Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.05.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір №GP-4521148 та видано кредит у розмірі 23185,45 грн. 19.07.2016 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося внаслідок приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 19.11.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 38942,28 грн., з яких: 5379,85 грн. - заборгованість за кредитом; 90,59 грн. - заборгованість за процентами; 2202,60 грн. - заборгованість за комісією; 31269,24 грн. - штрафні санкції. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 38942,28 грн., разом із судовими витратами в сумі 1921,00 гривня. Ухвалою від 13.05.2020 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, не скористався правом надання відзиву на позов, надав клопотання про відкладення розгляду справу в зв`язку із запровадженням карантину. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин. Розгляд справи було відкладено 19.06.2020 року. Посилання в клопотанні відповідача від 01 липня 2020 року на загальнодержавний карантин, як на підставу для чергового відкладення справи, не може бути прийнято до уваги, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях. Наразі карантинні заходи є послабленими, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Відповідач по справі проживає в м. Дніпро, а тому суд вважає, що останній має об`єктивну можливість з`явитися в судове засідання. Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином сповіщеного відповідача [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013 року між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український міжнародний банк», шляхом підписання пропозиції укласти договори (оферти) був укладений договір № GP-4521148, згідно якого [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 23185,45 грн., за умови сплати процентів в розмірі 14% річних на строк в 36 місяців (а.с. 5). Згідно пропозиції, [PERSON] погодився з тим, що ця пропозиція разом із Загальними умовами становить між ним та Банком кредитний договір. Згідно з наданою акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» випискою з рахунку станом на 19.11.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 38942,28 грн., з яких: 5379,85 грн. - заборгованість за кредитом; 90,59 грн. - заборгованість за процентами; 2202,60 грн. - заборгованість за комісією; 31269,24 грн. - штрафні санкції (а.с.14). 28.08.2018 року ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», за вих. № 1762 направив на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) в якій зазначив, що ПАТ «ПУМБ», у теперішній час АТ «ПУМБ», є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» та станом на 28.08.2018 року у [PERSON] існує заборгованість перед Банком у розмірі 11489,57 грн., а тому Банк вимагає погасити заборгованість по кредитному договору до 04.09.2018 року (а.с.10). Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що [PERSON] отримав в АТ «Банк Ренесанс Капітал» кредит у сумі 23185 грн. 45 коп., які зобов`язався повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів, однак своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 19.11.2019 за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 38942,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5379,85 грн.; заборгованості по процентам - 90,59 грн.; заборгованість за комісією в розмірі 2202,60 грн., штрафних санкцій - 31269,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача . Суд вважає, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання - нести передбачену договором та/або законом відповідальність. Як вбачається із матеріалів справи, 17.05.2013 року [PERSON] підписав із Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» пропозицію укласти договори (оферту), за умовами якої запропонував АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти із ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції. В частині 2 вказаного договору були викладені умови кредитування, а саме: сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, спосіб надання кредиту і реквізити для погашення заборгованості). Також у договорі міститься графік платежів за договором (а.с. 5). Відповідно до четвертого абзацу четвертої частини статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на 13.05.2014 року, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Підписаний 17.05.2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] договір відповідає переліченим вимогам законодавства, тому суд вважає доведеним укладання між сторонами кредитного договору №GP-4521248 шляхом пропозиції укласти договір (оферта). За умовами укладеного між сторонами Договору кредиту №GP-4521248 [PERSON] отримав кредит у розмірі 23185 грн. 45 коп., строком на 36 міс. Кредит виданий шляхом банківського переказу під чотирнадцять процентів річних та зі сплатою 1,90% комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Погашення кредиту мало відбуватися шляхом щомісячної сплати тіла кредиту та процентів за користування коштами. Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ» останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал». Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] отримав в АТ «Банк Ренесанс Капітал» кредит в сумі 23 185 грн. 45 коп., який зобов`язався повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, за умовами договору відповідач зобов`язаний був сплачувати відсотки в розмірі 14% річних. Позивач до позовної заяви надав розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 19.11.2019 року, який перевірено судом та суд вважає його вірним і погоджується з ним, тому суд вважає за можливе прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом наявності заборгованості за процентами, який становить 90,59 грн. Разом з тим, відповідач не спростував надані Банком виписки, не довів належними доказами незаконності розрахунку заборгованості за кредитом, наданої суду позивачем, в тому числі не надав альтернативного розрахунку. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5379,85 грн. та процентами за користування кредитом в розмірі 90,59 грн. При цьому, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафними санкціями, з огляду на наступне. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки (штрафів), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, про які йдеться у пропозиції укласти договори (оферта), як невід`ємні частини спірного договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг (у даному випадку 2 Загальних умов кредитування), оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наведене вище свідчить про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин, вимога про стягнення комісії та штрафних санкцій не є обґрунтованою та доведеною належними, достовірними і достатніми доказами, тому не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 269,85 грн. Тому,

Outcome: partial