Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У червні 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» звернулося до Томашпільського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19 березня 2018 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» (далі - позивач) та [PERSON] (далі - страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9808916 (далі - Договір), яким було забезпечено автомобіль «DAF 95 XF 380», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 03 жовтня 2018 року на а/д Київ-Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, м. Мукачево, м. Ужгород) 543 км +700 м. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить Представництву «Берлін Хемі/А Менаріні Україна ГМБХ» та забезпеченого автомобіля «DAF 95 XF 380», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постанової Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. До позивача звернувся страховик потерпілого із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь страховика потерпілого в розмірі 4048,42 грн. Відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування » та п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не виконав свої зобов`язання за договором страхування, що призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди, тому позивач вимушений для захисту свої прав та інтересів звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Томашпільського районного Вінницької області від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 08 грудня 2020 року до суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому він проти задоволення позову заперечив. Вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, оскільки факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, [PERSON] як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді притягнутий до адміністративної відповідальності, а також те, що страховиком сплачено страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення ним страховика про настання страхового випадку не може братися за основу задоволення позову. Крім того, [PERSON] зазначив, що відповідно до Договору страхова сума шкоди майну становить 100000 тисяч гривень, а отже, розмір шкоди не перевищує страхової суми визначеної Договором та покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вина повинна бути покладена на страхову компанію, тому в задоволені позову належить відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі докази та надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» з огляду на таке. Судом встановлено, що 19 березня 2018 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна»» та [PERSON] , який є власником транспортного засобу «DAF 95 XF 380», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було укладено поліс № АК/9808916 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: транспортного засобу «DAF 95 XF 380», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 44). Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3018277590346611 від 03 жовтня 2018 року учасниками дорожньо-транспортної пригоди є водій [PERSON] та [PERSON] , яка сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 13.3 Правил дорожнього руху, адміністративна відповідальність за порушення якого передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі- КУпАП) (а.с. 49-50). Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 51-52). Відповідно до Звіту № 514 про визначення вартості матеріального збитку від 05 листопада 2018 року вартість матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 6048,42 грн (а.с. 53-73). Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілого Представництва «Берлін-ХЕМІ/А МЕНАРІНІ Україна ГМБХ» страхове відшкодування в розмірі 4048, 42 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем на підставі заяви про настання страхового випадку від 07 лютого 2019 року та страхового акта № UА2019021100012/L01/03 від 18 березня 2019 року, платіжним дорученням № 1606 від 19 березня 2019 року (а.с. 84-86). 10 вересня 2019 року на адресу відповідача направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с. 87). Згідно ст. 1166 УК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України встановлено спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки. Згідно ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 ст. 33 цього Закону. Відповідно до п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Однак, суд не може погодитися з даною позицією, оскільки п. 38.1.1 ст. 38 містить чітке визначення, в яких саме випадках страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди у разі неповідомлення страховика протягом трьох днів з моменту ДТП про вказану подію за умови встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16, від 27 жовтня 2018 року у справі №371/6159/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц, від 29 вересня 2019 року у справі №761/37577/15-ц. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; [PERSON] , як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Страхова компанія його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. В процесі слухання справи судом не встановлено та позивачем не доведено, що відсутність письмового повідомлення про ДТП призвела до необґрунтованих виплат, здійснених ним, а тому підстави для задоволення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю.

Outcome: dismissed