Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

16.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу\~та моральної шкоди, вказавши, що 21.07.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого ним у якості позики було передано відповідачу 40000,00 доларів США, які останній зобовязався повернути йому частинами протягом року. До теперішнього часу [PERSON] суму позики йому не повернув, а взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 40000,00 доларів США. Крім того, неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки неповернення грошових коштів відповідачем протягом тривалого часу слугувало причиною сварок у його сімї, через що він переживав стрес та відчай, також був змушений займати грошові кошти на лікування матері. Просив стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 20000,00 гривень та витрати на сплату судового збору. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволені, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Зясувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого позивачем у якості позики було передано відповідачу 40000,00 доларів США, які останній зобовязався повернути зі сплатою 12% річних, що підтверджується відповідною розпискою /а.с. 9/. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач свої зобовязання за даним договором позики виконав, а відповідачем порушено передбачений договором порядок повернення суми позики, позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики у розмірі 40000,00 доларів США. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, враховуючи, що невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позики (наданою розпискою) позивачу було завдано моральну шкоду, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходити з засад розумності, виваженості та справедливості, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1102,40 гривень. На підставі викладеного

Outcome: partial