Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищеназваним позовом 15.09.2010 року, по справі було постановлено 19.10.2012 року заочне рішення суду, яке за заявою відповідача було скасовано ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 17.01.2014 року. В ході нового судового розгляду [PERSON] уточнив заявлені позовні вимоги в редакції позову 31.03.2014 року та зазначив, що працював у ТОВ « НТП Гонта - Технологія» машиністом насосної установки 6-го розряду, з виконання робіт по ремонту устаткування. При прийомі на роботу між ним та відповідачем був укладений письмовий договір про виконання цієї роботи з оплатою 2500 грн. щомісяця, підписаний 26.10.2009 року . До роботи він став 27.10.2009 року. Працюючи з 27.10. 2009 року по 31 березня 2010 року на підприємстві відповідача він не отримував встановлену договором заробітну плату, за весь цей період він отримав 31.12.2009 року - 1000 грн. та у березні 2010 року 500 грн. З урахуванням договірної заробітної плати ( 2500 грн. х 5 міс. мінус отриманих ним 1500 грн.) загальна заборгованість за вищеназваний період складає 11000 грн. В квітні 2010 року він звернувся до адміністрації відповідача щодо виплати заробітної плати на підставі договору від 26.10.2009 року, але йому було запропоновано офіційно працевлаштуватись для погодження інших питань. 14.04.2010 року він привіз свою трудову книжку та написав заяву про працевлаштування, в травні 2010 року він отримав заробітну плату в розмірі 2426 ,00 грн. З 26.05.2010 року по 06.062010 року він знаходився на лікарняному , а приступивши до роботи , він повторно звернувся до адміністрації з питань виплати йому заборгованості по заробітній платі, але відповіді не отримав. 16.06.2010 року він подав заяву про звільнення за власним бажанням. При звільненні йому було виплачено разом з нарахуваннями по лікарняному листу 2083 грн. Весь цей час роботодавцем не заповнювалися табеля чи відомості по заробітній платі , при звільненні йому також не була видана трудова книжка. Тільки після звернення до органів прокуратури , він 11.02.2012 року отримав свою трудову книжку. Час затримки повернення трудової книжки склав з червня 2010 року по лютий 2012 року 20 місяців, уточнивши заявлені позовні вимоги 24.04.2012 року , позивач просить на його користь заборгованість за затримку видачі трудової книжки за вищеназваний період в розмірі 74778, 93 грн., недоотриману заробітну плату в сумі 11000 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити , додатково пояснили, що доводи відповідача щодо телефонних дзвінків на адресу позивача , начебто, з пропозиціями забрати свою трудову книжку , не можуть бути прийняті до уваги як належні та допустимі докази. Свідок [PERSON] , яка працювала у спірний період на підприємстві відповідача менеджером по роботі з кадрами, показала, що в день звільнення [PERSON] не була надана трудова книжка з вини роботодавця. Трудову книжку позивач отримав тільки після звернення до органів прокуратури. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] показав, що він разом з [PERSON] працював на підприємстві відповідача з березня 2010 року. Неправомірними діями відповідача, які полягають у порушенні трудового законодавства, позивачеві заподіяна моральна шкода , яку він оцінює у 5000 грн. Вважають, що заявлені позовні вимоги доведені у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача Гордієнко А.І. заперечував проти заявленого позову та зазначив, що факт роботи позивача на підприємстві відповідача до квітня 2010 року і у зв»язку з цим , невиплати йому заробітної плати не підтверджений належними та допустимими доказами. Крім того, вважає, що позивач не має право на компенсацію , пов»язану із затримкою видачі трудової книжки, оскільки він сам при звільненні повідомив про те, що має намір змінити своє місце проживання. За його мобільним телефоном відповідачем здійснювався зв»язок та відповідальними працівниками повідомлялось про необхідність прийти до відділу кадрів з метою отримання трудової книжки, але [PERSON] не зробив цього. Відповідні акти були складені підприємством та надані суду. Крім того, на його адресу направлялись повідомлення поштою, які відсутні, у зв»язку із спливом часу зберігання таких документів. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши думку учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Як убачається із наданої суду копії трудової книжки на ім»я позивача [PERSON] серії [NUMBER] він був прийнятий на посаду машиніста насосних установок 5 розряду в комплекс дослідно- промислової установки ТОВ « НВП Гонта- Технологія» згідно наказу № 5-к від 05.05.2010 року та звільнений за власним бажанням 16.06.2010 року на підставі наказу № 34-к від 16.06.2010 року ( а.с. 61а-65) Позивач зазначає, що до офіційного працевлаштування він працював на вищеназваному підприємстві на посаді машиніста насосної установки 6-го розряду на підставі письмового договору від 26.10.2009 року, із заробітною платою 2500 грн. щомісяця. В обґрунтування зазначених обставин посилається на показання свідка [PERSON], який пояснив, що у кінці березня 2010 року знайомий йому раніше [PERSON] запропонував працювати з ним разом в ТОВ « НВПГонта- Технологія» . Коли він влаштовувався на підприємство, то писав зразу дві заяви : про прийняття на роботу та про звільнення. Керівництво підприємства обіцяло, що коли аглофабрика запрацює, то буде хороша заробітна плата. Хоча він працював з 28 березня 2010 року, але офіційно був працевлаштований на ТОВ « Гонта-Технологія» з 05.05.2010 року, звільнився 05.02.2014 року. [PERSON] працював разом з ним на насосній станції, хто ще працював з ними не може назвати. Під час роботи у [PERSON] виник конфлікт з керівництвом з приводу заборгованості по заробітній платі , потім він захворів та звільнився. До березня 2010 року він не працював разом з позивачем. Оцінивши показання свідка, суд вважає, що ними не доводиться факт роботи [PERSON] на підприємстві відповідача з жовтня 2009 року та неотримання ним заробітної плати у повному обсязі, оскільки свідок [PERSON] показав, що до 28 березня 2010 року він не працював разом з позивачем. Крім того, докази, які надав сам позивач, спростовують факт його роботи на ТОВ « НВП Гонта -Технологія» з жовтня 2009 року. Так, із копії вищеназваної трудової книжки убачається, що згідно запису за № 15, [PERSON] був прийнятий з 01.07.2009 року на посаду прорабу в ПП « Компания ХХ1 век » ( наказ по підприємству № 23 від 30.06.2009 року), із зазначеного підприємства він звільнився за власним бажанням 14.12.2009 року ( наказ № 34 від 14.12.2009 р.). Із зроблених записів не убачається, що він був прийнятий на неповний робочий день, по сумісництву, тощо, таким чином, позивач не довів ті обставини, що працюючи на одній постійній роботі, він також у цей же період , згідно письмового договору від 26.10.2009 року одночасно працював на посаді машиніста насосної установки 6-го розряду в ТОВ « НВП Гонта- Технологія». В цій частині позову заявлені вимоги щодо виплати не доплаченої заробітної плати не підлягають задоволенню, у зв»язку із недоведеністю обставин, на які посилається позивач. Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог відносно стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки суд виходить з наступного. Згідно запису із трудової книжки [NUMBER] на ім»я позивача [PERSON] він був звільнений16.06.2010 року з ТОВ «НВП Гонта- Технологія» ( а.с.64). Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок . Між тим, в день звільнення позивача у порушення вимог закону трудова книжка йому не була видана. Як пояснила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], вона працювала у відділі кадрів ТОВ « НВП « Гонта -Технологія» в період з 01.04.88 року по 03.11.1988 року та з 05.05.2010 року по 30.09.2014 року. З 05.05.2010 року на підприємство були працевлаштовані всі працівники. В кінці травня її повідомили, що [PERSON] не вийшов на роботу і його звільнили з дати невиходу, але пізніше він приніс лікарняний , який закінчився десь в червні і керівництво , хоча він прийшов на роботу пізніше, чим зазначено в листку непрацездатності, пішло йому назустріч і внесло запис у трудову книжку про звільнення з дати закінчення лікарняного. В цей день не було керівника та печатки, у зв»язку з чим, вона звернулась до нього із проханням прийти на наступний день, але [PERSON] не прийшов. Вона йому зателефонувала на наступний день, він пообіцяв прийти, але не з»явився, у подальшому вона також телефонувала [PERSON], але останній на дзвінки не відповідав. Крім того, поштою [PERSON] направлявся лист з повідомленням про необхідність забрати книжку. Таким чином, факт неотримання трудової книжки в день звільнення підтверджений свідком - менеджером з персоналу з боку відповідача. Представник відповідача посилався у своїх запереченнях на відсутність вини роботодавця у затримці трудової книжки, мотивуючи тим, що [PERSON] неодноразово телефонували менеджери з кадрової роботи , пропонуючи забрати свою трудову книжку, як докази зазначених тверджень просив прийняти роздруківку телефонних дзвінків, надану 15.06.2015 року за № 02-165 про з»єднання абонента № 92-03-99 за період з 01.06.2010 року по 30.06.2010 року ( а.с.141-147), з яких убачається , що на мобільний телефон [PERSON] були здійснені дзвінки 16.06.2010 року, 17.06.2010 року та 29.06.2010 року. Між тим, суд не може вважати зазначені докази належними та допустимими, оскільки на їх підставі неможливо зробити однозначний висновок про зміст самої розмови. Крім того, п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мінюста України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.93р. ( з наступними змінами та доповненнями), роботодавець повинний направити працівнику письмове повідомлення з необхідністю з»явитись для отримання трудової книжки, але доказів направлення ТОВ « НВП Гонта-Технологія» [PERSON] відповідного листа відповідачем суду не було надано. Згідно із п. 9 ст. 235 КЗпП України за затримку у видачі трудової книжки за затримку видачі трудової книжки з вини власника виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У відповідності до абз. З п. 2 Порядку N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язується відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.(абз.4 п.2 зазначеного Порядку). Таким чином, згідно трудової книжки , [PERSON] працював в « НВП Гонта- технологія» з 05.05.2010 року по 16.06.2010 року, згідно наданої позивачем суду виписки із ПАТ « ПриватБанк» за період з 01.05.2010 року по 01.07.2010 року йому була зарахована заробітна плата за травень- червень 2010 року, яка складала: -за травень 2010 року при кількості відпрацьованих робочих днів з 05.05. по 25.05.2010 року -13 виплачено 1730,14 грн. -за червень 2010 року при кількості відпрацьованих робочих днів з 07.06.по 16.06.2010 року -8 виплачено 2017,87 грн. ( а.с.76). Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100). Отже, враховуючи, вимоги абз.4 п.2, абз.1 п.З, абз.2 п.4, абз.1, 2 п.8 Порядку №100 та вищенаведений п.10 частини IV цього Порядку, середньоденний заробіток [PERSON] за два місяці складатиме 178,47 грн. із розрахунку 1730,14 грн. + 2017,87 грн.= 3748.01 грн. : на 21 відпрацьований робочий день за 2 останні місяці = 178, 47 грн. Відповідачем не було надано доказів щодо графіку роботи позивача, тривалості його робочого часу, у зв»язку із чим, суд виходить із загальних норм трудового законодавства щодо 8- часового робочого дня при п»ятиднівному робочому тижні. Згідно листа Мінпраці України від 25.08.2009 року № 9681/0/14-0713 « Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2010 рік» за період з 17.06.2010 року до 31.12.2010 року обраховано 141 робочий день; згідно листа Мінпраці України від 25.08.2010 року № 9111/0/14-10/13 « Про розрахунок тривалості робочого часу на 2011 рік» за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 року обраховано 250 робочих днів та згідно листа Мінсоцполітики України від 23.08.2011 року № 8515/0/14-11/13 « Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» за період з 01.01.2012 року по 11.02.2012 року ( дата отримання трудової книжки позивачем ) обраховано 28 робочих днів. Доказів того, що в цей час позивач працював сторонами не було надано. Суд вважає, що відповідач на підставі ст.60 ЦПК України не надав доказів поважності причин, з яких позивачеві в день звільнення не була видана трудова книжка. Факт не видачі трудової книжки у день звільнення підтверджений також листом прокурора Дзержинського району м.Кривого Рогу від 16.01.2012 року № 334-11 ( а.с.65). Таким чином, за період з наступного дня після звільнення (17.06.2010 р.) по день отримання позивачем трудової книжки (11.02.2012 року) час затримки видачі трудової книжки складає 419 робочих днів, а відповідно сума компенсації складає 178,47 грн. х 419 р.д.=74778,93 грн. У зв"язку з тим, що права позивача в сфері трудових відносин було порушено, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що на думку суду є розумною компенсацію, виходячи із доведеності позову в цій частині, глибини та тяжкості перенесених позивачем моральних страждань. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати пропорційно частині задоволених на користь позивача позовних вимог, а саме судовий збір по вимогах майнового характеру в сумі 500, 00 грн. та вимогах немайнового характеру в сумі 107,30 грн.

Outcome: partial