Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

16 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 02 вересня 2014 року по 24 листопада 2016 року вона працювала в Глухівському медичному училищі КЗСОР на посаді заступника директора з навчальної роботи. Згідно наказу Глухівського медичного училища КЗСОР від 01 вересня 2016року їй на 2016-2017 навчальні роки зараховано 252 години педагогічного навантаження. Наказом директора училища від 24 листопада 2016 року № 99-к її було звільнено з посади заступника директора з навчальної роботи, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також посилається на те, що згідно з наказом т.в.о. директора Глухівського медичного училища КЗСОР від 03 травня 2017 року № 36-к, її вважали переміщеною на посаду викладача Глухівського медичного училища КЗСОР з 25 листопада 2016 року на перший семестр 2016/2017 навчального року. 12 грудня 2016 року вона звернулася до директора Глухівського медичного училища КЗСОР із заявою, в якій просила зняти з неї педагогічне навантаження, що залишилось на період першого семестру 2016-2017 навчального року, на підставі якої 12 грудня 2016 року директором зазначеної вище установи було винесено наказ № 195-у про зняття з неї педагогічного навантаження, що залишилось станом на 12 грудня 2016 року, а саме 148 педагогічних годин. Крім того, цого ж дня, на підставі наказу № 195-у від 12.12.2016 р., наказом директора Глухівського медичного училища КЗСОР № 108-к, її було звільнено з посади викладача, а 03 травня 2017 року до даного наказу були внесені зміни «за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. Також мотивує позов тим, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року її звільнення з роботи було визнано протиправним, а її було поновлено на посаді викладача Глухівського медичного училища. 28 листопада 2017 року у її трудовій книжці відповідачем було зроблено запис про її поновлення на посаді викладача. Однак, 15 грудня 2017 року відповідачем було видано наказ № 124-к « Про зміну істотних умов праці викладача циклової комісії природничо-наукових дисциплін [PERSON]В.» у якому зазначається про зміну істотних умов її праці оскільки 05.09.2017 року наказом № 119-у «Про педагогічне навантаження на 2017/2018 навчальний рік» навчальні години з предмету «Біологія» розподілені іншому викладачеві [PERSON] 10 січня 2018 року вона отримала повідомлення від 09.01.2018 року № 12 у якому відповідач зазначив про істотну зміну умов праці для неї з 16.02.2018 року та запропонував для працевлаштування вакантну посаду прибиральника службових приміщень. Цього ж дня вона надіслала відповідачу претензію щодо недоотриманої заробітної плати, та вказала відповідачу, що той протиправно та незаконно намагається звільнити її з посади викладача. 29 січня 2018 року вона отримала відповідь директора медучилища, в якій відповідач відмовляє у перерахунку її заробітної плати та наданні інформації. А 16 лютого 2018 року наказом директора училища № 11-к її було звільнено з посади викладача циклової комісії природничо-наукових дисциплін, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п.6 ст. 36 КЗП України. Позивач вважає вищевказане рішення директора Глухівського медичного училища КЗСОР від 16 лютого 2018 року протиправним і незаконним. За таких обставин позивач просить стягнути з Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради на її користь не нараховану та не виплачену заробітну плату за період з 01.12.2017 по 16.02.2018 років у сумі 3150 грн. 98 коп. А також визнати протиправним та незаконним звільнення її з посади викладача Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради за наказом директора Глухівського медичного училища комунального закладу Сумської обласної ради від 16.02.2018 року № 11-к, поновити її на попередній посаді та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день прийняття рішення судом. 29.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначено, що 02.11.2017 року рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області [PERSON] була поновлена на посаді викладача Глухівського медичного училища. На виконання даного рішення суду був виданий наказ № 118-к від 28.11.2017 року, яким вона була поновлена на посаді. Адміністрація медичного училища звернулась з листом до [PERSON] з пропозицією прибути до медичного училища про поновлення її на роботі, внесення відповідних записів до трудової книжки. Лист був направлений рекомендованим з повідомленням. Отримавши листа, позивачка до навчального закладу не зявилась, і лише 13.12.2017 року ознайомилась з наказом про поновлення її на роботі, а тому саме з цього часу трудові правовідносини між нею та роботодавцем вважаються такими, що відбулись. Після того, як позивачка ознайомилась з наказом про поновлення її на роботі та не заперечувала проти роботи на посаді викладача, був виданий наказ №70-у від 14.12.2017 року про надання їй педагогічного навантаження в кількості 34 години з дисципліни «Вступ до спеціальності», що відповідає її освітньо-кваліфікаційному рівню. Розподіл педагогічного навантаження між викладачами повинен відбутись до 05 вересня нового навчального року. Тому у відповідності до наказу №119-у від 05.09.2017 року по медичному училищу, години викладання по дисциплінам «Біологія» та «БЖД», частину з яких в 2016 -2017 н.р. викладала [PERSON] за суміщенням, були розподілені між іншими викладачами. Крім того, педагогічне навантаження на відповідний навчальний рік залежить від кількості набраних студентів. На 2017-2018 н.р. зменшилась кількість студентів і таким чином зменшилась кількість годин для викладання і тому фізично надати більшу кількість годин для викладання [PERSON] не було можливості. У відповідності до п.64 наказу МОН України «Про затвердження інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» від 15.04.1993 р. № 102 викладачам ВНЗ 1-2 рівнів акредитації встановлено в кількості 720 годин на рік. Навіть, якщо зняти педагогічне навантаження з штатних викладачів та передати їх [PERSON], 1,0 ставки педагогічного навантаження в кількості 720 годин не виходило б. Враховуючи дану обставину, що відсутні години для викладання та істотного скорочення педагогічного навантаження, адміністрацією Глухівського медичного училища було прийнято рішення щодо змін в організації праці та зміни істотних умов праці викладачу [PERSON], як передбачено ст. 32 КЗпП України. Дана процедура була дотримана повністю у відповідності до норм даної статті. Спочатку був виданий наказ про зміну істотних умов праці. Працівник був попереджений про зміну істотних умов праці за 2 місяці, як того вимагає закон. Потім було винесене попередження, як пропозиція працівникові продовжувати роботу після зміни істотних умов праці. В наказі про зміну істотних умов праці та в попередженні позивачка ознайомилася з цими документами та отримала їх копії. В подальшому 09.01.2018 року та 02.02.2018 року [PERSON] двічі отримувала листи з пропозицією про працевлаштування після зміни істотних умов праці, але відповіді від неї з прийняттям пропозиції або про відмову від пропозиції медичне училище так і не отримало. Що стосується виплати заробітної плати [PERSON], то вона проводилась на підставі ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці», де вказано, що при неповній зайнятості мінімальна заробітна плата розраховується і виплачується пропорційно до виконаної норми роботи. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] 02.04.2018 року до суду надійшла відповідь представника позивачки [PERSON] на відзив відповідача, в якій той зазначає, що у своєму відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи позивачки стосовно суті позовних вимог. 05.04.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь представника позивача, суть яких зводиться до того, що останній не довів того, що відповідач діяв всупереч законодавству України. Вся процедура при звільненні [PERSON] у нарахуванні та виплаті їй заробітної плати відбулась у відповідності до законодавства, і доказів того, що відповідачем було порушено законодавство відносно [PERSON], стороною позивача не надано та не доведено. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 02 вересня 2014 року по 24 листопада 2016 року позивачка [PERSON] працювала в Глухівському медичному училищі КЗСОР на посаді заступника директора з навчальної роботи. Наказом директора училища № 195-у від 12.12.2016 р., позивачку було звільнено з посади викладача, а 03 травня 2017 року до даного наказу було внесено зміни «за згодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 02 листопада 2017 року звільнення позивачки з роботи було визнано протиправним та її було поновлено на посаді викладача Глухівського медичного училища. 15 грудня 2017 року відповідачем було видано наказ № 124-к « Про зміну істотних умов праці викладача циклової комісії природничо-наукових дисциплін [PERSON]В.» у якому зазначається про зміну істотних умов її праці оскільки 05.09.2017 року наказом № 119-у «Про педагогічне навантаження на 2017/2018 навчальний рік» навчальні години з предмету «Біологія» розподілені іншому викладачеві [PERSON] 10 січня 2018 року [PERSON] отримала повідомлення від 09.01.2018 року про істотну зміну умов праці для неї з 16.02.2018 року та пропозицію працевлаштування на вакантну посаду прибиральника службових приміщень. 16 лютого 2018 року наказом директора училища № 11-к її було звільнено з посади викладача циклової комісії природничо-наукових дисциплін, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст. 36 КЗП України. Відповідно до п.6.ч.1 ст.36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Згідно з ч. ч. З, 4 от. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Судом встановлено, що в даному випадку жодних змін в організації виробництва і праці не відбулося, оскільки розподіл педагогічного навантаження між викладачами, а саме передача навчальних годин з предмету «біологія», які раніше викладала позивачка [PERSON], іншому викладачу, не є істотними змінами умов праці в розумінні ст.32 КЗпП України. Тому суд приходить до висновку про незаконність звільнення з позивачки [PERSON] із займаної посади на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, в звязку із чим остання підлягає поновленню на раніше займаній посаді. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після поновлення на займаній посаді позивачка працювала з 13 грудня 2017 року по 16 лютого 2018 року. Тобто, нею не було відпрацьовано два повних місяці перед звільненням. Тому у відповідності до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95 року з наступними змінами, розмір середньоденної заробітної плати необхідно обраховувати виходячи із фактично відпрацьованого часу, що складатиме 133 грн. 46 коп. А розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 16.02.108 р. по 11.04.2018 р. складатиме 4804 грн. 56 коп. В свою чергу суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення із відповідача недоплаченої заробітної плати за період з 01.12.2017 по 16.02.2018 років у сумі 3150 грн. 98 коп. з огляду на те, що позивачка працює на посаді викладача. Наказом №70-у від 14.12.2017 року позивачці було встановлено педагогічне навантаження в кількості 34 години з дисципліни «Вступ до спеціальності», тобто остання працювала при неповному педагогічному завантаженні. Таким чином, заробітна плата їй обчислюється відповідно до вичитаних годин. Відповідно до ст.3-1 Закону України «Про оплату праці» при неповній зайнятості заробітна плата розраховується і виплачується відповідно до виконаної роботи. Тому посилання позивача на ті обставини, що відповідач у всякому разі має виплачувати їй заробітну плату в розмірі не меншому, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом, в даному випадку не є обґрунтованими. На підставі викладеного та відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~36, \~221,\~231,\~232\~КЗпП України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 247, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

Outcome: partial