Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спеціального зв"язку про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши що з 04.05.2007 року працював на посаді водія 1-го класу. 19.11.2013 р. відповідачем винесено наказ про його звільнення з 20.01.2014 р. за скороченням штату. Вважає звільнення незаконним з тих підстав, що на підприємстві крім нього працювали ще 7 водіїв, які мають коротший стаж роботи на підприємстві та менший кваліфікаційний клас, однак відповідач звільнив саме його за скороченням штату. Позивач просить визнати звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача пояснив, що позивач був звільнений за скороченням штату на законних підставах, створеною підприємством комісією визначені критерії оцінки роботи водіїв з урахуванням кваліфікації та продуктивності їх роботи, та за її результатами визначено про скорочення саме позивача. При його звільненні підприємством дотримані вимоги трудового законодавства. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази по справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював водієм 1-го класу в дільниці з автотранспорту Державного підприємства спеціального зв"язку з 04.05.2007 року по 20.01.2014 року (а/с 7). Протоколом засідання комісії Запорізького обласного вузла спецзв"язку від 19.11.2013 року позивач [PERSON] був попереджений про звільнення із скороченням чисельності штатного розкладу(а/с 25) та складений акт про ознайомлення його з наказом № 34-к від 19.11.2013 року (а/с 33). За наказом № 34 к від 19.11.2013 року [PERSON] звільнений 20.01.2014 року за п.1 ст.40 КЗпПУкраїни у зв"язку зі скороченням штату працівників.(а/с 5). Оспорюючи своє звільнення, позивач посилався на те, що він має переважне право на залишення на роботі в порівнянні з іншими водіями, а саме водіями Суботою, Пундик, Резниченко. Однак, як вбачається з критеріїв та показників оцінки роботи водіїв їх кваліфікація та продуктивність праці оцінені за більшим балом, ніж кваліфікація та продуктивність роботи позивача (а/с 26-35). Крім того, беручи до уваги ч.4 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами, суд не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування), якщо це правило не використалося власником або уповноваженим ним органом при проведенні вивільнення працівника. Судом також встановлено, що позивачу не була запропонована інша робота в Державному підприємстві спеціального зв"язку, оскільки як вбачається з штатного розпису на 2013-2014 р.р. Державного підприємства спеціального зв"язку (а/с 101-108) вакантних посад, які б могли бути запропоновані позивачу на підприємстві не було. Відповідно до п. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника) допускається у випадках, в тому й числі, при звільненні з підприємства, установи організації, де не має первинної профспілкової організації. Відповідно з довідкою Державного підприємства спеціального зв"язку № 10/6-447 від 19.09.2014 року (а/с 98) вбачається, що в Запорізькому обласному вузлі спеціального зв"язку профспілка працівниками підприємства не створювалась, позивач [PERSON] не є членом будь-якої профспілкової організації. Отже суд дійшов висновку, що розірвання трудового договору з позивачем було здійснено без згоди первинної профспілкової організації, оскільки її немає на підприємстві, де працював позивач, що відповідає вимогам ст. 43-1 КЗпП України. Суд з врахуванням фактичних обставин справи, вимог закону, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про поновлення його на роботі за безпідставністю , а тому відсутні також підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Outcome: dismissed