Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, збільшення їх розміру та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.06.2016 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі у них народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] , яка в даний час знаходяться на утриманні матері. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2016 року постановлено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що в даний час відповідач має сплачувати більший розмір аліментів, оскільки дочка потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Просить суд, змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини з 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання доньки періодично щомісяця по 1000 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2019 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що сплачує стягнуті з нього аліменти належним чином, а по мірі можливості надає кошти і на інші витрати. Вказує на ту обставину, що збільшення розміру аліментів призведе його до скрутного становища. В задоволенні позовних вимог просив відмовити за безпідставністю. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Крім того суду пояснила, що працює ріелтором в АН «Галерея нерухомості» та отримує заробітну плату 6000 грн. в місяць. Вказаних коштів та аліментів, які стягуються за рішенням суду їй не вистачає для належного утримання дитини. Просить суд, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також, вказує, що на даний час його довіритель працює в ПАТ «Теремно хліб» експедитором, та сплачує 509 грн. присуджених аліментів в місяць. Вказував на те, що відповідач на даний час не має можливості сплачувати більший розмір аліментів. Просить суд, відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що у спільному подружньому житті у сторін народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] являється батьком дитини [PERSON] (а.с. 5). Судом встановлено, що згідно виконавчого листа від 20 липня 2016 року виданого на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 липня 2016 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.07.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України\~\~від 15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття\~\~183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.\~\~ У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7\~Закону України\~ «Про державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2019 року для\~дітей віком від 6 до 18 років становить - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з збільшенням потреб та розвитку дитини, підвищенням рівня прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача, не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років, а тому позовні вимоги позивача [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими. Суд також вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на користь позивача у збільшеному розмірі, оскільки є працездатним, здоровим та отримує стабільні доходи. Доводи представника відповідача про те, відповідач не має можливості сплачувати аліменти в збільшеному розмірі судом не беруться до уваги, оскільки до суду не надано жодного доказу погіршення стану здоров`я відповідача, втрати працездатності, або перебування на його утриманні інших осіб. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 3000 грн. на дитину щомісячно, оскільки, на думку суду, вказана сума є дещо завищеною, та належним чином не доведена наявність саме таких витрат у [PERSON] на утримання доньки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов в частині зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру аліментів, слід задовольнити, змінити спосіб стягнення аліментів з частки доходів на тверду грошову суму та збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.07.2016 року, та стягувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною першою статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до частина 1\~статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач в якості підстав для стягнення додаткових витрат не надала суду жодних доказів для задоволення такої вимоги, а тому на думку суду заявлену вимогу слід залишити без задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial