Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

12.02.2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ««ПриватБанк»» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 65928,05 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 29.04.2004 року був укладений кредитний договір № NKVYRK02190119, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 3150 грн. на строк до 28.04.2006 року (включно), а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в сумі 198,57 грн., який складаються з заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитними коштами - 2 % в місяць, щомісячної сплати комісії у розмірі 1% від суми наданого кредиту. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач [PERSON], незважаючи на це, порушив його, оскільки своєчасно не погашав кредит та не сплачував відсотки за користування ним, внаслідок чого станом на 23.01.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 65928,05 грн., яка складається з : - заборгованості за кредитом у сумі 2114,04 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 17666,06 грн.; - пені у сумі 45738,17 грн.; В судовому засіданні представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог, згоду на винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, судом належним чином повідомлений про час та місце його проведення за зареєстрованим місцем проживання, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що між Банком та відповідачем 29.04.2004 року був укладений кредитний договір № NKVYRK02190119, в якому сторони узгодили всі його умови. Згідно умов цього кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 3150 грн. на строк до 28.04.2006 року із сплатою за користування кредитом відсотків - 2 % в місяць з умовою його повернення шляхом внесення щомісячного мінімального платежу в сумі 198,57 грн. в строк з 18 по 25 число кожного місяця. У відповідності зі ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи слідує, що позичальник повинен був погашати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку та строки відповідно до умов договору, проте свої зобов'язання не виконав. Згідно договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання зобов'язань позичальником є сплата ним Банку пені відповідно до умов договору (п.п. 3.4 ) - 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. Станом на 23.01.2014 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 65928,05 грн., яка складається з : - заборгованості за кредитом у сумі 2114,04 грн.; - заборгованості за процентами у сумі 17666,06 грн.; - пені у сумі 45738,17 грн.; Що стосується вимог про стягнення суми пені, то суд виходить з того, що ч.3 ст. 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду, за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі за Конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (№ 7-рп/2013) рекомендовано Верховній Раді України законодавчо врегулювати питання щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання позичальниками - фізичними особами грошових зобов'язань у відносинах споживчого кредитування. З розрахунку, наданого Банком, видно, що розмір заявленої до стягнення пені (45738,17 грн.) значно перевищує заборгованість відповідача за тілом кредиту та відсотками. Разом з тим, відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 ЦПК України одним із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільних прав та інтересів. За такого, враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 20000 грн. 00 коп. В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, з урахуванням ступеня їх задоволення в сумі 397,8 грн.

Outcome: partial