Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

І. Суть спору Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 16.04.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 20.07.2017року між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.117379, предметом якого є страхування автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що 02.09.2017року у м.Львів на перехресті вул.Люблінська та вул.Виговського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 20.10.2017р., відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 122-4, 124 та ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Стверджує, що 04.09.2017року до позивача звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. 09.10.2017року на підставі Рахунку на оплату № 3718 від 13.09.2017р. та Рахунку №АР00029467 від 13.09.2017р. позивач, сформувавши страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 51320,69грн., що підтверджується платіжним дорученням №6736. Крім того, 13.11.2017року на підставі Видаткової накладної №19345 від 01.11.2017р. та Наряду- Замовлення №АР00030237 від 09.11.2017р. позивач, сформувавши страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 21994,58грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8116. Таким чином, позивач виплатив страхове відшкодування на користь потерпілого на загальну суму 73315,27 грн. Зазначає, що згідно даних офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія наземного транспортного засобу на момент настання ДТП у відповідача був відсутній. 28.01.2019 року на адресу відповідача було направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Зазначену вимогу було повернуто на адресу представника позивача, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Станом на 10.04.2019р. суму страхового відшкодування відповідачем не погашено. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 73315,27грн, та понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00грн. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Гринів Т.В. не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 13.05.2019року позовну заяву передано на розгляд Мостиському районному суду Львівської області. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідачем відзиву до суду не надано, будь-які поважні причини ненадання відзиву відповідачем суду не повідомлено. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд згідно з ч. 8\~ст.\~178\~ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 09.12.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 20.07.2017року між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.117379, предметом якого є страхування автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] . 02.09.2017року у м.Львів на перехресті вул.Люблінська та вул.Виговського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW Х5», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відповідача у справі. Так, відповідно до постанови судді Личаківського районного суду м.Львова від 20.10.2017року у справі №463/4519/17, яка набрала законної сили, встановлено, зокрема, що [PERSON] 02.09.2017року близько 02 год. 20хв. на перехресті вул.Любінська-Виговського у м.Львові, керуючи автомобілем марки «BMW», реєстр.номер FH04VWG, не дотримався безпечної швидкості руху та не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V», реєстраційний номер [NUMBER] , завдавши автомобілям технічних пошкоджень, чим порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Даною постановою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 122-4, 124 та ч.2 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Личаківського районного суду м.Львова від 20.10.2017року, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Із матеріалів справи також відомо, що на момент вищевказаної ДТП транспортний засіб відповідача, а саме: автомобіль марки «BMW», реєстр.номер [NUMBER] , не був застрахований на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.09.2017року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування АвтоКАСКО, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортною пригоди, що є страховим випадком відповідно до умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.117379. 09.10.2017року позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Рахунку на оплату № 3718 від 13.09.2017 р. та Рахунку №АР00029467 від 13.09.2017р., та відповідно до страхового акту №UA2017090200001/L01/01 від 05.10.2017року та розрахунку страхового відшкодування до зазначеного страхового акту, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого [PERSON] в розмірі 51320,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6736 від 09.10.2017року. Крім того, 13.11.2017року позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Видаткової накладної № 19345 від 01.11.2017 р. та Наряду-Замовлення № АР00030237 від 09.11.2017 р. та відповідно до страхового акту №UA2017090200001/L01/02 від 10.11.2017року та розрахунку страхового відшкодування до зазначеного страхового акту, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого [PERSON] в розмірі 21994,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8116 від 13.11.2017року. Таким чином, позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виплатив страхове відшкодування на користь потерпілого [PERSON] на загальну суму 73315,27грн. (51320,69грн+21994,58грн=73315,27грн). Відповідно до листа претензії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вих.№1138272 від 28.01.2019року представник позивача звернувся до відповідача [PERSON] з пропозицією здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті вищевказаної ДТП у розмірі 73315,27грн та врегулювати дане питання в досудовому порядку. Однак, зазначений лист-претензію було повернуто на адресу представника позивача, у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання та станом на 10.04.2019 р. суму страхового відшкодування відповідачем не погашено. Вищевказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: копією Статуту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»; копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»; копією Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.117379 від 20.07.2017року; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; копією заяви [PERSON] про настання страхового випадку по договору страхування АвтоКАСКО від 04.09.2017року; копією довідки УПП у м.Львові про дорожньо-транспортну пригоду №3017249610909291 від 19.09.2017року; копією постанови судді Личаківського районного суду м.Львова від 20.10.2017року у справі №463/4519/17; копією Звіту ФОП [PERSON] про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №185454 від 22.09.2017року; копією Рахунку на оплату № 3718 від 13.09.2017р.; копією Рахунку № АР00029467 від 13.09.2017р.; копією страхового акту №UA2017090200001/L01/01 від 05.10.2017року; копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2017090200001/L01/01 від 05.10.2017року; копією платіжного доручення №8116 від 13.11.2017року; копією Видаткової накладної №19345 від 01.11.2017 р.; копією Наряду-Замовлення № АР00030237 від 09.11.2017 р.; копією страхового акту №UA2017090200001/L01/02 від 10.11.2017року; копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2017090200001/L01/02 від 10.11.2017року; копією платіжного доручення №8116 від 13.11.2017року; копією листа претензії ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вих.№1138272 від 28.01.2019року та іншими матеріалами справи. Правова позиція. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). V. Застосоване судом законодавство. Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з п. 22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховий випадок\~відповідно до\~статті 6\~зазначеного Закону\~у вказаній\~редакції є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ст.1188 ЦК України шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: 1)\~шкода,\~завдана одній\~особі з\~вини іншої\~особи,\~відшкодовується винною\~особою; 2)\~за наявності\~вини лише\~особи,\~якій завдано\~шкоди,\~вона їй\~не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 979 Цивільного кодексу України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.\~\~ Відповідно до приписів ст.993\~Цивільного кодексу\~України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Правовідношення, в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплати їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору- страхову суму. Правовідносини, які ґрунтуються на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов`язанням. Згідно із ст. 27 Закону України „Про страхування, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. VI. Висновки суду. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Обов`язком суду про розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справ та оцінка їх доказами. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостям, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Таким чином, враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи про те, що позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувало шкоду потерпілій стороні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, то до позивача у межах фактичних витрат перейшло право зворотної вимоги до особи відповідальної за завдані збитки. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] , не застрахував свою цивільно-правову відповідальність і такий в добровільному порядку понесені витрати позивачу не компенсував, станом на час розгляду справи відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати суду не надано,\~то суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути із відповідача в користь позивача понесені ним витрати на виплату страхового відшкодування. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 1921 гривень.

Outcome: approved