Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

13.03.2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] (далі позивач) до фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі відповідач), третя особа відділ з питань захисту прав споживачів Петропавлівської районної ради (далі третя особа), про відшкодування шкоди завданої в результаті порушення прав споживача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27 січня 2015року він придбав в магазині належної відповідачу торгової групи «Технікс», який розташована в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області по вул. Леніна, 10, планшет марки 3QQSO728C3G за 2350 гри. 00 коп., не одержавши керівництва по використанню даного планшету, яке обіцяли потім знайти та надати, чого не було зроблено до цього часу, незважаючи на його вимоги. Вдома, включивши планшет, він встановив невідповідність функцій планшета його технічним характеристикам, про які він дізнався з Інтернету, що унеможливлювало його подальше використання. 02 лютого 2015 року позивач звернувся до магазину «Технікс» з претензіями та заявою згідно з ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону) та вимагав розірвання договору і повернення йому сплачених за товар грошових коштів. Однак, продавець відмовилася прийняти та реєструвати його заяву. Після його звернення у відділ з питань захисту прав споживачів по телефону було проведено розмову з власником товару - відповідачем, який дав вказівку продавцеві зареєструвати заяву позивача. 06 лютого 2015 року позивачу з магазину надали письмову відповідь, що придбаний ним товар є сертифікованим з гарантійними зобов'язаннями, що не підтверджено ніякими документами, та запропоновано провести передбачену гарантійним обслуговуванням експертизу для встановлення причини несправності планшету, на що позивач 06.02.2015р. дав згоду шляхом подання письмової заяви згідно з п. 4 ст. 17 Закону. 17.02.2015 року позивач написав та зареєстрував заяву до магазину «Технікс» з вимогою видати йому інший планшет, посилаючись на постанову Кабінету міністрів № 172 від 19 березня 1994 року «Про реалізацію окремих положень Закону України « Про захист прав споживачів», згідно з п. 9 ст.8 якого підприємства торгівлі повинні мати обмінний фонд товарів (додаток №2 до цієї постанови) в перелік яких також входить приданий позивачем планшет, бо в ньому є всі функції мобільного телефону. Відповіді позивач не отримав. 03.03.2015 року позивач по телефону намагався вирішити питання з відповідачем, але отримав відмову, що й стало приводом звернення до суду. Посилаючись на ст.ст. 8, 15, 22, 23 Закону України « Про захист прав споживачів» позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] вартість товару в сумі 2350,00 гривень і моральну шкоду в сумі 3000,00 грн., а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави десятикратний розмір вартості товару в сумі 23 000,00 грн. 26.06.2015 року позивач збільшив позовні вимоги і посилаючись на п.п.1.2, та п. 9 статті 8 Закону України « Про захист прав споживачів» просить за кожен день затримки усунення недоліків споживачеві стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару, що за один день складає 23 грн. 50 коп., а за 150 днів затримки х 23 грн. 50 коп. = 3525 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі і просив задовольнити. Відповідач позов визнав частково в межах вартості планшета в сумі 2350 грн. Відповідач пояснив, що сервісний центр замість експертизи зробив ремонт планшета з заміною материнської плати, тобто мав місце виробничий брак. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що 27 січня 2015 року позивач придбав в магазині, належному відповідачу, який розташований в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області по вул. Леніна, 10, планшет марки 3QQSO728C3G без інструкції користувача, сплативши за планшет грошові кошти в розмірі 2350 гри. 00 коп., що підтверджується копією чека (а.с.4). Інструкцію по використанню цього планшету відповідач позивачу до цього часу не надав. Вдома, включивши планшет, позивач встановив невідповідність функцій планшета його технічним характеристикам, про які він дізнався з Інтернету, що унеможливлювало подальше використання купленого планшету. 02 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій, посилаючись на виявлену невідповідність функцій планшета технічним характеристикам, вимагав обміняти планшет на аналогічний або повернути йому сплачені за товар грошові кошти. Ці обставини підтверджуються копією заяви позивача від 02.02.2015 року з позначкою відповідача про її прийняття (а.с.5) 06 лютого 2015 року відповідач надав позивачу письмову відповідь, у якій зазначено, що придбаний ним товар є сертифікованим з гарантійними зобов'язаннями, та запропонував провести передбачену гарантійним обслуговуванням експертизу для встановлення причини несправності планшету у сервісному центрі «Технопорт» за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Пушкіна, 51, що підтверджується копією відповіді (а.с.6), на що позивач 06.02.2015р. дав згоду шляхом подання письмової заяви, копія якої додана до позову (а.с.7) та передав відповідачу планшет для проведення експертизи, що підтверджується копією товарного чеку, на якому відповідач зробив запис про прийняття планшета на експертизу (а.с.4). 17.02.2015 року позивач подав письмову заяву відповідачу з вимогою видати йому інший планшет з обмінного фонду, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів № 172 від 19 березня 1994 року, що підтверджується копією цієї заяви з відміткою відповідача про її прийняття (а.с.8). Відповіді позивач не отримав. 03.03.2015 року позивач по телефону намагався вирішити спірні питання з відповідачем, але отримав відмову, що й стало приводом звернення до суду. Правовідносини між сторонами регулюються Цивідбним кодексом (далі ЦК) України, Законом України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) та підзаконними нормативними актами. Згідно з ст.8 Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (ч.1). Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред'являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред'явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (ч.3). При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) незалежно від моделі. Для цього продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов'язані створювати (мати) обмінний фонд товарів. Перелік таких товарів визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9). Мобільні телефони та персональні компютери, одним з різновидів яких є планшетні компютери або планшети, є у Переліку товарів, з яких утворюється обмінний фонд, що є додатком до постанови Кабінету Міністрів № 172 від 19 березня 1994 року «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів». За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. При усуненні недоліків шляхом заміни комплектуючого виробу або складової частини товару, на які встановлено гарантійні строки, гарантійний строк на новий комплектуючий виріб і складову частину обчислюється починаючи від дня видачі споживачеві товару після ремонту (ч.9). Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.17 Закону у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що відповідач порушив права позивача як споживача, продавши йому товар з недоліками, які полягали у невідповідності функціональних можливостей товару заявленим технічним характеристикам, відсутності сертифікату якості та інструкції користувача. На вимогу позивача, яка відповідає способу захисту прав споживача, передбаченому ч.1 ст.8 Закону, відповідач запропонував провести експертизу, на яку позивач погодився, однак відповідач не довів відсутність недоліків, не провів експертизи товару, порушив строки усунення недоліків, встановлені ч.1 ст.8 Закону, крім того, не надав позивачу з обмінного фонду товар аналогічної марки, що надає право позивачу не тільки на розірвання договору купівлі-продажу і повернення позивачу вартості товару в сумі 2350,00 гривень, а й на стягнення з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару, що за один день складає 23 грн. 50 коп., а за 150 днів затримки х 23 грн. 50 коп. = 3525 грн. Згідно з ч.2 ст.22 Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4"Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) (далі постанова Пленуму) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 5 постанови Пленуму, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає ум+ови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно з п.5 ч.1 ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Позивач не надав доказів, що внаслідок дефекту в продукції, яку він придбав у відповідача, настало каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Отже, вимога позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, є необґрунтованою. Не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь держави десятикратного розміру вартості товару в сумі 23 000,00 грн., оскільки позивач не є уповноваженим представником держави на предявлення таких вимог, а відповідно до ч.2 ст.23 Закону таке стягнення є штрафом, сума якого зараховується до державного бюджету. Згідно з п.13 ч.1 ст.26 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. На підставі ч.2 ст.22 Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в розмірі, визначеному згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 8, 17, 22, 23, 26 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial