Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

24.01.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.22) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви за №SAMDNS00000710005 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК», яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.8, 10-15). З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Згідно умов кредитування з використанням кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.9), [PERSON] отримала кредит в початково визначеному розмірі 200 грн., в подальшому збільшеному, зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 22,8 % річних, з підвищенням процентної ставки до 30% річних з 01.01.2013 року, та до 34,8% річних з 01.09.2014 року, 43,2% річних з 01.04.2015 року. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду до 55 днів за кожною платіжною операцією за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, що визначено п.5.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг та Витягу з тарифів банку (а.с.15). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України,\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника ;виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст.510 ЦК України). В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором №б/н від 24.01.2007 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, котрому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконувала належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 12.09.2014 року 100 грн. в рахунок погашення кредиту, 12.05.2014 року 72,26 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 279,83 грн., по процентам за користування кредитом 29\~077,91 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.4-7), з яким суд погоджується, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді: 1) пені = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн.; +100 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с.9); 2) штрафу: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій (п.8.6 Умов та правил, а.с.13-зворот). З огляду на істотність допущених відповідачем порушень зобовязань, з урахуванням визначеного умовами кредитування розміру штрафу як спеціального заходу захисту майнових інтересів кредитора, суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування позивачем штрафу згідно з п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. фіксована частина та 1687,88 грн. процентна складова, який також підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із задоволенням вимог в цій частині. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованих сумарно в розмірі 4399,80 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Відповідно до п. 5. Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ №49 від 08.07.2017 року, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом. Натомість, ні Умовами кредитування та правилами надання банківських послуг, ні в предявлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, не визначено її розмір, базу розрахунку. За даних обставин суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобовязання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобовязань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобовязальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та нормах, на які посилався позивач. Таким чином, суд приходить до переконання, що застосування позивачем положень ст.546, 549 ЦК України ґрунтується на його субєктивному тлумаченні положень вказаних норм та не може враховуватись судом при вирішенні даного спору. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.4) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 4399,80 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.7) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії та пені (нарахованих сумарно) відмовити. Аналізуючи перелічені докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобовязань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.01.2007 року станом на 30.04.2018 року за кредитом 279,83 грн., по процентам за користування кредитом 29077,91 грн., а також штрафу, який включає 500 грн. фіксована частина і 1687,88 грн. процентна складова, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в загальному розмірі 31\~545,62 грн. (з розрахунку: 279,83 + 29 077,91 + 500 + 1687,88). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1550,56 грн. в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог 82% (а.с.23).

Outcome: partial