Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по договору займу від 22.01.2014 року у розмірі 27 353, 68 грн. з урахуванням інфляції, 231, 55 грн. річних, 2 735, 00 грн. реальних збитків, 10 000 грн. моральної шкоди, 2 000, 00 грн. вартості юридичних послуг, а також судові витрати у розмірі 423, 18 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 22.01.2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 27640 грн., про що складено відповідну розписку. Відповідно до розписки відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 03.02.2014 року. У порушення умов розписки, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зазначений строк зобов'язання не виконав. В зв'язку з порушенням відповідачем умов зобов'язання позивачем нараховані інфляційні витрати та річні. Крім того, 28.12.2013 року позивач уклала з ФОП [PERSON] договір про поставку меблів, згідно якого повинна була вносити грошові кошти частинами. В зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів за розпискою, позивач з метою виконання зобов'язань перед ФОП [PERSON] змушена була сама позичати грошові кошти у [PERSON] Згідно умов розписки позивач зобов'язалась повернути грошові кошти [PERSON] з урахуванням процентів, які на даний час склали 2735грн. Зазначені витрати позивач мусить зробити в зв'язку з неправомірними діями відповідача, з огляду на що просить стягнути 2735грн. збитків з відповідача на свою користь. Також зазначає, що неправомірними діями відповідача щодо неповернення грошових коштів їй спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 10000грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 22.01.2014 року отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 27640грн., що оформлено письмовою розпискою. Згідно розписки [PERSON] зобов'язалась повернути отримані грошові кошти у строк до 03.02.2014року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач зобов'язання з повернення позики у строки, визначені сторонами, не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 27640 грн. Також згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, позивачем станом на 15.05.2014 року нараховано інфляційні витрати у розмірі 1713,68грн. та річні у розмірі 229,45грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відносно позовних вимог про стягнення 2735грн. збитків суд зазначає наступне. У відповідності зі ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обґрунтовуючи наявність реальних збитків, позивач посилається на те, що 28.12.2013 року вона уклала з ФОП [PERSON] договір про поставку меблів, згідно якого повинна була вносити грошові кошти частинами. В зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів за розпискою, позивач з метою виконання зобов'язань перед ФОП [PERSON] змушена була сама позичати грошові кошти у [PERSON] Згідно умов розписки позивач зобов'язалась повернути грошові кошти [PERSON] з урахуванням процентів, які на даний час склали 2275грн. Крім того, за прострочку чергового платежу ФОП [PERSON] останній має право стягнути з позивача штраф у розмірі 460грн. При цьому до матеріалів справи позивачем не надано доказів реального понесення зазначених збитків, а саме сплати ФОП [PERSON] Штрафу та сплати [PERSON] процентів за користування коштами. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2735грн. збитків задоволенню не підлягають. Відносно пред'явленої до стягнення моральної шкоди у розмірі 10000грн. суд зазначає наступне. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру порушення та вимог розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000, 00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом [PERSON] укладено договір № 05-05/14 від 05 травня 2014 року, у відповідності до умов якого адвокат зобов'язався надати послуги з підготовки документів для подання позову до суду, представлення інтересів позивача у суді. Згідно прибуткового касового ордеру № 05-05/14 від 05.05.2014 року та квитанції до нього винагорода адвоката склала 2000 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Outcome: partial