Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 5000,00 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 5000,00 гривень моральної шкоди та витрати на судовий збір, що є предметом позову. 12 грудня 2017 року позивач [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила зменшити розмір заявлених вимог, у зв'язку з відшкодуванням витрат на лікування страховою компанією, а вартість ліків 800 грн. та оплату медичних послуг УЗД в сумі 370 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 31 січня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода, вона рухаючись по пішохідному переходу була збита водієм [PERSON], який керував автомобілем «Volkswagen Touran», в результаті чого позивач отримала тілесні ушкодження, перебувала на лікарняному протягом одинадцяти днів. Також, в результаті наїзду автомобіля та отриманих травм були пошкоджені особисті речі позивача - взуття вартістю 1500 грн., сумка вартістю 800 грн., брюки вартістю 500 грн., які добровільно відповідач відмовився компенсувати, до складу витрат позивач включає суму 800,00 грн., фактично витрачені нею на оплату послуг такси, яким вона вимушена була користуватись для можливості потрапити на прийом до лікаря та проходження медичних процедур. Позивач наголошує, що подія, яка з нею сталась, дуже негативно вплинула на психічний стан здоров'я, вона до цього часу дуже боїться транспорту, а перетинаючи перехрестя перебуває в нервовій напрузі, згадуючи наїзд на неї автомобіля, тому враховуючи обставини справи просить відшкодувати за рахунок відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду, яку вона визначає в розмірі 5000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, процесуальним правом надати пояснення (заперечення) та висловити свої правову позицію щодо заявлених вимог не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"). За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Виходячи з предмету позову, позивач [PERSON] пред'явила вимоги до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, яка включає вартість пошкодженого взуття - 1500 грн., жіночої сумки - 800 грн., брюки жіночі - 500 грн. , а також відшкодувати понесені витрати за користування послугами таксі в сумі 800 грн., на підтвердження факту доведення вини відповідача у пошкодженні речей позивач посилається на обставини, які встановлені у постанові Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови Дарницького районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.7) Як зазначено судом у мотивувальній частині постанови суду: « 30 січня 2017 року о 17 год. 56 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen Touran» д.н.з. [NUMBER] на регульованому перехресті вулиць Драгоманова та А. Ахматової в м. Києві, повертаючи Ліворуч не надав переваги в русі пішоходу [PERSON], яка переходила проїзну частину, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та травмування пішохода, чим порушив вимоги п. 16.2 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП». Стаття 1192 Цивільного кодексу України зобов'язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. У відповідності з нормами цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені позивачем доводи щодо предмету позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, яка пов'язана з коменсацієї вартсоті пошкоджених речей та витрат на послуги таксі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів, які мали підтвердити вартість придбаних речей - одежі, взуття, сумки, так і втрату цими речами товарного вигляду після отримання позивачем тілесних ушкоджень, на підтвердження вимог в цій чатсині позивачем долучено лише фотознімки речей. Також, позивачем не долучено докази, які мали підтвердити користування послугами таксі, фактичну оплату цих послуг, що підлягає доведенню в межах даного спору, виходячи з предмету позову. В порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам цивільного процесу роз'яснено право заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення реальних збитків, пов'язаних з втраченими якостями пошкодженої речі, однак позивач в судовому засіданні не заявила таке клопотання та не долучила інших доказів, які мали підвередити дійсний розмір пошкодженої речі та неможливість її подальшого використання за призначенням. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 Цивільного кодексу України. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням обставин, які наведені позивачем та долучені до справи докази на підтвердження вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яка підлягає у відшкодуванні за рахунок відповідача [PERSON], як особи винної в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відповідно до вимог цивільного законодавства, передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки яким керував відповідач призвело до отриманих позивачем травм, які безпосередньо пов'язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди. При визначені розміру завданої шкоди суд враховує той факт, що позивач отримала тілесні ушкодження, які призвели до тривалого терміну знаходження на лікарняному, а також виходячи із суб'єктивного відношення позивача до вчиненого адміністративного правопорушення, тривалість та ступінь душевних страждань позивача, тривалість перенесеного нею фізичного болю, і з урахуванням розумності, виваженості та справедливості, та приходить до висновку, що в межах даного спору слід визначити загальний розмір заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.( ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., який сплачено позивачем при зверненні з даними позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial