Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

18 січня 2016 року до Дружківського міського суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2006 року. В період шлюбу ними було придбано: автомобіль Skoda Fabia ambiente 1,4 - 2008р. - 50000 грн., мікрохвильова піч - 700 грн.; ванна акрилова - 5000 грн; умивальник - 1000 грн., шафа в ванну кімнату - 1500 грн., водонагрівач - 1000 грн.; дзеркало із світильниками - 700 грн., комплект меблів в прихожу - 2200 грн., м'який кут з кріслом - 2000 грн., пральна машинка - 2000 грн.; телевізор LG - 16000 грн.; електрообігрівач - 300 грн.; компютер - 5000 грн., праска - 700 грн.; пилосос 1000 грн.; роутер - 300 грн.; колонки для компютера - 1500 грн.; стінка мебельна - 4000 грн.; спальний гарнітур - 4000 грн.; 2 комплекти білизни - 1000 грн.; люстра - 1500 грн.; люстра - 700 грн.; стіл для компютера - 300 грн.; килим - 1000 грн., усього на 103400 грн. Частину майна, а саме: мікрохвильову піч - 700 грн.; ванну акрилову - 5000 грн.; умивальник - 1000 грн., шафу в ванну кімнату - 1500 грн., водонагрівач - 1000 грн.; дзеркало із світильниками - 700 грн., комплект меблів в прихожу - 2200 грн., мякий кут з кріслом -2000 грн., пральну машинку - 2000 грн.; телевізор LG - 16000 грн.; електрообігрівач - 300 грн.; компютер - 5000 грн., праску - 700 грн.; пилосос 1000 грн.; роутер - 300 грн.; колонки для компютера - 1500 грн. відповідачка вивезла із квартири його батьків. Просив поділити майно наступним чином: йому залишити автомобіль Skoda Fabia ambiente 1,4 - 2008р. - 50000 грн., люстру - 1500 грн.; люстру - 700 грн., все інше майно залишити відповідачці. Різницю в сумі 500 грн. стягнути з нього на користь відповідачки. 8 липня 2016 року відповідачка [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна, посилаючись на те, що за період спільного подружнього життя з позивачем було придбано наступне майно: опалювальний газовий котел, 2012 р., - 8000 грн.; батареї чавунні 26 секції, 2015 рік., - 6500 грн., кондиціонер "ЯМАХА", 2008 р. - 2000 грн., ноутбук, 2011 р. - 3800 грн., холодильник камера «Норд», 2004 р. - 3600 грн., систему очищення води АКВА, 2015 р. - 4000 грн., холодильник LG, 2006 р. - 5000 грн., металево-пластикові вікна 3 шт., 2015 р. -7680, штору в залі, 2012 р. - 1400 грн., зроблений монтаж системи автономного опалення, на суму 15000 грн., а всього на загальну суму 56980 грн., а також придбано наступне майно та будівельні матеріали для ремонту квартири №11 за адресою вул. Космонавтів, 44 на загальну суму 39958,50 грн., а саме: лінолеум, плінтус, уголки, подложку, ОСБ, наливної пол, грунт, гіпсокартон, старт, фіниш, шпалери, водоємульсіонку, клей обойний, колор, лампочки, пинотекс на 11884 грн.; тумбу, сифони, унітаз, змішувачі, церезит клей, затірку, плитку, фриз, сітку, пластик, стальні полоси, ліхтарі, багет загальною вартістю 20542 грн. (травень 2015 року); розетки, вимикачі, пінобетон, шпаклівку, ручки дверні, лампочки, загальною вартістю 1625 грн.; шпаклівку, багет, краску загальною вартістю 5907,50 грн. Загальна вартість придбаного майна та будівельних матеріалів для ремонту квартири №11 по вул. Космонавтів, б. 44, придбаних у 2012-2015 роках складає 96938,50 грн. Просила виділити їй в натурі систему очищення води АКВА придбану в 2015 році - вартістю 4000 грн., виділити відповідачу все інше рухоме майно, стягнути з відповідача на її користь 46469,215 грн. . 24 квітня 2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив поділити спільне з [PERSON] майно наступним чином: виділити йому стінку мебельну - 4000 грн., люстру - 360 грн., люстру - 170 грн., все інше майно залишити [PERSON] та стягнути з неї на користь [PERSON] 26150 грн., виключивши із поділу автомобіль. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Виділено [PERSON] наступне майно: мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., ванну акрилову вартістю 5000,00 грн., умивальник вартістю 1000,00 грн., шафу в ванну кімнату вартістю 2400,00 грн., водонагрівач вартістю 1000,00 грн., дзеркало із світильниками вартістю 700,00 грн., комплект меблів у прихожу вартістю 2200,00 грн., мякий кут з кріслом вартістю 2000,00 грн., пральну машина вартістю 2000,00 грн., телевізор LG вартістю 16000,00 грн., електрообігрівач вартістю 360,00 грн., компютер вартістю 5000,00 грн., праску вартістю 700,00 грн., пилосос вартістю 1000,00 грн., роутер вартістю 300,00 грн., колонки до компютера вартістю 1500,00 грн. Виділено [PERSON] наступне майно: спальний гарнітур вартістю 4000,00 грн., стінку мебельну вартістю 4000,00 грн., люстру вартістю 360,00 грн., люстру вартістю 170,00 грн., килим вартістю 3700,00 грн., холодильник LG вартістю 1000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 15035,00 грн. (п'ятнадцять тисяч тридцять пять грн. 00 коп.). В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка за первісним позовом [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 червня 2017 року в частині виділення їй наступного майна, а саме: мікрохвильової печі вартістю 700,00 грн., ванни акрилової вартістю 5000,00 грн., умивальника вартістю 1000,00 грн., шафи в ванну кімнату вартістю 2400,00 грн., водонагрівача вартістю 1000,00 грн., дзеркала із світильниками вартістю 700,00 грн., комплекту меблів у прихожу вартістю 2200,00 грн., пральної машини вартістю 2000,00 грн., електрообігрівача вартістю 360,00 грн., праски вартістю 700,00 грн., пилососа вартістю 1000,00 грн., роутера вартістю 300,00 грн., колонок до компютера вартістю 1500,00 грн., а рішення в частині виділення їй телевізору LG вартістю 16000,00 грн., компютеру вартістю 5000,00 грн., мякого кута з кріслом вартістю 2000,00 грн. залишити без змін. Виділити [PERSON] наступне майно, а саме: мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., ванну акрилову вартістю 5000,00 грн., умивальник вартістю 1000,00 грн., шафу в ванну кімнату вартістю 2400,00 грн., водонагрівач вартістю 1000,00 грн., дзеркало із світильниками вартістю 700,00 грн., комплект меблів у прихожу вартістю 2200,00 грн., пральну машину вартістю 2000,00 грн., електрообігрівач вартістю 360,00 грн., праску вартістю 700,00 грн., пилосос вартістю 1000,00 грн., роутер вартістю 300,00 грн., колонки до компютера вартістю 1500,00 грн. Задовольнити її зустрічну позовну заяву та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Доводами апеляційної скарги наведено, що в своєму рішенні суд безпідставно прийняв у якості належних та допустимих доказів пояснення свідків, що були допитані з боку позивача, які пояснили, що [PERSON] вивозила речі у квітні 2016 року з будинку №42 по вулиці Космонавтів, у той час як вона проживала в будинку №44. Також вважає помилковою думку суду про те, що [PERSON] не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт придбання вказаного нею в позові майна в період шлюбу за спільні кошти. Крім того, зазначає, що рішення суду про розірвання шлюбу, в якому встановлено час припинення спільного проживання восени 2011 року та зазначено, що сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не повязані, не є належним доказом у цій справі щодо припинення сімейних відносин, спільного проживання і ведення спільного господарства з позивачем, оскільки рішення не встановлює факт проживання однією сімєю та стосується лише розірвання шлюбу. В судовому засіданні апеляційного суду представник [PERSON] [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду позивач за первісним позовом [PERSON] з доводами апеляційної скарги не погодився, просив скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача за первісним позовом. Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, [PERSON] та позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про розподіл спільного майна подружжя, включаючи розподіл будівельних матеріалів на ремонт квартири, та в частині спору за первісним позовом про розподіл спільного майна подружжя, а саме: мікрохвильової печі вартістю 700,00 грн., ванни акрилової вартістю 5000,00 грн., умивальника вартістю 1000,00 грн., шафи в ванну кімнату вартістю 2400,00 грн., водонагрівача вартістю 1000,00 грн., дзеркала із світильниками вартістю 700,00 грн., комплекту меблів у прихожу вартістю 2200,00 грн., пральної машини вартістю 2000,00 грн., електрообігрівача вартістю 360,00 грн., праски вартістю 700,00 грн., пилососа вартістю 1000,00 грн., роутера вартістю 300,00 грн., колонок до компютера вартістю 1500,00 грн. Тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в цій частині. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2006 року, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 72). Під час шлюбу придбано майно, і цього не заперечують сторони, а саме: мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., ванну акрилову вартістю 5000,00 грн., умивальник вартістю 1000,00 грн., шафу в ванну кімнату вартістю 2400,00 грн., водонагрівач вартістю 1000,00 грн., дзеркало із світильниками вартістю 700,00 грн., комплект меблів у прихожу вартістю 2200,00 грн., мякий кут з кріслом вартістю 2000,00 грн., пральну машина вартістю 2000,00 грн., телевізор LG вартістю 16000,00 грн., електрообігрівач вартістю 360,00 грн., компютер вартістю 5000,00 грн., праску вартістю 700,00 грн., пилосос вартістю 1000,00 грн., роутер вартістю 300,00 грн., колонки до компютера вартістю 1500,00 грн., спальний гарнітур вартістю 4000,00 грн., стінку мебельну вартістю 4000,00 грн., люстру вартістю 360,00 грн., люстру вартістю 170,00 грн., килим вартістю 3700,00 грн., холодильник LG вартістю 1000,00 грн., а всього на суму 55090,00 грн. (а.с. 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 79). Задовольняючи первісний позов [PERSON] та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Проте, з таким висновком суду першої інстанції в частині позовних вимог, що оскаржуються, повністю погодитися неможливо тому, що вони не повній мірі відповідають нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно із розясненнями, які містяться у п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що сторони в справі встановили обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зокрема: мікрохвильової печі, ванни акрилової, умивальника, шафи в ванну кімнату, водонагрівача, дзеркала з світильниками, комплекту меблі в прихожу, м'якого кута з кріслом, пральної машини, телевізора LG, електрообігрівача, компютера, праски, пилососа, роутера, колонок до компютера, набору корпусної меблі (стінки), спального гарнітура, двох люстр, килима, та визначили вартість цього майна. Відповідачка [PERSON] в апеляційній скарзі зазначила, що не згодна з порядком його розподілу. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не мас для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України. Суд надав належну оцінку наданим у справі доказам, поясненням сторін, їх представників та свідків. Згідно ж ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги [PERSON] в частині спору про розподіл майна за первісним позовом є безпідставними, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження у суді першої інстанції. Нових доказів, які б давали підстави для скасування в цій частині рішення суду першої інстанції нею не наведено. Довід апеляційної скарги щодо неправильного встановлення часу фактичного припинення спільних сімейних відносин відповідно до рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року, апеляційний суд відхиляє з наступних підстав. Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, встановлена рішенням суду про розірвання шлюбу від 11 січня 2016 року обставина про час фактичного припинення шлюбних відносин восени 2011 року не потребує доказування цього факту при розгляді цієї справи. Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконне ухвалення рішення суду першої інстанції щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя є безпідставними. Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо спору за зустрічним позовом про розподіл будівельних матеріалів на ремонт квартири, апеляційний суд вважає, що вартість матеріалів та робіт, затрачених на ремонт квартири в розумінні ст.ст. 60, 61 СК України не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] проживала в [INFO] як член сімї [PERSON], який є співвласником цієї квартири, і тому зобов'язана була приймати участь у проведенні ремонту квартири. Участь члена сімї власника у ремонті житла може бути підставою для відшкодування витрат на будівництво і ремонт, якщо допомога в ньому була не безоплатною і її розмір перевищував обовязок щодо участі у витратах на утримання будинку, його ремонт, покладений на нього ст. 156 ЖК України. Адже всі дорослі члени сімї мають піклуватися про підтримання житлової квартири, в якій вони проживають на правах членів сімї, в належному стані, а при перевищенні такого свого обовязку мають право на відшкодування понесених затрат. [PERSON], звернувшись до суду з позовом про розподіл вартості витрат на ремонт житла, посилалась на главу 8 Сімейного кодексу України, яка регулює право спільної сумісної власності подружжя. З позовом про відшкодування витрат на будівництво і ремонт житла до суду не зверталася. Тому апеляційний суд вважає, що, оскільки вартість витрат на ремонт житла не є обєктом спільної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недоведеність факту придбання в період шлюбу сторін та за спільні кошти майна, яке складається з будівельних матеріалів та інших матеріалів для ремонту квартири. Такі матеріали не можуть бути поділені відповідно до ст. 71 СК України. За таких обставин, рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині спору про розподіл будівельних матеріалів на ремонт квартири з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial