Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

29 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 січня 2011 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» охоронцем з окладом згідно штатного розкладу 800 грн. щомісячно при роботі доба через дві. При прийомі на роботу він написав заяву, віддав її особисто в руки директору, яким на той час був [PERSON], разом зі своїм паспортом та трудовою книжкою. 14 березня 2011 року о 8 год. він написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням та у кабінеті директора мав наміри її вручити директору, проте директор сказав йому залишити заяву у охорони, оскільки він зайнятий, та прийти наступного дня для отримання розрахунку та трудової книжки. До пансіонату він приходив кожного дня по 5 травня 2011 року, проте ані розрахунку, ані трудової книжки йому видано не було. У квітні 2011 року він написав другу заяву про звільнення та надіслав її відповідачу поштою, а у травні 2011 року - третю заяву, проте його вимоги задоволено не було. 18 листопада 2013 року Євпаторійським міським судом було винесено вирок, за яким [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 382 КК України. При порушенні зазначеної кримінальної справи директор [PERSON] надіслав йому - позивачу дублікат трудової книжки, який був виданий з явними порушеннями закону, а саме не зазначено його - позивача трудовий стаж до роботи у відповідача, неправильно зазначено ім'я, не зазначені відомості про дату народження, у графі дати звільнення вказано, що звільнення відбулося 14 місяця 3 числа 2011 року, у той час як датою звільнення повинно бути зазначено 2013 рік. Просить суд витребувати у відповідача належну йому - позивачу трудову книжку з записом про звільнення за власним бажанням 14 листопада 2013 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2011 року по 14 листопада 2013 року в сумі 24000 грн., а також у відшкодування завданої йому моральної шкоди 25000 грн. 13 січня 2014 року позивач [PERSON] змінив розмір позовних вимог та просив суд витребувати у відповідача на його - позивача користь належну йому трудову книжку з записом про звільнення за власним бажанням 14 січня 2014 року, а також стягнути з відповідача заробітну плату за період з вересня 2012 року по січень 2014 року в сумі 13600 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічно викладеному у позовних заявах та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до положень ст. ст. 74, 76 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. При таких обставинах суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично був допущений до виконання обов'язків охоронця ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» та перебував з зазначеним підприємством у трудових стосунках з 20 січня 2011 року по 14 березня 2011 року. Заробітна плата [PERSON] складала 80 грн. за чергування, яке здійснювалося доба через дві доби. При звільнення [PERSON] трудова книжка йому не видавалася, розрахунок при звільненні у встановленому порядку проведено не було. Зазначені обставини встановлені рішенням Євпаторійського міського суду від 31 травня 2012 року, яке набрало чинності 12 червня 2012 року, у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» про витребування трудової книжки, стягнення суми невиплаченого заробітку, заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди. Заочним рішенням Євпаторійського міського суду від 23 серпня 2012 року, яке набрало чинності 4 вересня 2012 року, у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» про витребування трудової книжки, стягнення суми заробітку за час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, - позовні вимоги задоволено частково та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Пансіонат «Орбіта-1» протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили видати [PERSON] трудову книжку із відповідними записами щодо часу його роботи, зазначивши час звільнення [PERSON] днем, коли буде видана трудова книжка, стягнуто з ТОВ «Пансіонат «Орбіта-1» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час затримання розрахунку станом на 14 червня 2012 року в сумі 12000 грн., а також у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Ухвалою Євпаторійського міського суду від 24 грудня 2012 року, яка набрала чинності 2 січня 2013 року, у зазначеному вище рішенні було усунуто описку, а саме другий абзац його резолютивної частини викладено у новій редакції, а саме було зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Пансіонат «Орбіта-1» протягом місяця з дня пред'явлення виконавчого листа до виконання видати [PERSON] трудову книжку із відповідними записами щодо часу його роботи, зазначивши час звільнення [PERSON] днем, коли буде видана трудова книжка. З матеріалів справи вбачається, що на підставі зазначеного вище рішення Євпаторійським міським судом було видано виконавчі листи, в тому числі про зобов'язання видати трудову книжку та стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку, які позивачем [PERSON] було пред'явлено для примусового виконання в відділ Державної виконавчої служби Євпаторійського міського управління юстиції та відкрито виконавче провадження з примусового виконання. 7 травня 2013 року на адресу позивача [PERSON] поштовим зв'язком від відповідача надійшов дублікат трудової книжки, проте оформлений з порушенням встановлених правил оформлення. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що зазначені вище виконавчі листи на цей час не виконані та продовжують перебувати на примусовому виконанні, рішення Євпаторійського міського суду від 23 серпня 2012 року не виконано, зокрема позивачу [PERSON] не видано належним чином оформлену трудову книжку та не проведено розрахунок при звільненні. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Отже, вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовними вимогами про витребування у відповідача трудову книжку з записом про звільнення за власним бажанням 14 січня 2014 року, позивач [PERSON] зазначає, що рішення Євпаторійського міського суду від 23 серпня 2012 року на цей час відповідачем не виконано, а тому він - позивач вважає необхідним знову ставити це питання на розгляд суду, але за іншими обставинами. Проте визначений позивачем [PERSON] за цим позовом шлях поновлення його порушеного права не відповідає вимогам закону, а підстав для повторного зобов'язання відповідача видати позивачу [PERSON] належну йому трудову книжку судом не встановлено, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно із ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виплати позивачу розрахунку при звільненні, чим порушує вимоги ст. 43 Конституції України і ст. 115 КЗпП України, згідно з якими кожний має право на заробітну платню не нижче гарантованого державою мінімуму, яка повинна виплачуватися регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 16 календарних днів. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Крім того, згідно ст. 117 КЗпП України відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тобто виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з вересня 2012 року по січень 2014 року (як визначено позивачем у позовній заяві, тобто у межах заявлених позовних вимог) в сумі 13600 грн. Крім того, тривала невиплата заробітної плати відповідачем причинила позивачу значну моральну шкоду, оскільки у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні, прямого порушення ст. ст. 115, 116 КЗпП України, позивач тривалий час не має коштів до існування, коштів на придбання предметів першої необхідності, в тому числі на утримання своєї родини, зазнавав постійні переживання, пов'язані з бездіяльністю відповідача, таким чином діями відповідача порушені його права, передбачені Законом України "Про оплату праці", а також права громадянина, закріплені ст. 43 Конституції України. Душевна біль загострювалася у зв'язку з нехваткою коштів навіть на придбання продуктів харчування, одягу, а також на оплату комунальних послуг. Згідно ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений їм орган відшкодовує працівнику моральний збиток у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівників, що привело до моральних страждань останнього, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступінь вини відповідача, характер і глибину внутрішніх переживань, необхідність організовувати своє життя інакше, виходячи з обставин спричинення шкоди, що позивач переніс нервовий стрес, враховуючи поведінку обох сторін, а також їх матеріальне положення, крім того, у зв'язку з такими подіями позивач хвилювався, витрачав час та намагався відновити порушений звичний для нього порядок життя, вимушений займатися захистом свого порушеного права, суд, виходячи з принципів розумності і справедливості, вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди складає 1000 грн. Така компенсація є справедливою, виваженою та зрозумілою. Таким чином, проаналізував встановлені обставини, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, які є у справі, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про наявність правових підстав для їх часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з вересня 2012 року по січень 2014 року в сумі 13600 грн., а також моральної шкоди в сумі 1000 грн. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. за вимоги матеріального характеру, а також в сумі 243,60 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. ст. 21- 24, 47, 48, 116, 117, 221, 232, 233, 235, 236, 237-1 Кодексу Законів про працю України,

Outcome: partial