Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Комінтернівський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON]. Однак у квітні 2013 року [PERSON] виїхав із квартири у невідомому напрямку. Комунальні послуги [PERSON] не сплачує, в квартирі не проживає та не з'являється, однак до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знявся, чим здійснює позивачу перешкоди у користуванні своїм майном. У судове засідання 27.05.2015 року позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій зазначив, що дійсно з квітня 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS], перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Крім того, у заяві просить розглядати справу за його відсутності. Третя особа - Комінтернівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання представника не направив, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2004 року та договору дарування частини квартири від 20.01.2009 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] тривалий час у квартирі не проживає, не цікавиться її станом, за комунальні послуги не сплачує, позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах ), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно письмових пояснень відповідача [PERSON] він з квітня 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS], перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Допитаний у судовому засіданні 05.05.2015 року у якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем вже більше 1 року, проживає разом з позивачем за спірною адресою, [PERSON] жодного разу не бачив, у спірній квартирі відсутнє будь-яке його майно та речі. З урахуванням системного аналізу зазначених вище доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та невикористання ним спірного житла за його прямим призначенням понад 1 рік. Відносно звернення відповідача з заявами про перешкоджання йому у користуванні житлом, Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області повідомлено, що [PERSON] з будь-якими заявами та повідомленнями в період з 01.04.2013 року по 2015 рік до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не звертався. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Щодо позовних вимог про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття особи з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial