Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

30 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві позивач вказала, що перебувала з відповідачем у не реєстрованому шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між сторонами припинені, малолітній син знаходиться на утриманні матері [PERSON] Відповідач не цікавиться життям та здоров"ям дитини, від утримання та виховання сина самоусунувся не виявляючи ніякої турботи. Інших дітей, окрім спільних з позивачем , а також непрацездатних батьків відповідач не має, аліменти нікому не сплачує. В зв"язку з викладеними обставинами позивач вимушена звернутись з позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина, в розмірі 1/4 частині з усіх його видів заробітку ( доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за надання правових послуг адвоката. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву якою визнає позовні вимоги та просить розглядати справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. У відповідності до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Згідно із ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в нереєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , батьками якого являються [PERSON] та [PERSON] ( а.с.7). Сімейні відносини між сторнами припинені, дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач доказів про своє тяжке матеріальне становище не надав, є працездатним, інших дітей, крім сина на утриманні не має. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. та рішення суду допускає до негайного виконання в частині стягнення аліментів, але у межах платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу стаття 133 ЦПК України відносить до судових витрат. Частиною 4 статті 137ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Згідно квитанції, позивач сплатила адвокату за складання позовної заяви 1250 гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Зазначені висновки відображені в постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №753/15683/15. Дослідивши квитанцію до прибуткового касового ордеру №30/0819 від 29.08.2019 року за складання позовної заяви, наданої представником позивача, суд критично сприймає наданий стороною позивача розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих юридичних послуг і вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката,

Outcome: partial