Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради про визнання його наймачем приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, і в обґрунтування позовних вимог вказав про те, що він з 04.08.1992 року зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] . З моменту вселення та до теперішнього часу позивач фактично проживає в кімнаті [ADDRESS]. 19.08.2014 року рішенням виконкому Сумської міської ради № 399 затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. 05.10.2016 року Сумська міська рада своїм рішенням № 1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] . Восени 2020 року позивач звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом вих. № 14.01-15/1363 року Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради позивачу було відмовлено у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено: 1)відсутність у позивача ордеру про надання житлової площі; 2)відсутність реєстрації позивача саме в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку. На думку позивача така відмова є необґрунтованою та незаконною. Восени 2020 року позивач звернувся до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія" мешканців гуртожитку по [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців, з проханням надати йому належним чином завірену копію ордера. Проте, з відповіді йому стало відомо, що копію ордера він отримати не зможе. Позивач змушений звернутись до суду і просить визнати його - [PERSON] наймачем кімнати № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , а також зобов`язати Сумську міську раду в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради вчинити дії щодо приватизації за [PERSON] кімнати [ADDRESS] , без надання ордера про надання житла. До початку судового засідання від представника позивача - адвоката Пулинця Б.А. надійшла заява, в якій він просить справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання представниця відповідачів - виконавчого комітету Сумської міської ради та Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради не з`явилась, надала суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 04.08.1992 року [PERSON] зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 6-8). 19.08.2014 року рішенням виконкому Сумської міської ради № 399 затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожитку за адресою: [ADDRESS] від регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області. 05.10.2016 р. Сумська міська рада своїм рішенням № 1225-МР надала дозвіл на приватизацію кімнат у гуртожитку по [ADDRESS] . 20.06.2018 року рішенням Сумської міської ради № 3607-МР було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Суми гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, власником гуртожитку є територіальна громада м. Суми. Восени 2020 року [PERSON] звернувся до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради з заявою щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Листом вих. № 14.01-15/1363 року Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради позивачу було відмовлено у приватизації кімнати, в якому причиною відмови було зазначено: 1)відсутність у позивача ордеру про надання житлової площі; 2)відсутність реєстрації позивача саме в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку. Восени 2020 року позивач звернувся до Сумського міського об`єднання громадян «Вікторія" мешканців гуртожитку по [ADDRESS] , яке є обслуговуючою організацією будинку та в якій перебуває вся документація на гуртожиток і її мешканців, з проханням надати йому належним чином завірену копію ордера. Проте, з відповіді йому стало відомо, що копію ордера він отримати не зможе. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ"№ 3 від 01.03.2013 у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб`єкта владних повноважень. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. ч. 1, 3,10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону. Даний перелік підстав для відмови в приватизації житлового приміщення є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на житлове приміщення позивача не розповсюджується. Статтею 328 ЦК України визначено підстави набуття права власності. Так, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», рішення про передачу гуртожитків у власність територіальних громад приймають відповідні органи управління (уповноважені особи) власників гуртожитків або суд. Відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону України «Про приватизацію державного майна», інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Отже, кімната № [NUMBER] у гуртожитку належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивачі є суб`єктами приватизації, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до виконавчого комітету Сумської міської ради, Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг м. Суми» Сумської міської ради про визнання особи наймачем приміщення та зобов`язання вчинити певні ді.ї На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved