Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

21.02.2020 року до Дніпровського районного суду разом з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2019 року про передачу справи на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва, надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Ав-Лайн» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 86310,00 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.09.2017 року [PERSON] (третя особа у справі) керуючи автомобілем Даф, д.н.з. [NUMBER] , в м. Одесі, здійснив зіткнення з належним позивачу автомобілем Опель, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Розмір завданих матеріальних збитків, який визначений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , становить 142736,84 грн. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2018 року, третя особа у справі [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, а також зазначає, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Посилаючись на положення ст. 999 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачка вказує, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована і максимальний розмір страхового відшкодування, який отримала позивачка становить 56246,09 грн. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Розмір збитків, які повинен сплатити відповідач, складає 86310,00 грн., що є різницею між розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. Третя особа у справі [PERSON] , який здійснив ДТП, офіційно працював за трудовим договором у відповідача водієм, що підтверджується подорожнім листом №10 від 21.08.2017 року, та який здійснював під час настання ДТП перевезення вантажу за завданням відповідача. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.12.2019 року справу передано на розгляд Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасником справи порядок подання заяв по суті справи і наслідки їх неподання, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ «СК «Граве Україна». Ухвалою суду від 26.03.2020 року заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами 12.03.2020 року. 02.04.2020 року у Дніпровському районному суді м. Києва було зареєстровано відзив відповідача на позовну заяву, який надійшов до суду засобами поштового зв`язку. Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Отже, позивач мав надати суду докази надіслання копій свого відзиву на позовну заяву позивачу та третій особі у справі. У переліку документів, які додаються до відзиву на позовну заяву зазначено, що також надаються докази надіслання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Однак, фактично додатки таких доказів не містять, що підтверджується актом складеним працівниками канцелярії суду при відкритті конверту, в якому надійшли документи від 02.04.2020 року. За таких обставин суд приходить до висновку про ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, оскільки письмові документи сторони відповідача, що надійшли до суду 02.04.2020 року не відповідають вимогам встановленим ст. 178 ЦПК України до форми відзиву відповідача на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Треті особи у справі своїм правом на надання пояснень з приводу поданого позову не скористались, відповідних пояснень третіх осіб до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом вказаної постанови суду, 02.09.2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем Даф, д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не переконався в безпеці свого маневру в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Опель, д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії подорожнього листа №10 від 21.08.2017 року, автомобіль Даф, д.н.з. [NUMBER] , належить ТОВ «Ав-Лайн», а водій автомобіля [PERSON] в режимі роботи «відрядження», працював на вказаному автомобілі із завданням забрати вантаж в м. Києві та доставити вантаж по Україні. За даними електронної бази МТСБУ щодо перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, станом на час ДТП (02.09.2017 року) цивільно-правова відповідальність власника/водія забезпеченого транспортного засобу Даф, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ СК «ГРАВЕ-УКРАЇНА». Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2018 року ПрАТ СК «ГРАВЕ-УКРАЇНА» перерахувала на рахунок позивача у АТ КБ «Приватбанк» страхове відшкодування у розмірі 56323,00 грн. За змістом наявного в матеріалах справи звіту №1709121 від 12.09.2017 року про оцінку автомобіля Опель, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , на дату оцінки 02.09.2017 року, ціна нового КТЗ, який випускається на дату оцінки становить 364855,00 грн. Ринкова вартість КТЗ складає 176543,00 грн. Вартість відновлювального ремонту ТКЗ з урахуванням фізичного зносу дорівнює 142736,84 грн. Ринкова вартість пошкодженого у ДТП автомобіля складає 33806,00 грн. Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3470 від 29.12.2015 року Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 „Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", комісія вирішила установити розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого." Це розпорядження набирає чинності з дня його офіційного опублікування. За змістом ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Крім того, згідно підпункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Статтями 81, 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому, відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи спір суд виходить з того, що в даному випадку відповідач має обов`язок відшкодування шкоди завданої його працівником при виконанні трудових обов`язків. При цьому, розмір такої шкоди має становити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Сторона позивача вказує, що розмір матеріальних збитків заподіяних позивачу становить 142736,84 грн. Зі змісту звіту №1709121 від 12.09.2017 року вбачається, що сума у розмірі 142736,84 грн. визначена оцінювачем як вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Поряд з цим, з урахуванням положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу відносяться до питань визначення страховиком розміру страхового відшкодування, тож зазначена сума у розмірі 142736,84 грн. має бути відшкодована страховиком в межах страхової суми, а не покрита страховим відшкодуванням вартість відновлювального ремонту покладається у даному випадку на особу, яка несе відповідальність за дії свого працівника. Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що страховик здійснив виплату у повному розмірі ліміту відповідальності визначеного страховою сумою. Так само і відповідач не доводив суду, що ліміт відповідальності страховика є вищим ніж 100000,00 грн. за шкоду заподіяну майну потерпілого. За відсутності в матеріалах справи копії полісу №АК6969869 суд виходить з вимог чинного законодавства про те, що розмір страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що в даному випадку складається із вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, становить 100000 гривень на одного потерпілого. У межах вказаної суми, саме страховик має своїм обов`язком відшкодування шкоди, що пов`язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням його зносу. З матеріалів справи не вбачається, що позивачка оскаржувала рішення страховика про здійснення виплати відшкодування та його суми. Не заявляла позивачка і вимог до страхової компанії в межах цього позову. Хоча питання належності розрахунку розміру страхового відшкодування та його виплати знаходяться в межах правовідносин потерпілої особи та страхової компанії, адже в межах лімітів відповідальності відшкодування шкоди має здійснювати страховик, і лише при вичерпанні лімітів відповідальності, потерпіла особа має право на стягнення із винної особи або особи, яка за законом відповідає за дії винної особи, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Оскільки в даному випадку ліміт відповідальності страховика становить 100000,00 грн., а визначена оцінювачем вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 142736,84 грн., в межах страхової суми відшкодування шкоди здійснюється страховою компанією. Таким чином, позивачем не доведено, що заявлена до стягнення з відповідача сума у розмірі 86310,00 грн. є саме різницею між страховою виплатою та розміром заподіяної шкоди, адже в такому разі позивач мав право оскаржувати рішення страховика та не погоджуватись із тим, що страхова виплата здійснена в повному обсязі, натомість позивач із розміром страхової виплати погодився прийнявши здійснений страховою компанією платіж та звернувся до суду із позовом до особи, яка несе відповідальність за дії свого працівника. В межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 100000,00 грн., враховуючи також, що розмір франшизи не відомий, позивачка крім іншого має право на отримання від страховика доплати в розмірі податку на додану вартість після ремонту автомобіля, відповідний спір є спором між потерпілою особою та страховиком. При цьому, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП коштів в сумі 42736,84 грн. в порядку, передбаченому ст.ст. 1172, 1194 ЦК України, оскільки вказана сума дійсно є різницею між страховою сумою та визначеною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачка просила стягнути завдану в результаті ДТП матеріальну шкоду в розмірі 86310,00 грн., що є різницею між вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування (142736,84 - 56246,09), а також покласти та відповідача судові витрати. У змісті позовної заяви позивачка зазначає, що нею було витрачено 500,00 грн. за надання висновку про оцінку майна та до позовної заяви додано докази дійсної сплати позивачем відповідних коштів. Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що наведені витрати не віднесені позивачем до розміру матеріальної шкоди. При цьому, такі кошти не можуть бути і стягнені судом з відповідача як судові витрати, оскільки позивачем додаткові витрати пов`язані із залученням оцінювача для здійснення оцінки розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, понесені до подання позову до суду. У розумінні положень статті 22 ЦК України дані витрати, які понесла позивачка для відновлення свого порушеного права є збитками, а тому не можуть бути відшкодовані в межах здійснення судом розподілу судових витрат між сторонами. Вимоги щодо відшкодування зазначених витрат мали б бути визначені у змісті позовних вимог про стягнення завданої матеріальної шкоди/збитків, однак позовні вимоги такого прохання не містять. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена останнім сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, однак розмір відшкодування судових витрат не може бути меншим мінімальної ставки судового збору у 2019 році в розмірі 768,40 грн., що забезпечував можливість звернення позивача до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial