Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

15.10.2019 року представник позивача - адвокат Лиска П.О. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30.05.2016 року ПН КМНО Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №11438 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» суми заборгованості по кредитному договору №490084705 від 20.08.2008 в розмірі 275318,98 грн. (стягнення проводиться з 20.04.14 по 20.05.2016), яка складається з: 196504,06 грн. - заборгованості за кредитом; 78814,92 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 20400 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. 20.08.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №490084705, за умовами якого позивачу надано сума кредиту в розмірі 24419,16 доларів США під 18,5 % річних з умовою повернення кредиту та сплати відсотків щомісячно рівними частинами з датою остаточного повернення кредиту - 20.08.2015 року. Забезпеченням кредиту став транспортний засіб Doodge Avenger, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] , № кузову [NUMBER] . Через невиконання умов кредитного договору позивачем, банк направляв вимогу позивачу про дострокове повернення кредиту. Після дострокового припинення кредиту банк звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом до боржника про стягнення заборгованості за договором, за наслідками розгляду якого 30.09.2014 було ухвалено рішення про стягнення з боржника станом на 20.07.2014 прострочену заборгованість: 90622,94 грн. - за кредитом; 5611,84 грн. - за відсотками; 11440,59 грн. - пені; 400,00 грн. - витрат по сплаті третейського збору. Загалом за рішенням третейського суду від 30.09.2014 стягнуто 108075,37 грн. 24.10.2014 банк звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання третейського суду від 30.09.2014, за наслідками розгляду якої 21.11.2014 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова ухвалено видати банку виконавчий лист на підставі вказаного рішення, та 04.12.2014 виконавчий лист виданий. 18.02.2015 року банк звернувся до Київського ВДВС ХМУЮ з вказаним виконавчим листом, за наслідками якого було відкрито ВП №46878566, та в ході виконання стягнуто з боржника на користь банку 108318,97 грн., у зв`язку з чим вказане виконавче провадження було закрито через сплату боргу в повному обсязі. 27.10.2014 року банк звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості з позивача у розмірі 107675,37 грн., за результатами розгляду якого ухвалено рішення суду від 14.06.2016 року про стягнення вказаної суми заборгованості. 05.09.2019 року представник позивача ознайомився з матеріалами ВП №51382613, та дізнався про існування оспорюваного виконавчого напису, заборгованість за яким не є безспірною, так як після пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, кредитний договір є розірваним, а тому подальше нарахування суми заборгованості за відсотків за кредитним договором є неправомірним, а заборгованість у розмірі 107675,37 грн. сплачена позивачем банку, а тому борг є відсутнім. З дати виникнення права вимоги у банка минуло більше трьох років, та недотримано процедуру вчинення виконавчого напису, а саме відсутня засвідчена банком виписка з рахунку боржника. Представником відповідача АТ «Альфа-Банк» подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим не вбачається підстав для його скасування, оскільки сума боргу позивачем спростована не була. Також просить поновити строк для подання відзиву у зв`язку з витребуванням з головного офісу кредитної справи для написання відзиву, за вказаних обставин суд вважає за можливе поновити банку строк на подання вказаного відзиву. Представник позивача - адвокат Лиска П.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, та просив вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 20400 грн. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся в установленому законом порядку, від представника [PERSON] електронною поштою надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її участю в іншому судовому засіданні. Вказану заяву суд вважає як затягування розгляду справи, оскільки відповідно до наданого скріншоту в Червонозаводському районному суді м. Харкові судові засідання призначені на 11.00 год. та 11 год. 15 хв., тобто після спливу 2-х годин, та доказів участі в цих судових засіданнях представником банку не надано, оскільки заяви про заміну стягувача можуть бути розглянуті судом без обов`язкової участі заявника. Відповідач ПН КМНО Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що нотаріус не може бути відповідачем по вказаній справі, а лише третьою особою, а тому вимоги до нотаріуса є безпідставними, просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в справі документів. Представник третьої особи ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. 15.10.2019 року вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Ніколаєнко І.В. 15.10.2019 року позивач також звернувся до суду із заявою про забезпечення позову по вказаній справі, яка розподілена судді Ніколаєнко І.В. 17.10.2019 року судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача, відповідь на який надано - 17.10.2019 року. Ухвалою суду від 17.10.2019 року заяву про забезпечення позову задоволено, та зупинено стягнення у ВП №51382613 на підставі оскаржуваного виконавчого напису, вчиненого 30.05.2016 року ПН КМНО Чуловським В.А. за реєстр. №11438. Ухвалою судді від 17.10.2019 року відкрито провадження у вказаній справі, та призначено спрощене позовне провадження по справі. 21.04 2020 року здійснено повторний автоматизований розподіл вказаної справи, справу розподілено судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 04.05.2020 року вказану справу прийнято до провадження судді, та призначено судове засідання по справі. Судом встановлено, що 20.08.2008 року між позивачем та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір №490084705, за умовами якого позивачу надано сума кредиту в розмірі 24419,16 доларів США під 18,5 % річних з умовою повернення кредиту та сплати відсотків щомісячно рівними частинами з датою остаточного повернення кредиту - 20.08.2015 року. Забезпеченням кредиту став транспортний засіб Doodge Avenger, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER] , № кузову [NUMBER] . АТ «Альфа-Банк» належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позивачу кредит у визначеному розмірі, відповідач належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. У зв`язку з чим, АТ «Альфа-Банк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом до боржника про стягнення заборгованості за договором, за наслідками розгляду якого 30.09.2014 було ухвалено рішення про стягнення з боржника станом на 20.07.2014 простроченої заборгованності: 90622,94 грн. - за кредитом; 5611,84 грн. - за відсотками; 11440,59 грн. - пені; 400,00 грн. - витрат по сплаті третейського збору. Загалом за рішенням третейського суду від 30.09.2014 стягнуто 108075,37 грн. 24.10.2014 банк звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання третейського суду від 30.09.2014, за наслідками розгляду якої 21.11.2014 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова ухвалено видати банку виконавчий лист на підставі вказаного рішення, та 04.12.2014 виконавчий лист виданий. 18.02.2015 року банк звернувся до Київського ВДВС ХМУЮ з вказаним виконавчим листом, за наслідками якого було відкрито ВП №46878566, та в ході виконання стягнуто з боржника на користь банку 108318,97 грн., вказане виконавче провадження було закрито в зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. 27.10.2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №490084705 від 20.08.2008 року з поручителя [PERSON] , за результатами якого 14.06.2016 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» суму заборгованості у розмірі 107675,37 грн. 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстр. №11438 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла по кредитному договору №490084705 від 20.08.2008 року в загальному розмірі 275 318 грн. 98 коп., що складаєтьсяя з: заборгованості за кредитом - 196504,06 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 78814,92 грн. за період з 20.04.2014 року по 20.05.2016 року. Вказаний виконавчий напис відповідачем було пред`явлено для примусового виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області, за яким відкрито виконавче провадження ВП №51382613. Позивач, дізнавшись про існування вказаного виконавчого напису нотаріуса, через свого представника, звернувся до суду за захистом свого права. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, якою керувався нотаріус. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц міститься висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставне майно засвідчує такі зміни. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що право кредитора нараховувати проценти, штрафні санкції, комісію та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо дострокового стягнення суми кредиту, нарахованих процентів і штрафних санкцій свідчить про відсутність підстав для подальшого нарахування процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій і встановлених договором комісії та пені, оскільки строк кредитування закінчився. Отже, строк дії кредитного договору закінчився - 20.08.2015 року, звернення банку до Постійно діючого третейського суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості станом на 20.07.2014 року за вказаним кредитним договором, та звернення банку в 2014 році до Київського районного суду м. Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, яка була виплачена позивачем в повному обсязі, а оспорюваний виконавчим написом заборгованість стягнена за період з 20.04.2014 року по 20.05.2016 року, тобто після дострокового повернення усієї суми кредиту, та сплачених відсотків. Вищезазначене свідчить про те, що наявна заборгованість не є безспірною, та суд погоджується з доводами представника позивача про відсутність засвідченої стягувачем (банком) виписки з рахунку боржника, яка необхідна для видачі виконавчого напису нотаріуса, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується позовних вимог до відповідача ПН КМНО Чуловського В.А. слід зазначити наступне. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 760/25695/14-ц (провадження № 61-16513св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19), від 31 жовтня 2019 року у справі № 306/173/16-ц (провадження № 61-34054св18), від 05 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). Враховуючи викладене, в позовній заяві позивач не вірно зазначив приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. - відповідачем по справі, а тому в задоволенні вимог до нього слід відмовити. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи позивачем було заявлено вимогу про компенсацію судових витрат на правничу допомогу у сумі 20400 гривень. В обґрунтування якої додано договір про надання правничої (правової) допомоги № 48/19 від 02 вересня 2019 року, повноваження адвоката Лиски П.О., акт здачі-приймання відповідно до вказаного договору від 14.01.2020 року з детальним описом наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1-1401 від 14.01.2020 року про отримання адвокатом цих коштів. Суд приходить до висновку, що ця вимога обґрунтована, однак підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Надані документи відповідно до положень ст. 15, 77 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у даній справі. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та їх розмір перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги (п.8 договору). Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, підлягає частковому задоволенню заява про розподіл судових витрат на правничу допомогу (т.2, а.с. 184-186) у сумі 7000 гривень, оскільки дана справа не є складною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, та по справі відбулось лише 2 судові засідання, а в іншій частині вказаної заяви слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України суд стягує з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial