Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» (далі - ПрАТ «ХМСК») в якій просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків в розмірі 1608,71 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., та витрати на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5885,60 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що [PERSON] 30.03.2020 року о 13 год. 00 хв. в м. Харкові по пр. Московському, 190 В, керуючи автомобілем Hyundai Veloster, д.н.з. [NUMBER] , не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила наїзд на його припаркований автомобіль Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , після чого зупинилась оглянула автомобілі, не бажаючи спілкуватись, в грубій нецензурній формі повідомила, що вона записана до стоматолога і не бажає витрачати свій час залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (далі -ДТП), до якої вона причетна. Внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, чим йому завдано матеріальні збитки. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2020 року, [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, позивач зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , застрахована в ПрАТ «ХМСК». На його звернення в ПрАТ «ХМСК» щодо сплати страхового відшкодування в результаті ДТП, яке мало місце 30.03.2020 року, позивач отримав відповідь що фахівцем встановлено розмір шкоди у сумі 1608 грн. 71 коп., що є меншим встановленої франшизи у 2000 грн., у зв`язку з чим вказане відшкодування повинен здійснити винуватець ДТП. Також позивач вказав, що крім матеріальних збитків, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП, як при безпосередньо під час вчиненні адміністративного правопорушення, так і після нього, яку він оцінює у сумі 15 000 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] був вимушений звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 03.11.2020 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала частково, та підтримала раніше наданий до суду відзив на позовну заяву. В наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначила, що відповідач визнає позов в частині відшкодування матеріальних збитків у сумі 1608 грн. 71 коп. та бажає їх компенсувати, проте щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди заперечує, адже позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у вигляді моральних страждань, погіршення внаслідок цього стану здоров`я, тощо, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. Також у наданих до суду запереченнях про стягнення судових витрат зазначила, що судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. повинні бути покладені на обидві сторони пропорційно розміру стягнутих сум. З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу вказала, що підстави для її стягнення відсутні, оскільки до позовної заяви не долучено будь-яких документів, що підтверджували б виникнення між сторонами вказаними в акті від 04.09.2020 року правовідносин щодо надання правової допомоги, а також доказів щодо оплати гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Представник третьої особи ПрАТ «ХМСК» до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2020 року о 13 год. 00 хв. в м. Харкові по пр. Московському, 190В, відповідач, [PERSON] керуючи транспортним засобом Hyundai Veloster, д.н.з. [NUMBER] , не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила наїзд на автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , після чого покинула місце дорожньо-транспортної пригоди. В результаті настання ДТП автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «ХМСК». Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2020 року, [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с. 13). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Тобто, вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 30.03.2020 року, встановлена вищевказаною постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2020 року. Відповідно до листа ПрАТ «ХМСК» № 289 від 10.06.2020 року розмір шкоди завданої Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] визначено фахівцем в розмірі 1608 грн. 71 коп., що не перевищує встановлену полісом франшизу в розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Згідно до ст. 12.1. Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1608,71 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. За змістом роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення, глибини страждань позивача, майнового стану відповідача, розміру завданої шкоди, та вимог розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до матеріалів справи додано акт виконаних робіт про надання юридичних послуг, згідно договору про надання правової допомоги № 0508/20 від 05.08.2020 року, від 04.09.2020 року, згідно якого загальна сума витрат на правову допомогу складає 5885,60 грн. Однак, до матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано копію договору про надання правової допомоги № 0508/20 від 05.08.2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, копію квитанції на загальну суму 5885,60 грн., у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5885,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 1608 грн. 71 коп., моральна шкода у розмірі 1000 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 134,53 грн.

Outcome: partial