Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

16.03.2021 позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити їй, [PERSON] , перешкоди у користуванні власністю, а саме житлом у вигляді Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати [PERSON] передати їй, [PERSON] дублікат ключа від вхідних дверей до квартири. Вселити її, [PERSON] , разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , у квартиру [ADDRESS] . Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату, позначену на плані квартири цифрою 3, загальною житловою площею 17.4 кв.м; - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату, позначену на плані квартири цифрою 2, загальною житловою площею 14.1 кв.м. Залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] кухню (4) - площею 5.7 кв.м, ванну кімнату (5) - площею 2.1 кв.м, вбиральню (6) - площею 0.9 кв.м, коридор (1)- площею 4.1 кв.м. Вирішити питання розподілу судових витрат. Свої вимоги вона мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини двохкімнатної квартири, житловою площею 31,50 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 04.02.2021 року. Співвласником спірної квартири є відповідачка по справі [PERSON] , якій належить Ѕ частина квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, від 04.02.2021 року. Зазначена квартира дісталась у спадок від [PERSON] , 1957 р.н., який приходиться позивачці батьком, та помер у с. Чернеччина, Охтирського району, бо проживав там у будинку своєї дружини відповідачки [PERSON] . В період після смерті батька і до дня звернення до суду з позовною заявою вона не мала і не має доступу до вказаної квартири, так як відповідачка перешкоджає їй в цьому. Неврегульованим залишається і питання оплати комунальних послуг: відповідач проживає у квартирі та користується всіма послугами самостійно до даного часу, але існує вірогідність того, що вона чи надавачі послуг можуть мати до позивача претензії з приводу оплати комунальних послуг, якими фактично позбавлена можливості користуватися. Житлові кімнати у квартирі [ADDRESS] , не ізольовані. Поділ квартири в натурі є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Ідеальна частка кожного із співвласників складає 15.75 кв.м., в квартирі є дві житлові кімнати: площею 14.1 кв.м та 17.4 кв.м. Вона має намір проживати у кімнаті не сама, а разом з донькою [PERSON] , [INFO] , оскільки рішенням суду були розірвані шлюбні відносини з її чоловіком [PERSON] і вона ще тимчасово проживає з донькою у квартирі чоловіка, та останній вимагає, щоб вона виселилася, а відповідачка її у квартиру не впускає. Вважає, що вона має переважне право перед відповідачкою займати більшу кімнату, площею 17.4 кв.м. Крім того, відповідачка має житло у селі Чернеччина, Охтирського району, де і проживала постійно до березня 2020 року та ймовірно переважно проживатиме там і надалі. Вона ж із малолітньою дитиною не має іншого житла, а відповідачка взагалі не допускає її у квартиру, в якій проживала її бабуся, в якій проживали її батьки та тривалий час проживала після народження вона. Неізольовану кімнату площею 17.4 кв.м можна переобладнати в ізольовану кімнату шляхом встановлення стіни та дверей, за рахунок чого між кімнатами утвориться невеликий коридор для проходу в обидві, уже ізольовані кімнати та на площу коридорчика зменшиться житлова площа кімнати. Витрати на встановлення стіни та дверей сторони повинні розподілити між собою в рівних частинах. Тому позивачка звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 19.03.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка звернулася з зустрічною позовною заявою, якою позовні вимоги за первинним позовом не визнає. Зазначає що дійсно вона є власником Ѕ частини двохкімнатної квартири, житловою площею 31,50 кв.м, загальною площею 44,3 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 04.02.2021 року, її право власності виникло, зареєстроване та існує відповідно до закону з моменту його державної реєстрації. Позивачка за первісним позовом не має фактичного наміру проживати у вказаній квартирі й ніколи на цьому не наполягала. Фактичні вимоги [PERSON] до неї зведені до того, що остання вимагає викупити належну їй частку. При цьому остання визначає її вартість в розмірі 10000 доларів США. Після того як вона разом зі своїми дітьми повідомила [PERSON] , що вказана вартість є завищеною та не відповідає фактичній ринковій вартості її частки, остання почала погрожувати їй, що створить для неї не прийнятні умови для проживання і таким чином змусить її все ж таки викупити частку за названою нею вартістю. Виклики поліції, на які посилається позивачка є її наміром штучно створити докази начебто наявних перешкод для неї у користуванні квартирою, висновки за результатом вказаних звернень позивачки не містять жодного доказу про вчинення з її боку будь - яких правопорушень. Частка квартири на яку вона зараз претендує не є для неї єдиним житлом, розірвання шлюбу зі своїм чоловіком - [PERSON] , на яке посилається [PERSON] жодним чином не впливає на її житлові права так як квартира [ADDRESS] , в якій зараз проживає позивачка за первісним позовом належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 242 від 04.05.2000 року, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою. Крім того [PERSON] є повноправним одноосібним власником іншої окремої двокімнатної квартири - розташованої за адресою: [ADDRESS] , якою володіє на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.08.2008 року. Між нею і [PERSON] вже було досягнуто домовленості, що вона буде користуватись кімнатою № 3 - площею 17,4 кв.м., а [PERSON] візьме для власного користування кімнату № 2 - площею 14,1 кв.м., яка є непрохідною (ізольованою), що було ними визначено як прийнятний варіант. Після вказаної домовленості, її син у кімнаті № 3 влаштував тимчасову перегородку з ОСБ - плити, яка дозволяє їй та [PERSON] уникати контакту один з одним. [PERSON] проти вказаного порядку користування не заперечувала, але в подальшому, не домігшись викупу у неї її частки за бажані 10000 доларів, почала ініціювати сварки та судовий розгляд справи - претендуючи саме на кімнату № 3 , якою фактично користується вона, при цьому кімната №2 є звільненою від будь - яких речей та можливою для вселення. В зв`язку з чим просить визначити порядок володіння та користування квартирою [ADDRESS] , виділивши їй у володіння та користування - житлову кімнату, що на плані квартири позначена цифрою «3», площею - 17,4 кв.м., виділити у володіння та користування відповідачці - житлову кімнату, що на плані будівлі позначена цифрою «2», площею -14,1 кв.м. Залишити в спільному користуванні співвласників: коридор, що на плані будівлі позначена цифрами «1» площею - 4,1 кв.м., кухню, що на плані будівлі позначена цифрами «4», площею - 5,7 кв.м., ванну, що на плані будівлі позначена цифрами «5», площею - 2,1 кв.м., туалет, що на плані будівлі позначена цифрами «6», площею - 0,9 кв.м. Стягнути з відповідачки на її користь судові витрати пов`язані з розглядом даної справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити із підстав викладених у позові заперечували проти зустрічної позовної заяви. За результатом проведеної будівельно - технічної експертизи 08.11.2021 позивач подала заяву, у якій просить визначити порядок користування квартирою згідно 1 варіанту запропонованого експертом. Виділити їй разом із малолітньою донькою кімнату позначену на плані квартири та на додатку №2 до висновку експерта №1337 від 30.09.2021 р. цифрою 3, житлова площа якої після переобладнання становитиме 15,5 м2 та виділити у користування [PERSON] кімнату позначену №2 площею 14.1 м2. Зазначає, що має намір вселятись до житла разом із донькою, тому потребує кімнату більшою площею. Крім того, вікно меншої кімнати виходить на глуху стіну двохповерхової цегляної торгівельно-офісної будівлі, а це матиме негативний вплив на її дитину, що підтверджується висновком психолога. Тому просила визначити порядок користування квартирою у запропонованим нею варіанті. Відповідачка позовні вимоги не визнала, вказавши на те, що нею не чинились будь-які перешкоди по вселенню в квартиру позивачки. Наполягала на задоволенні її зустрічних вимог та прохає, щоб суд виділив їй частину кімнати № 3 - площею 14,0 кв.м., а [PERSON] кімнату №2 - площею 14,1 м2 згідно 2 варіанту висновку експерта. Вказує на те, що саме такий варіант поділу є найбільш справедливим з огляду на те, що вказаною кімнатою вона користується постійно як за життя, так і після смерті чоловіка, а ця кімната нею звільняється на користь [PERSON] . Облаштування прямої перегородки згідно вказаного варіанту для неї не буде обтяжливим. Представники ПП «Жилкомсервіс» до суду не з`явились від зазначеної установи надійшла письмова заява із проханням проводити розгляд справи без участі їхнього представника. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. 04 лютого 2021 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем на Ѕ частини квартири по [ADDRESS] , є [PERSON] , а на Ѕ частину цієї ж квартири спадкоємцем є [PERSON] . Згідно витягу з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , квартира є двохкімнатною, загальною площею 44,3 кв.м, житлова площа складає 31.5 кв.м., одна кімната, позначена цифрою 2 площею 14.1 кв.м., друга кімната, позначена цифрою 3 - площею 17.4 кв.м., кухня (цифра 4) - площею 5.7 кв.м, ванна (цифра 5) - площею 2.1 кв.м, вбиральня (цифра 6) - площею 0.9 кв.м, коридор (цифра 1) - площею 4.1 кв.м., житлові кімнати у квартирі [ADDRESS] , не ізольовані. Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири по [ADDRESS] . Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 26 лютого 2021 року в справі №583/267/21 провадження №2/583/279/21 був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.03.2021 року вбачається що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить, квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № 242 від 04.05.2000 року, та на праві повної приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.08.2008 року. Згідно довідки відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 25.07.2019 року та проживає за адресою: [ADDRESS] . Також остання є власником будинку та земельної ділянки під ним у [ADDRESS] , та є власником будинку і земельної ділянки під ним у [ADDRESS] . У позивачки з відповідачкою виникають непорозуміння по користуванню квартирою. Так, згідно довідки складеної 06.02.2021 дільничним офіцером поліції Вовченко В. останній розглянувши заяву [PERSON] встановив, що між [PERSON] та [PERSON] виникають конфлікти з приводу користування квартирою. 05.02.2021 [PERSON] прийшла до квартири, але [PERSON] не впустила її. В подальшому [PERSON] викликала поліцію. Як видно із копії листа Охтирського РВП Акуліна І. зверталась до поліції 16.02.2021 (звернення зареєстроване за №1405) та 17.02.2021 (звернення зареєстроване за №1429). У ході розгляду звернень ознак кримінальних правопорушень не встановлено. В судовому засіданні були допитані свідки заявлені позивачем [PERSON] . Так, свідок [PERSON] показала. що у березні цього року разом із [PERSON] у вечірній час ходили до вказаної квартири. Останню до квартири не впустили, двері не відкрили, хоча через вікно було видно, що у квартирі хтось перебуває. Свідок [PERSON] також пояснила, що на прохання [PERSON] також у лютому - березні цього року її запросили бути свідком того, що останню не впускають у квартиру. Дійсно [PERSON] дверні не відчинили, однак у вікно було видно, що в квартирі хтось знаходиться. Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД проти Ірландії» та у справі від 20.11.1995 року «Прессе Компанія Навієра СА» проти Бельгії», зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Дослідивши наявні докази у їх сукупності суд прийшов до висновку про те, що право позивача користуватись своєю часткою нерухомого майна відповідачем порушується. Доводи відповідача про те, що на неї позивачкою чинився тиск з метою відмовитись від житла, не може слугувати законною підставою для порушення права власності останньої. З огляду на викладене порушене право позивачки підлягає захисту у вибраний нею спосіб, тому з урахуванням обставин справи, суд вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення її у вказану квартиру. Зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та обов`язок передати примірник ключа від вхідних дверей до житла слід покласти на [PERSON] . У іншій частині позовних вимог сторін суд виходить з наступного. У силу ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до абз. 6 п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» надано роз`яснення щодо встановлення порядку користування жилим будинком. Зокрема, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленим приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. П. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року визначає, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №1337 від 30.09.2021 експертом було запропоновано 2 варіанти визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] .. Обираючи найбільш сприятливі варіанти визначення порядку користування квартирою суд виходить з інтересів сторін, їх рівного права користування квартирою. На думку суду 2 - й варіант є таким, що найбільш об`єктивно та повно враховуватиме інтереси обох сторін, адже у зазначеному варіанті кожній із сторін виділяється кімната та частина кімнати майже однакової площі (14,1 та 14,0 м2). Однак кожна із сторін претендує на виділення їй у користування кімнати за №3. При цьому позивач посилається на ту обставину, що до квартири буде вселятись разом із донькою через неможливість проживання разом із колишнім чоловіком у спільній квартирі та через ту обставину, що у іншій належній їй на праві власності квартирі (незначної площі) мешкає син. Суду також була надана довідка практичного психолога школи про те, що щоденне бачення глухої цегляної стіни будівлі (вид із кімнати за №2) може негативно впливати на поведінку дитини, її працездатність, здоров`я, взаємини з оточенням та в родині. Судом були досліджені світлини на яких зафіксоване розташування між стіною будинку та господарської споруди. Також позивач просить урахувати наявність у відповідачки на праві власності житла у с. Чернеччина та с. Неплатине, Охтирського р-ну. Вказані обставини були досліджені в суді та було з`ясовано, що будинок у с. Неплатине непридатний для проживання в ньому, а у будинку в с. Чернеччина періодично мешкає син [PERSON] разом з невісткою. Вказані обставини, як і факт спільного проживання [PERSON] із батьком позивачки, гарні стосунки як між ними самими, так і між ними та померлою бабусею, факти проведення ремонту в квартирі та проживання у ній після смерті бабусі підтвердили допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] вимагаючи виділити їй у користування кімнату за №3 посилається на те, що вона на протязі тривалого часу користується вказаною кімнатою, за життя разом із померлим чоловіком зробили у всій квартирі ремонт, до цього доглядали за померлою матір`ю чоловіка, а після її смерті вирішували із сестрами померлого питання щодо його одноособового успадкування цієї квартири, у т.ч. за рахунок спільного сімейного бюджету сплати суми одній із них за відмову від частки на його користь. За клопотанням сторони відповідача у суді буди допитані також інші свідки. Так, свідок [PERSON] повідомляла, що влітку 2018 року на замовлення відповідачки та її померлого чоловіка за плату робила ремонт у квартирі. Свідок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожна окремо, пояснили, що після смерті бабусі (попереднього власника квартири) там почали мешкати її син [PERSON] разом із відповідачкою. Вони там зробили ремонт. До цього вони доглядали за бабусею та поховали її. Не бачили щоб [PERSON] провідувала бабусю. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою згідно варіанту запропонованого відповідачем [PERSON] з урахуванням уточнення після проведеної експертизи, оскільки зазначеним варіантом не порушується право власності сторін по зазначеній справі та він узгоджується із фактичним порядком користування житловими кімнатами відповідачкою, адже після смерті чоловіка остання використовує саме цю кімнату для постійного проживання у ній і має намір проживати у цій квартирі в подальшому. Розміри житлової площі виділеної сторонам є майже ідентичними. Переобладнання перегородки на пряму не є утрудненим та обтяжливим, як для відповідача [PERSON] , оскільки та погоджується на зменшення розміру кімнати, яку прохає виділити собі, та позивача [PERSON] , яка отримає у користування ізольовану повноцінну кімнату. Доводи позивача про істотне порушення прав її малолітньої дитини суд відкидає, адже у власності позивачки перебуває інше житло у м. Охтирці. Посилання на розірвання шлюбу та складні стосунки із чоловіком суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини не є такими, що тягнуть за собою втрату користування житлом як позивачкою, так і її малолітньою донькою. Беззаперечних та достатніх доказів неналежного природного освітлення кімнати №2 суду також не надано. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,та для повного задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] стосовно встановлення порядку користування квартирою. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги від 06.03.2021 року, укладений із адвокатом Єфіменко Л.І., акт приймання - передачі виконаних робіт від 29.12.2021 року до договору, з яких вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість. Сплата вказаних коштів позивачем адвокату підтверджується квитанцією № 31 від 10.02.2021 року на суму 3200,00 грн. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не погоджується із доводами сторони відповідача про не співмірність вказаних витрат з огляду на характер та обсяг виконаної роботи. Однак, оскільки судом вимоги позивача задоволені частково, то на користь позивачки із відповідача підлягає стягненню Ѕ частина зазначеної суми, а саме - 1600 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду був сплачений судовий збір за дві вимоги в сумі 1816 грн. та Ѕ частина витрат на проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 3432,20 грн. Відповідачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 908 грн. та Ѕ частина витрат на проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 3432,20 грн. Із урахуванням того, що вимоги позивача були задоволені частково компенсації на його користь підлягає Ѕ частина зазначених витрат у розмірі (3432,20 +1816)/2 + 1600 грн. витрат на правничу допомогу = 4224,10 грн. Із огляду на повне задоволення зустрічних вимог на користь відповідача підлягає стягненню уся сума понесених нею судових витрат у розмірі 4340,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial