Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

06.06.2016р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] центру з надання правової допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить : - зобовязати Регіональний центр погодити, а [PERSON] центр надати щорічну оплачувану відпустку терміном 24 дні з 12.09.2016 по 05.10.2016 та додаткову оплачувану відпустку 6 діб з 06.10.2016 по 11.10.2016, а всього 30 діб; - стягнути з Регіонального центру кошти за період щорічної оплачуваної відпустки і оплачуваної додаткової відпустки, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 4092 гривні і матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у сумі 4092 гривні; - стягнути з Регіонального центру спричинену моральну шкоду у розмірі 1000гривень; - стягнути з Регіонального центру матеріальну шкоду, повязану з її госпіталізацією до лікарняного закладу та стаціонарним лікуванням у сумі 1731,90 гривень; - зобовязати [PERSON] центр видати наказ про її звільнення з посади заступника Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області за ч. 3 ст. 38 КЗпП України в останній день відпустки - 11.10.2016 та внести відповідні записи та надати трудову книжку; - стягнути з Регіонального центру вихідну допомогу у звязку з звільненням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у розмірі не менше трьохмісячного середнього заробітку. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.05.2016 р. її поновлено на посаді заступника директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області (далі - Регіональний центр). 31.05.2016 р. [PERSON] центр з надання правової допомоги (далі [PERSON] центр) видав наказ, яким поновив її на посаді з 30.09.2015 р.. 01.06.2016 р. вона звернулась на адресу [PERSON] центру з заявою про надання з 02.06.2016 р. по 26.06.2016 р. щорічної оплачуваної відпустки терміном 24 дні та додаткової оплачуваної відпустки терміном 6 днів з 26.06.2016 р. по 02.07.2016 р., та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної зарплати, в звязку з важкою хворобою доньки, надавши медичне обстеження, яке підтверджує цей факт. Вказана заява потребувала погодження директора Регіонального центру, а звернувшись до директора, отримала відмову. Цього ж дня направила заяву засобами електронного звязку [PERSON] центру, а 02.06.2016 р. поштою. 03.06.2016 р. електронною поштою [PERSON] центр повідомив її про відмову у наданні відпустки та матеріальної допомоги. Зазначає, що такими діями відповідачів її здоровю спричинена значна моральна шкода - значно погіршився стан її самопочуття, став підвищуватись тиск, зявилось безсоння, головокружіння, постійний, нестерпний головний біль, відчуття тривоги, стресу і знервованості, що знаходиться в прямому причинному звязку з відмовою по заяві від 01.06.2016 р. Також у звязку з ненаданням їй відпустки 24.06.2016 р. у неї на робочому місці погіршився стан здоровя, швидка допомога засвідчила гіпертонічний криз та доставила її до терапевтичного відділення 5 лікарні. Вона вимушена була придбати ліки, чим їй завдано матеріальну шкоду, яка повинна бути стягнута з Регіонального центру. 12.07.2016 р. вона звернулася з заявою до [PERSON] центру про звільнення з займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з ненаданням їй відпустки та не виплатою матеріальної допомоги. Надіслана нею трудова книжка відповідачем була повернута без запису, вважає що [PERSON] центр зобовязаний мати у наявності та надати трудову книжку при звільненні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила задовольнити. Зазначила, що звернувшись до директора Регіонального центру 01.06.2016 р. з заявою про надання відпустки з 02.06.2016 р. та наданням матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань, директор не погодила, причини не повідомила. Відпустка та матеріальна допомога їй потрібна була терміново у звязку з тяжкою хворобою дочки. Направивши заяву у [PERSON] центр, який їй нічого повідомив, вона чекала коли їй нададуть відпустку і 24.06.2016 р. у неї на робочому місці стався гіпертонічний криз, і з цього періоду вона проходить лікування , що посвідчується листами непрацездатності.Категорично заперечувала ту обставину, що їй пропонували надати відпустку у інший період. У звязку з тим, що їй не надали відпустку і не виплатили матеріальну допомогу вона звернулася з заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗПП України з 12.07.2016 р. Вона направила відповідачу трудову книжку, але той їй повернув не заповнену. У судовому засіданні представник [PERSON] центру з надання правової допомоги [PERSON] позов не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що іншому заступнику директора Регіонального центру [PERSON], яка має двох неповнолітніх дітей з 06.06.2016 р. було надано відпустку заздалегідь погоджену, на думку регіонального центру не є раціональним погоджувати відпустку одночасно двом заступникам директора. Позивачу не надано право на отримання щорічної відпустки за її бажанням в зручний для неї час. На пропозицію директора Регіонального центру позивач не погодилася узгодити інший час відпустки. Матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за погодженням з керівником при наданні щорічної відпустки, оскільки відпустку не надано допомогу не виплачено. Фонд економії оплати праці Регіонального центру не передбачає у 2016 році кошти на виплату працівникам допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Оскільки діяли законно та не порушували права позивача,то відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, повязаної з лікуванням, задоволенню не підлягають, оскільки не доведено причинного звязку між погіршенням стану її здоровя та ненаданням відпустки. Оскільки позивачу пропонувалося директором Регіонального центру узгодити інші дні відпустки, вирішення питання матеріального забезпечення, вона не погодилася і звернулася до суду її трудових прав не порушено. У судовому засіданні представник Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області [PERSON] позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що директором заява про відпустку позивача від 01.06.2016 р. не була погоджена, оскільки є дві посади заступника директора, одну займає вона, іншу позивач. ЇЇ щорічна відпустка з 06.06.2016 р. була заздалегідь погоджена, вона має право обирати зручний час відпустки оскільки має двох дітей віком до 14 років,і відповідна заява була направлена 01.06.2016 р. в [PERSON] центр. Позивачу було запропоновано погодити інші дати відпустки, однак на дану пропозицію відповідь не надана. Відпустка [PERSON] не була погоджена раніше, відповідно до затвердженого графіку відпусток центру, у червні відпустки надано 7 працівникам, які отримали матеріальну допомогу. Доказів на спричинення центром позивачу моральної шкоди, остання суду не надала. Позивач понад двох місяців не з»являється на робоче місця, підтверджуючих документів поважності неявки на роботу Регіональному центру не надає. У зв»язку з чим Регіональний центр позбавлений можливості вирішити питання , пов»язані з наданням позивачу відпустки , нарахування та виплати матеріальної допомоги , звільнення та інше. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Конституція України гарантує кожному, хто працює право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час (стаття 45). Відповідно до Закону України «Про відпустки» (далі - Закон) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство) (стаття 2). Згідно ст. 3 Закону за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. [PERSON] основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (стаття 6). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Відповідно до положень ст. 10 Закону щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року. [PERSON] відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. [PERSON] відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: 1) особам віком до вісімнадцяти років; 2) інвалідам; 3) жінкам перед відпусткою у зв'язку з вагітністю та пологами або після неї; 4) жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда; 5) одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків; 6) дружинам (чоловікам) військовослужбовців; 7) ветеранам праці та особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; 8) ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 9) батькам - вихователям дитячих будинків сімейного типу; 10) в інших випадках, передбачених законодавством, колективним або трудовим договором (ч. 7 ст. 10 Закону). Згідно частин 1 - 5 статті 79 Кодексу законів про працю України, щорічні основна та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації. [PERSON] відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року. Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Відповідно пункту 20 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.07.1984 р. № 213, черговість надання щорічних відпусток встановлюється адміністрацією за погодженням з профспілковим комітетом підприємства, установи, організації з урахуванням необхідності забезпечення нормального ходу роботи підприємства, установи організації та сприятливих умов для відпочинку робітників та службовців. Графіки надання відпусток складаються на кожен календарний рік не пізніше 5 січня поточного року. Відповідно частини 1 статті 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Судом встановлено такі обставини. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.05.2016 р., яке набрало законної сили 23.06.2016 р., визнано незаконним та скасовано наказ №437-к від 28.09.2015 року про звільнення [PERSON] з посади заступника директора Сумського обласного центру з надання вторинної правової допомоги (з 02.04.2015 Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Сумській області) за пунктом 1 частини першої ст. 40 КЗпП України; поновлено [PERSON] на посаді заступника директора в Регіональному центрі з надання безоплатної вторинної допомоги у Сумській області (до 02.04.2015 року Сумський обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги) на посаді заступника директора. Стягнуто з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на користь [PERSON] 34418 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, разом 34918 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі платежу за дин місяць - в сумі 4092.41 грн. (а.с. 6-7). На добровільне виконання вказаного рішення суду [PERSON] центр з надання правової допомоги 31.05.2016 р. видав наказ № 151-к «Про поновлення на роботі [PERSON]», яким поновлено [PERSON] на посаді заступника директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області з 30 вересня 2015 року (а.с.8). 01.06.2016 р. [PERSON] звернулася з заявою на імя в.о. директора [PERSON] центру з надання правової допомоги [PERSON] про надання їй щорічної оплачуваної відпустки терміном 24 дні з 02.06.2016 р. по 26.06.2016 р. та додаткової оплачуваної відпустки терміном 6 днів з 27.06.2016 р. по 02.07.2016 р., з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у звязку з тяжкою хворобою доньки (а.с. 9). На заяві міститься резолюція директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області [PERSON] «Не погоджую, підпис 01.06.2016 р.». Заява не погоджена і керівником [PERSON] центру з надання правової допомоги, про що свідчить резолюція від 02.06.2016 «Враховуючи пояснення директора РЦ з надання БВПП у Сумській області [PERSON] від 02.06.2016 № 424, не погоджую» (а.с. 10). Вказана заява була направлена позивачем до [PERSON] центру з надання правової допомоги поштою (а.с. 12). Згідно письмових пояснень директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області відпустку [PERSON] не погоджено, оскільки в штаті Регіонального центру є дві посади заступника директора: одну займає [PERSON], другу- Літвіненко [PERSON] відпустка [PERSON] з 06.06.2016 р. була заздалегідь погоджена і відповідна заява була направлена в [PERSON] центр для затвердження 01.06.2016 р..Враховуючи що вона має право обирати зручний час для відпустки оскільки має двох дітей віком до 14 років. На її думку не є раціональним погодити відпустку одночасно двом заступникам директора. У червні 2016 р. відпустки будуть надані 7 працівникам з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, тому виплатити матеріальну допомогу ще одному працівнику не має можливості. Фонд економії оплати праці не передбачає кошти на виплату працівникам допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Станом на 30.09.2015 р. основна та додаткова відпустка були надані [PERSON] Під час усної бесіди було запропоновано узгодити інший час відпустки. На даний час домовленостей не досягнуто (а.с. 102, 138). Вказані обставини сторонами не оспорюються. Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на 2015-2019 роки передбачено, що працівникам, що йдуть у відпустку, надається матеріальна допомога на оздоровлення та за наявності економії фонду заробітної плати матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі що не перевищує середньомісячну заробітну плату (пункт 4.16). Тривалість щорічної відпустки для працівників регіонального центру встановлюється не менше, як 24 календарних дні. Працівникам регіонального центру надається додаткова відпустка за ненормований робочий день. Тривалість основної відпустки заступника директора Регіонального центру 24 календарних дні, тривалість додаткової відпустки 6 календарних дні (Додаток 4 до колективного договору) (пункти 6.5, 6.5.1). [PERSON] відпустка у перший рік роботи працівникам надається після 6 місяців безперервної роботи в регіональному центрі, а за другий та наступні згідно з графіком відпусток. При визначенні черговості відпусток враховуються сімейні обставини, особисті інтереси та можливості відпочинку кожного працівника. Адміністрація повинна письмово повідомити працівника про початок його відпустки не пізніше, як за два тижні до встановленого графіком періоду (пункт 6.6.) Згідно пунктів 4.1. та 4.2 Положення про преміювання, оплату праці та соціальні гарантії при використанні щорічної основної відпустки працівникам за погодженням директора регіонального центру надається матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, а також за погодженням директора регіонального центру працівнику може також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, що не перевищує середньомісячної заробітної плати. Виплата зазначеної допомоги здійснюється при наявності коштів та у межах економії фонду оплати праці (а.с. 68 - 87). Аналогічні норми щодо виплати матеріальної допомоги містить Розділ ІІІ пункти 3.1., 3.2 Положення про встановлення надбавок, доплат, здійснення преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам територіальних відділень [PERSON] центру з надання правової допомоги регіональних та місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого Наказом [PERSON] центру з надання правової допомоги від 26.07.2015 р. № 186 (а.с.103 - 109). Відповідно до Графіку надання відпусток працівникам Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області на 2016 рік відпустка [PERSON] не запланована (а.с. 99-101). Відповідно до інформації,наданої Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області, [PERSON] має право на основну щорічну відпустку за робочий період: 13.02.2015-12.02.2016 9 календарних днів; за робочий період з 13.02.2016-12.02.2017 24 календарних дні (з них станом на 08.08.2016 12 календарних днів). Також [PERSON] має право на додаткову щорічну відпустку за робочий період: 13.02.2016-12.02.2017 6 календарних днів (з них станом на 08.08.2016 3 календарних дні) (а.с.139). Згідно наказу Регіонального центру від 10.02.2015р. №5-в «Про надання відпустки [PERSON]М.» [PERSON] на підставі її заяви від 09.02.2015р. надана щорічна додаткова відпустка з 16.02. по 20.02.2015р. (на 5 календарних днів) та 23.02.2016р. (на 1 календарний день) за робочий період з 13.02.2014р. по 12.02.2015р.. Згідно наказу Регіонального центру від 21.08.2015р. №30-в «Про надання відпустки [PERSON]М.» [PERSON] на підставі заяви від 10.08.2015р. надана додаткова оплачувана відпустка на 5 календарних днів з 07.09.2015р. по 11.09.2015р. та на 3 календарних днів з 14.09.2015р. по 16.09.2015р.. Згідно Довідки Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області середня заробітна плата для виплати основної та додаткової щорічних відпусток [PERSON] становить 4945,80 грн.: основної відпустки за 24 календарних дні 3956,64 грн., додаткової відпустки 6 днів 989,16 грн. (а.с. 66, 121). Суд вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача розірвати з нею трудовий договір за ч. 3 ст. 38 КЗпП України після закінчення терміну її відпустки з відповідною виплатою вихідної допомоги, оскільки питання щодо звільнення працівника з роботи відносяться до компетенції відповідача і на даний час трудові права [PERSON] з цього питання відповідачем не порушені, а відповідно не потребують захисту у судовому порядку. Згідно фактичних обставин справи, встановлених судом, 01.06.2016р. [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про надання їй щорічної відпустки терміном 24 дні з 02.06.2016р. по 26.06.2016р. та додаткової оплачуваної відпустки терміном 6 днів з 27.06.2016р. по 02.07.2016р. з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати і матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної зарплати у зв»язку з тяжкою хХворобою доньки (а.с.9). З супровідного листка № 1235 та талона до супровідного листка вбачається, що [PERSON] була доставлена у терапевтичне відділення СМКЛ № 5 24.06.2016 р. о 11 год. 20 хв. З робочого місця по вул. Першотравнева, б. 29 каб. 33. Попередній діагноз швидкої медичної допомоги: гіпертонічна хвороба ІІ ст. гіпертонічний криз не ускладнений (а.с. 49). Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 24.06.2016 р. по 11.07.2016 р. у СМКЛ № 5, що вбачається з Виписки із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 51). 12.07.2016 р. [PERSON] звернулася з заявою на імя директора [PERSON] центру з надання правової допомоги [PERSON] у якій просила на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у визначений нею строк 12.07.2016 р. видати наказ про її звільнення з займаної посади з вказаного числа та згідно вимог ст. 44 КЗпП України виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше трьох місячної середньої заробітної плати, надати належним чином оформлену трудову книжку і наказ про звільнення. Заява про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України мотивована порушенням вимог законодавства про працю ненаданні за її письмовою заявою від 01.06.2016 р. щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, невиплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань (а.с. 52). На вказану заяву позивачу за підписом директора [PERSON] центру з надання правової допомоги [PERSON] за № 29-1845 від 12.07.2016 р. надано відповідь, що її заява про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України не може бути задоволена, оскільки в суді триває розгляд цивільної справи за її позовом про надання відпустки, виплату матеріальної допомоги та відшкодування моральної шкоди, рішення суду щодо задоволення позовних вимог [PERSON] буде законною підставою для звільнення за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 54-55). Згідно фактичних обставин справи, встановлених судом, за графіком надання відпусток працівникам Регіонального центру у 2016 році, позивач не внесена в даний графік (а.с.99-101), і як свідчать матеріали справи, у період , який просила позивач надати їй відпустку , відпустка надана не була. Не приймалися і рішення про надання позивачу відпустки в іншій період. Зазначені обставини і норми матеріального права свідчать про порушення права [PERSON] на відпочинок у вигляді щорічної відпустки за період роботи з 13.02.2015р. по 12.02.2016р.. Приймаючи до уваги, що в адміністративній процедурі про надання відпустки, позивач виконав всі приписи законодавства в цій частині, а відповідач не прийняв рішення про надання щорічної відпустки у 2016 році за період роботи з 13.02.2015 року по 12.02.2016 року, суд вважає за необхідне втрутитися в адміністративний розсуд відповідача, зобовязати останнього прийняти рішення про надання [PERSON] щорічної відпустки за період роботи з 13.02.2015 року по 12.02.2016 року тривалістю 9 календарних днів, у період , узгоджений з позивачем. В той час , суд вважає у задоволенні позову позивача в частині зобов»язання надати їй відпуску за період з 13.02.2016р. по 12.02.2017р. слід відмовити , оскільки сторони не позбавлені права з урахуванням інтересів організації, особистих інтересів працівників та можливості для їх відпочинку , узгодити період відпочинку позивача за період роботи з 13.02.2016р.. Суд вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] в частині зобов'язання відповідача розірвати з нею трудовий договір за ч. 3 ст.38 КЗпП України після закінчення терміну її відпустки з відповідною виплатою вихідної допомоги, оскільки питання щодо звільнення працівника з роботи відносяться до компетенції відповідача і на даний час трудові права [PERSON] з цього питання відповідачем не порушені, а відповідно не потребують захисту у судовому порядку. При цьому судом встановлено, що наказу про звільнення [PERSON] видано не було, з урахуванням того, що відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про відпустки» цей наказ має бути підготовлений та виданий відповідачем в останній день відпустки позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає , що майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає , що майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. Вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1731,90 грн. в відшкодування витрат , пов"язаних з придбанням ліків на її лікування , є необгрунтованими , оскільки позивачем не надано доказів , що саме з вини відповідачів їй заподіяна матеріальна шкода в указаному розмірі. Позивачем по справі, поряд із вищезазначеними вимогами, ставиться питання про відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням її трудових прав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Проте, позивачем суду не надано належних і допустимих доказів, що вона у зв'язку з неправомірними діями відповідача зазнала душевних страждань, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і це вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак підстави для задоволення позову у цій частині також відсутні. Як вже встановлено судом розмір спірної допомоги визначено відповідачем з дотримання вимог закону. Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідачем тривалий час не вирішувалося питання про виплату їй спірної матеріальної допомоги не заслуговує на увагу, оскільки ані Колективним договором, ані наведеною вище Постановою КМУ, що регулює порядок оплати праці працівників центру з надання правової допомоги та його територіальних відділень, не визначено строків виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Враховуючи вищезазначене , суд вважає , що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню .а саме в частині зобов"язання надати їй основну відпустку за період роботи\~ з 13.02.2015р. по\~ 12.02.2016р. тривалістю 9 календарних днів\~ з виплатою матеріальної\~ допомоги на оздоровлення у розмірі , що не перевищує середньомісячної\~ заробітної плати\~ та ( при наявності коштів та у межах економії фонду оплати праці)\~ матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Outcome: partial