Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

що [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до Громадської організації «Нетішинська самооборона», в якому просить визнати недостовірною інформацію у фотоматеріалі-колажі та в інших матеріалах, роміщених на веб-сторінці [INFO] щодо його відношення до Партії регіонів і застосування ним незаконних засобів агітації; зобов'язати відповідача видалити зазначений фотоматеріал-колаж та розмістити у належному йому ресурсі спростування неправдивої інформації шляхом розміщення наступного тексту «[INFO] року на нашій сторінці в мережі «ВКОНТАКТЕ» була розміщена недостовірна інформація, що [PERSON] має відношення до Партії регіонів, пов'язаний з кандидатами в народні депутати України [PERSON] та [PERSON], використовує незаконні форми і засоби передвиборчої агітації, а його виборці є рабами і зрадниками України. Дана інформація не відповідає дійсності. [PERSON] не має відношення до Партії регіонів і не використовує незаконні форми і засоби передвиборчої агітації» і принести публічні вибачення; визнати недостовірною інформації про його батька [PERSON], розміщену [INFO] року за адресою [INFO] щодо його роботи в групі [PERSON], голосування за вказівкою останнього і прийняття участі у дерибані та зобов'язати відповідача видалити вказані твердження з названої сторінки; стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 1 гривні. Мотивуючи недостовірність вищезазначеної інформації, [PERSON] вказує, що є чинним кандидатом в народні депутати в одномандатному виборчому окрузі № 189 на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року, ніколи не перебував в лавах жодної партії, в тому числі «Партії регіонів», не використовує заборонені чинним законодавством засоби агітації, серед його виборців відсутні раби і зрадники України і таке ототожнення вважає неприпустимим. Вважає, що проти нього використовується відома технологія маніпуляцією свідомістю - «чорний піар». Вказує на те, що інформація, висвітлена на офіційній сторінці відповідача, зачіпає його інтереси, так як є неправдивою, шкодить його діловій репутації - формує негативне уявлення у громадян про нього, як про кандидата в депутати, принижує честь та гідність, тому підлягає спростуванню шляхом публікації на цьому ж ресурсі тим же способом, що і недостовірна інформація. Незважаючи на те, що недостовірна інформація розміщена на сторінці в соціальній мережі «ВКОНТАКТЕ», впевнений що ця сторінка належить Громадській організації «Нетішинська самооборона», оскільки на цій сторінці детально описуються заходи, учасниками яких є зазначена організація і серед громадських організацій з аналогічною назвою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб підприємців відсутні інші юридичні особи. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник останнього [PERSON] в судовому засіданні просив виключити з позовних вимог публічне вибачення, зменшивши позовні вимоги. В решті представник позов підтримав, посилаючись на зазначені в ньому обставини. Представник відповідача Коваль І.Г. позов не визнав, заперечивши належність сторінки, на якій розміщена оспорювана інформація, Громадській організації «Нетішинська самооборона». Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно роз'яснень, що містить п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 18 зазначеної Постанови визначено, що згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України і статті 10 Цивільного процесуального кодексу України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається із змісту позову, 15.10.2014 року на сторінці відповідача за адресою [INFO] у фотоматеріалі-колажі поряд з фотографіями кандидатів в народні депутати України [PERSON] та [PERSON], розміщена фотографія позивача і останні поєднані в одне ціле загальним текстом «Партія регіонів знову рветься до влади. Не продайся «регіоналам». Не будь рабом. Не зрадь Україну». [INFO] року на цьому ж мережевому ресурсі була розміщена наступна інформація «Вчора після нашої замітки про регіоналів, які йдуть на вибори по 189 округу, почалися сипатись погрози по телефону від молодиків пана [PERSON]… Його батько [PERSON], будучи депутатом Хмельницької обласної ради, працював в групі [PERSON] і повністю підтримував політику партії регіонів та голосував по указці [PERSON], в тому числі за дерибан озер і землі в області. [PERSON] був головою постійної комісії з питань сільського господарства, продовольства та земельних відносин. Все це дало йому змогу розбудувати бізнес, який наразі очолює його син… А тепер про конкретний факт підкупу нетішинських виборців…». Вказану інформацію позивач просить спростувати, вказуючи на її недостовірність і як доказ її розміщення Громадською організацією «Нетішинська самооборона» в мережі Інтернет долучає копії роздруківок з вказаної сторінки «ВКонтакте». Однак, останні, на думку суду, є неналежними та недопустими доказами у підтвердження обставин поширення недостовірної інформації саме відповідачем, з огляду на відсутність можливості встановити належність вказаної сторінки Громадській організації «Нетішинська самооборона», так як доступ до сайта «ВКонтакте» є вільним. При цьому, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем, згідно вказаних вимог, не подано суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачем. Сам же представник позивача [PERSON] в судовому засіданні наголосив на відсутності у них таких доказів. Доводи позовної заяви про належність сторінки, на якій розміщена оспорювана інформація, саме Громадській організації «Нетішинська самооборона», оскільки на ній детально описуються заходи, учасником яких є зазначена організація та те, що серед громадських організацій з аналогічною назвою в Єдиному державному реєстрі юридичних і фізичних осіб підприємців відсутні інші юридичні особи, є лише припущенням, яке за відсутності доказів не може прийматися судом до уваги. За вказаних обставин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного статтею 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин поширення недостовірної інформації саме відповідачем, а позов до власника веб-сайта, на якому розміщена інформація, і який є належним відповідачем, якого повинен встановити позивач, виходячи з роз'яснень п. 12 зазначеного вище Пленуму, позивачем не пред'являвся, тому позов задоволенню не підлягає. Тому,

Outcome: dismissed