Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8268, 37 грн, та збільшення розміру аліментів на утримання дитини з 1000,00 грн. до 1800 гривень, які підлягають індексації, відповідно до закону, щомісяця, а також витрат, пов`язаних з витребуванням доказів у розмірі 100 грн., вказуючи, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини та витрат на навчання та фізичний розвиток дитини, дитина розвивається, тому потреби її ростуть, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів. Крім того, відповідач покладені зобов`язання по рішенню суду не виконує належним чином. Через це за ним утворилася заборгованість по стягненню аліментів, яка відповідно виконавчого листа №642/4423/16-ц від 05.12.2016 розрахована Державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвенківському, Боровському, Ізюмському районах та станом на 31.03.2019 становить 23 478,56 грн. Оскільки відповідач не сплачує аліменти, позивач просить суд стягнути з нього суму пені за прострочення сплати аліментів, виходячи з наведеного позивачем розрахунку, у розмірі 8268, 37 грн., які складаються: за період з липня по грудень 2016 року пеня - 1593,22грн.; за періоди з січня по березень та з червня по липень, і з вересня по грудень 2017 року пеня складає - 2125,15 грн.; за період з січня по грудень 2018 року пеня складає - 3650, 00 грн.; за період з січня по березень 2019 року пеня складає - 900 ,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі 8268, 37 грн. та збільшити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які підлягають стягненню з відповідача до 1800 гривень, щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Також просить стягнути з відповідача 100 грн. як судові витрати, пов`язані з витребуванням довідки по картковому рахунку з АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 25.06.2019 справу відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. 27.08.2019 підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, до суду заяв чи клопотань не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин на підставі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] у сторін по справі народився син, [PERSON] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . (а.с.9) Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.11.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 18 липня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с.10-11) Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Крім того частиною 4 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено: якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позивач зазначає, що розмір аліментів, визначений в рішенні суду Ленінського районного суду міста Харкова від 17.11.2016 року по цивільній справі №642/4423/16-ц, є недостатнім для належного утримання та забезпечення повноцінного розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, з грудня 2018 року по березень 2019 року, неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , двічі мав травму ноги, що підтверджується медичними виписками від 21.12.1018 та від 05.03.2019 та Постановою Жовтневого районного суду Харкова від 12.02.2019. (а.с.19а, 20, 22) Таким чином, витрати матері на утримання та лікування сина зросли. Як вбачається з квитанцій №37 від 02.02.2019 року, №48 від 02.03.2019 року, №100-02 від 19.02.2019 року, від 25.02.2019 року, син сторін відвідує гурток по швидко читанню, басейн, танцювальний гурток. Сплата за відвідування гуртків складає від 480 грн. до 1000 грн. щомісяця. (а.с.24, 25, 26) З рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 17.11.2016 встановлено, що на той час вказані витрати на розвиток дитини не враховувались при вирішенні питання про розмір стягуваних документів, що свідчить про те, що витрати позивача на розвиток та утримання дитини значно збільшились. З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, що складена державним виконавцем Медведєвою І.М., за [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , що станом на 31.03.2019 становить 23 478,56 грн., що свідчить про те, що відповідач неналежним чином виконує рішення суду по сплаті аліментів, відтак позивач є такою, що потребує матеріальної допомоги в утриманні сина та утримує його здебільшого на власні кошти. Таким чином, судом встановлено, що потреби дитини значно виросли, а вказаний розмір аліментів не задовольняє їх належним чином. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення також відображене і в ст. 180 СК України, відповідно до якого батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як зазначено в статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Стягнення аліментів, розмір, яких достатній для належного утримання та забезпечення повноцінного розвитку дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно з п. п. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, де суд касаційної інстанції зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, а також те, що потреби дитини зросли, внаслідок чого змінився матеріальний стан позивача, тому з вказаних підстав розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.11.2016 року по цивільній справі №642/4423/16-ц на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] підлягають збільшенню до 1800 грн. щомісяця, що підлягають індексації, починаючи з набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати відповідачем аліментів, суд зазначає наступне. Так, рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 17.11.2016 з [PERSON] стягнуті на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000(одна тисяча) гривень щомісяця, починаючи з 18 липня 2016 року до його повноліття, про що позивач отримала виконавчий лист. Відповідач покладені зобов`язання по рішенню суду не виконує належним чином. Через це у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Так, Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Барвенківському, Боровському, Ізюмському районах відкрито виконавче провадження №58763916. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував. Факт неналежного виконання платником аліментів [PERSON] рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підтверджується письмовими розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем та копією виписки Приватбанку з карти позивача, в якій відображені відомості про отримання нею коштів від [PERSON]. з 01.01.2017 до 20.02.2019. Відповідно до наданого позивачем розрахунку державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвенківському, Боровському, Ізюмському районах Медведєвої І.М. за вих.№ 13769 від 24.04.2019, здійсненого за виконавчим листом №642/4423/16-ц, станом на 31.03.2019, за гр. [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 23 478, 56 грн. (а.с.13) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов"язків щодо утримання неповнолітнього сина, покладених на нього судовим рішенням. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. З документів виконавчого провадження, що надані до суду в якості доказів, вбачається що відповідач не регулярно виплачував аліменти, допустив наявність заборгованості зі сплати аліментів тому, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дочки, а тому з нього повинна бути стягнута неустойка (пеня) за порушення цього зобов`язання за весь час прострочення. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А 1 х 1 %Q1 )+(А2х 1 %Q2)+ (Аnх 1 %Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повиннен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Сума пені за прострочення сплати аліментів, виходячи з наведеного позивачем розрахунку, склала 8268,37 грн., при цьому, суд зазначає, що позивачем внаслідок арифметичної помилки невірно розраховано суму пені за січень 2018 року, адже якщо (9,98 х 1%) х 31 день, то пеня становить 3,09 грн., а не 310 грн., як це зазначила позивач, тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково, а саме у загальній сумі пені: 7961,46 грн. Тому розрахунок пені по заборгованості зі сплати аліментів повинен виглядати так: -За липень 2016 (451,61х1%) х 14 днів=63,22 грн., -За серпень 2016 (1000,00х1%) х 31 день=310,00 грн., -За вересень 2016 (1000,00 х 1%) х 30 днів =300,00 грн., -За жовтень 2016 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За листопад 2016 (1000,00 х 1%) х 30 днів =300,00 грн., -За грудень 2016 (1000 х 1%) х31 день = 310,00 грн., -За січень 2017 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За лютий 2017 (1000 х 1%) х 28 днів = 280,00 грн., -За березень 2017 (6,99 х 1%) х 31 день = 2,16 грн., -За квітень 2017 (9,98 х 1%) х 30 днів = 2,99 грн., -За липень 2017 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За вересень 2017 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За жовтень 2017 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За листопад 2017 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За грудень 2017 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За січень 2018 (9,98 х 1%) х 31 день = 3,09 грн., -За лютий 2018 (1000 х 1%) х 28 днів = 280,00 грн., -За березень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За квітень 2018 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За травень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За червень 2018 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За липень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За серпень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За вересень 2018 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За жовтень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За листопад 2018 (1000 х 1%) х 30 днів = 300,00 грн., -За грудень 2018 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За січень 2019 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн., -За лютий 2019 (1000 х 1%) х 28 днів = 280,00 грн., -За березень 2019 (1000 х 1%) х 31 день = 310,00 грн. / що в сумі за період з 18 липня .2016 по 31.03.2019 становить 7961,46 грн. Таким чином, відповідач, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати по її утриманню, однак, відповідач в добровільному порядку аліменти у розмірі визначеному рішенням суду не сплачує, тим самим фактично намагається перекласти свій обов`язок піклуватись та матеріально забезпечувати сина виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України. Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31.03.2019 становить 23 478,56 грн., доказів того, що вона виникла не з вини платника - суду не надано, розмір стягуваної пені не перевищує 100% розміру заборгованості по аліментам, тому на підставі положень законодавства наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 липня 2016 року по 31 березня 2019 року в розмірі 7961,46 грн. Крім того, згідно п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.3 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані, зокрема, з витребуванням доказів. Так, позивачем самостійно витребувано з АТ КБ «Приватбанк» довідку про рух коштів на її картковому рахунку на підтвердження неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, за що, відповідно до оригіналу квитанції від 28.02.2019 нею сплачено 100 грн. (а.с.21) Таким чином, вказані кошти у розмірі 100 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Таким чином, вимоги позивача є обгрунтованими та грунтуються на вимогах закону. Відповідач своїх заперечень проти позову не надав. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач довела суду свою правову позицію по справі про збільшення розміру аліментів та нарахування відповідачу до сплати неустойки (пені) за порушення ним грошового зобов`язання, за несплату аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про збільшення розміру аліментів та про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок за кожну позовну вимогу.

Outcome: partial