Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулвся до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, вказавши, що з відповідачем з вересня 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У перід спільного сімейного життя, у них [INFO] народився син [PERSON] . З вересня 2016 року сімейні відносини між ними припинилися, вони мешкають окремо. Дитини проживає разом з нею. На підставі рішення суду від 15.12.2016 року відповідч зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина, у розмірі 1 / 4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення ним повноліття. За вазаним рішеням суду було відкрито виконавче провадження. Однак відповідач нерегулярно сплачує аліменти на утримання сина, у звязку з чим має заборгованість по аліментам. За \~ період\~ \~з \~ \~ листопада\~ \~ \~2016\~ \~ \~ року\~ по\~ \~лютий \~ 2021\~ року\~ (з\~ \~урахуванням \~ \~ несплати\~ за\~кожен \~місяць \~)\~ \~відповідач \~ \~своєчасно \~ \~ не\~ сплатив\~ \~аліменти \~ \~на суму\~ \~103330,35\~ грн.\~ Пеня,\~що \~ \~ підлягає\~ \~ стягненню\~ \~ \~за \~несвоєчасне \~ \~виконання \~ зобов`язання\~ по\~ сплаті\~ \~ аліментів\~ \~за вказаний\~ \~період \~ складає\~ \~ 87492,59\~ грн.,\~що просить стягнути з відповідача на свою користь. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач [PERSON] до суду не зявивлися, зверталася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~ \~ до\~\~суду\~\~ не\~з`явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Статтею 18 ЦПК України\~встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Стаття 89 ЦПК України\~встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду\~є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26\~Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~- під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 1 жовтня 2015 року № 6-149цс14) - оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.12.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розміпі 1 / 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2016 року і до повноліття дитини (а.с 12). Відповідач не у повному обсязі виконував обов`язок по утриманню неповнолітнього сина, відповідно до довідки розрахунку Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість [PERSON] , [INFO] по аліментам на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 211/5319/16-ц від 15.12.2016 року за період з 22.11.2016 року по 28.02.2021 року становить 13451,00 грн. (а.с. 14-15). Також позивачем було надано довідку - розрахунок Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з якої вбачається що заборгованість [PERSON] , [INFO] по аліментам на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 211/5319/16-ц від 15.12.2016 року за період з 01.11.2020 року по 01.10.2021 року становить 38804,00 грн., яку суд бере до уваги. З вказаних довідок - розрахунків, вбачається що відповідач періодично, частинами сплачував заборгованість по аліментам, в останнє він сплатив заборгованість 19.11.2020 року у розмірі 26302,50 грн., яка рахувалася за період з 01.10.2018 року по 01.11.2020 року, і таким чином заборгованість яка виникла до 01.11.2020 року, була погашена відповідачем у повному обсязі. Починаючи з 01.11.2020 року та до 01.10.2021 року відповідач заборгованість по аліментам не сплачував, тому за вказаний період має заборнгваність у розмірі 38804,00 грн. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.\~\~Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток\~\~дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з\~Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано\~\~Законом України №475/97-ВР\~\~від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно\~ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Суд приходить до висновку про те, що має місце порушення, встановленого Законом, права дітей. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті 5 Сімейного кодексу України\~держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених\~Конституцією України. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~обов"язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. З огляду на викладене, проаналізувавши вищевказані довідки розрахунки Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про заборгованість відповідача по аліментам на утримання сина, судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідно до вимогст.196 СК України- у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність, а саме настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду по справі № 333/6020/16 від 03.04.2019 року. Суд зазначає, що згідно практики Верховного Суду неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти (постанова від 25.04.2018, справа № 572/1762/15-ц). Крім того, відповідно до ч.1ст.179\~СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно дост.20 СК Українидо вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Згідно з розрахунком позивачки пеня за прострочку сплати відповідачем аліментів за період з листопада 2016 року по лютий 2021 року становить 87492,59 грн. Суд погоджується з даним розрахунком в частині розрахунку пені, оскільки вона розрахована відповідно до правової позиції за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Таким чином, враховуючи, що розмір нарахованої пені перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов"язанню, з відповідача підлягає стягненненню пенія в межах наявної заборгованості по аліментам у відповідності до довідки - розрахунку державного виконавця, а саме, в розмірі 38804,00 грн. Суд також враховує, що положеннями ч.2ст.196\~СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач до суду не з`явився, відзиву та доказів про свій матеріальний, сімейний стан суду не надав, тому суд не знаходить підстав для зменшення пені відповідно до ч. 2\~ст. 196 СК України. Отже визначений розмір неустойки є достатнім для сприяння належному виконанню відповідачем своїх зобов`язань, стимулювання його до належної поведінки і є достатньою майновою відповідальністю за невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти в повному обсязі. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.\~141 ЦПК України. Так зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial