 грн. 45 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди відповідно до положень ст. 1166 та ст. 1267 ЦК України, судовий збір у розмірі 640 грн. та 2000 грн. у якості компенсації витрат за надання правової допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити при цьому підтвердивши обставини зазначені ним у позовній заяві та повідомивши, що під час випадку описаному у позовній заяві він не бачив, яка конкретно корова його кинула на землю, оскільки відвернувся. Представник позивача [PERSON] уповноважений представляти інтереси позивача у суді на підставі довіреності від 16.03.2017 р. (а.с. 26), у судовому засіданні також підтримав вимоги позивача та просив їх задовольнити мотивуючи тим, що у відповідача [PERSON] було у господарстві двоє корів чорного та сірого забарвлення. Зауважив, що раніше односельчани скаржились на норовливий характер однієї з корів [PERSON] на що та, після інциденту з позивачем, була змушена здати її на м'ясо. Після цього скарги односельчан припинились. Представник позивача -адвокат Габрук М.А., котрий захищає інтереси позивача [PERSON] на підставі угоди за № 0151 від 27.04.2017 р. (а.с. 34) у судовому підтримав позицію позивача мотивуючи тим, що законодавцем не врегульовано відповідальність власників корів. Вважає, що відповідач опосередковано визнає вину у вчиненому, адже здала корову на заготівлю м'яса та приходила до позивача після інциденту поцікавитись його станом здоров'я та хотіла запропонувати допомогу. Відповідач [PERSON] заперечила щодо задоволення позову. Повідомила суду, що дійсно здала корову на м'ясо оскільки, зі слів односельчан, саме її корова мала норовливий характер та шкодила людям. Одночасно зазначила, що зі слів людей саме її корова завдала ушкоджень позивачу [PERSON], та за порадою людей вона йшла та пропонувала допомогу, однак [PERSON] та його жінка категорично відмовлялись від надання допомоги. Представник відповідача-адвокат Данилюк П.П., уповноважений на здійснення представництва інтересів відповідача у судів на підставі договору від 15.06.2017 р. (а.с. 49), у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, адже матеріалами перевірки працівників поліції не встановлено належність корови, котра вдарила позивача. Також не можна вважати [PERSON] винуватою, оскільки допомогу пропонувала позивачу лише з тих мотивів, що люди повідомили [PERSON], що її тварина завдала ушкоджень [PERSON] Одночасно у судовому засіданні адвокат Данилюк П.П. акцентував увагу на тій обставині, що відповідач звернувся за медичною допомогою через три дні після випадку описаного в позовній заяві, що дозволяє стверджувати про можливість іншого механізму отримання тілесних ушкоджень, зокрема не ударом корови, а падінням з дерева. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] свідчив, що був очевидцем того, як позивача [PERSON] побила корова. Вважає, що саме корова котра завдала останньому ушкоджень належна [PERSON] одночасно у своїх показаннях вказав на ту обставину, що в череді близько 50 корів, та трохи менше половини з них чорного забарвлення (як корова відповідача) . Підтвердив ту обставину, що [PERSON] відмовився від медичної допомоги та самостійно пішов додому. Свідок [PERSON] повідомив суду, що будучи на своєму городі був очевидцем того, що близько 13:00 год. йшла худоба та почув крики. Згодом бачив як [PERSON] проводив постраждалого [PERSON] Також повідомив, що в сіл були розмови про те, що [PERSON] через 2 дні завезли у лікарню. Свідок [PERSON] впевнено свердила та запевнила суд, що події, котрі є предметом розгляду відбувались у травні 2017 року, що прямо суперечить іншим доказам в сукупності. Втім повідомила суду, що була очевидцем того, що [PERSON] пропонувала постраждалому [PERSON] допомогу та хотіла завезти його у лікарню. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Щодо завданої матеріальної шкоди. Так, вирішуючи спірне питання, суд виходить з того, що за загальним положенням про відшкодування шкоди, матеріальна шкода, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, в повному обсязі відшкодовується особою, яка її завдала своїми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за наявності її вини. Зазначена правова норма дублюється п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», № 6 від 27.03.1992 р., якою зокрема передбачається, що Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Тобто обов'язковому з'ясуванню для вирішення спору про відшкодування майнової шкоди підлягають наступні складові. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Так, під час розгляду справи судом встановлено, та не оспорювалась сторонами та обставина, що позивач отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні, що також підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 29.08.2016 р. згідно якої [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні з 08.08.2016 р. по 26.08.2016 р. із закритою травмою живота і грудної клітини, травматичні розриви правої долі печінки , розрив селезінки (а.с. 23). Неправомірна (протиправна) поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач, забезпечувала належні умови для утримання належної їй великої рогатої худоби, що відповідає біологічним, видовим та індивідуальним особливостям цієї худоби задля отримання продуктів і сировини тваринного походження. Одночасно зазначені дії були поєднані зі звичаєм почергово випасання худоби що носить постійний непротиправний характер, а відтак можливо стверджувати, що дії відповідача [PERSON] не були протиправними. Судом враховані твердження відносно норовливого характеру худоби та долучення відповідачем корови із норовливим характером до загального табуна, однак спростовуються тим, що у судовому засіданні встановлено, що твердження відносно характеристики корови ґрунтуються на показаннях третіх осіб, одночасно ніхто зі свідків та учасників процесуальної дії не міг впевнено ствердити та підтвердити ту обставину, що саме належна [PERSON] корова завдала ушкоджень [PERSON] Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою,виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком протиправної поведінки завдавача шкоди. Порівнюючи наведені вище пункти вбачається, що шкода завдана [PERSON] не знаходиться у причинному зв'язку з діями відповідача, адже як описувалось раніше, не вдалось встановити належність корови, що завдала шкоди саме [PERSON] Окрім того судом вже встановлювалось, що дії відповідача [PERSON] носили правомірний характер спрямований на отримання продуктів і сировини тваринного походження, а відповідно до ч.1 ст. 11 66 ЦК України, однією з обов'язкових умов відшкодування шкоди являється саме неправомірна поведінка. Вина завдавача шкоди. Згідно з частиною 2 ст. 1166 ЦК України, обов'язок доведення відсутності вини покладається на того, хто завдав шкоди. До спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди. Попри наведену у рішенні вище відсутність причинного зв'язку, також вважаються суттєвими твердження сторони відповідача про відсутність вини [PERSON], зокрема: обставина, що позивач звернувся за медичною допомогою через три дні після отриманих з його слів ушкоджень від корови, що допускає можливість виникнення іншого механізму отримання ушкоджень [PERSON] у трьохденний строк після подій описаних у позовній заяві. Також суд бере до увагу ту обставину, що хоча позивач не була невпевнена в тому, що саме її корова завдала ушкоджень позивачу, однак бажання надати допомогу вмотивоване вказівками осіб котрі не були очевидцями подій, які є предметом судового розгляду. Джерело підвищеної небезпеки. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Корова відповідача являється сільськогосподарською твариною, що відповідно до положень чинного законодавства та судової практики унеможливлює вважати її відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки(диким звіром, службовою собакою та собакою бійцівської породи тощо), тому суд вважає, що попри непокірний норов, корову відповідача неможливо віднести до джерела підвищеної небезпеки. При прийнятті рішення судом взято до уваги матеріали перевірки Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області по факту отримання тілесних ушкоджень [PERSON] витребуваних судом за клопотанням сторони позивача. Зокрема із висновку про результат перевірки від 14.08.2016 р. вбачається, що 10.08.2016 р. [PERSON] звернувся із заявою, якою просив його повідомлення про тілесні ушкодження не розглядати, оскільки претензій по даному факту він нідокого не має, та звертатись по даному факту до Літинського ВП більше не буде (а.с. 71-73). Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Оскільки стороною позивача не доведено, що саме сільськогосподарська тварина, яка завдала ушкоджень належна відповідачу, та не доведено, що саме від удару сільськогосподарської тварини (належність якої відповідачу не доведено) позивач отримав тілесні ушкодження, та беручи до уваги обставини встановленні під час розгляду справи, суд не вбачає підстав для стягнення майнової шкоди із [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації витрат на лікування. Щодо завданої моральної шкоди. Вирішуючи позов в наведеній частині суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджуються факти заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Разом з тим, стороною позивача не зазначено доказів розміру заподіяної моральної шкоди саме у розмір 10000 грн, не зазначено доказів наявності самої моральної шкоди з вини відповідача, а за таких обставин суд вважає за необхідне у зазначеній частині вимог також відмовити за безпідставністю. При прийнятті рішення судом враховано правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980 р.), "не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних". Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", № 3477-IV від 23.02.2006 р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed