Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

03.12.2014 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що позивач згідно кредитного договору №60533 від 12.09.2008 р. надав відповідачу1 [PERSON] кредит в сумі 15000,00 грн. на термін до 10.09.2009 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач 1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Однак, у порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Тому має заборгованість станом на 19.09.2014 року в сумі 14738,23грн. В забезпечення виконання зобов'язання за договором 60533 між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки, боржник та поручителі несуть відповідальність як солідарні боржники. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. В позовній заяві позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 14738,23 грн. та судовий збір. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення, але просила зменшити штрафні санкції через скрутне матеріальне становище. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про слухання справи повідомлені, причини неявки суду невідомі. Під час судового розгляду встановлено, що 12.09.2008р. між позивачем та відповідачем1 [PERSON] був укладений кредитний договір №60533, за яким позивач надав відповідачеві кредит в сумі 15000,00грн., термін повернення кредиту, відсотків і винагороди до 10.09.2009 року (а.с. 9-11). З метою забезпечення вищезазначеного кредитного договору між позивачем та відповідачем2 [PERSON], відповідачем 3 [PERSON], відповідачем 4 [PERSON] було укладено договори поруки від 12.09.2008р. №№60533/ДП/1, 60533/ДП/3, 60533/ДП/1, за якими [PERSON], [PERSON], [PERSON] взяли на себе зобов'язання відповідати перед позивачем в повному обсязі за своєчасне і повне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 60533 від 12.09.2008р. (а.с.12,13). Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 19.09.2014 року становила 14738,23грн., а саме: 2103,04 грн. - заборгованість за кредитом; 8238,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3456,60 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, а також: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 689,92 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно п.2, 4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, та несе солідарну відповідальність з боржником перед банком за виконання боржником зобов'язання. Таким чином, виходячи з викладеного між сторонами склалися договірні правовідносини, обов'язок по сплаті кредиту залишається не виконаний до цього часу, вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором відповідачі не здійснили, тому позов підлягає частковому задоволенню, в частини стягнення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредиту та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 10341,71грн. Щодо вимог про стягнення пені 3456,60грн. та штрафів: 250,00грн. (фіксована частина), 689,92грн. (процентна складова), суд вважає, що в даній частині позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.6.6 договору при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250грн.+5% від суми позову. Враховуючи, що штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що вимоги про стягнення штрафу в розмірі 250 грн. (фіксована частина) суперечать положенням ч.2 ст.549 ЦК України та фактично є подвійним стягненням за один й той самий вид порушення зобов'язання, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи тяжке матеріальне становище відповідачів, та враховуючи, що сума вказаної пені значно перевищує розмір заборгованості, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені з 3456,60 грн. до 2000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміну задоволених позовних вимог. Таким чином, підлягають стягненню судові витрати, оскільки підтверджені квитанціями. Оцінивши в сукупності встановлені обставини, відповідні їм норми закону, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial