Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання доньки, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1300 гривень щомісяця, починаючи з жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає і ухиляється від сплати аліментів. 27 лютого 2018 року Сарненським районним судом Рівненської області відкрито спрощене провадження по справі без повідомлення сторін. 12 березня 2018 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він зазначив, що позивач [PERSON], звертаючись до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів з відповідача, жодного разу не зверталася до відповідача з проханням сплати аліментів, а задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності домовленості про сплату аліментів. Крім того вимога позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не може містити вимогу, що розмір цих аліментів має бути не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що позивачка жодним чином не обґрунтувала вимогу про стягнення аліментів за минулий час - з жовтня 2016 року та не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вона з жовтня 2016 року намагалася стягнути з відповідача аліменти, а він у свою чергу ухилявся від їх сплати. Пояснив, що спроможний сплачувати позивачці 1000 гривень в місяць, що дасть йому можливість брати участь в утриманні доньки [PERSON] та без значної шкоди для його нової сім'ї. З огляду на що, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю у зв'язку з їх безпідставністю. 19 березня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій позивач [PERSON] пояснила, що відповідач жодним чином не спростував твердження та аргументи по суті позовних вимог, не підтвердив їх жодними доказами Адже з моменту розірвання шлюбу жодного разу не провідав дитини, не надавав матеріальної допомоги, навіть змінив номер телефону, що свідчить про умисне ухилення відповідача від сплати аліментів. Крім того, те що сума 1300 гривень є завищеною та обтяжливою для відповідача, так як він має іншу сім'ю та несе матеріальні витрати на її утримання, не підтверджено жодними доказами. Також вказала, що після розірвання шлюбу, позивач зверталася до батьків відповідача з проханням вплинути на відповідача з можливістю матеріальної допомоги дитині. Відповідач [PERSON] не подав заперечення протягом п'яти днів після отримання відповіді на відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року, свідоцтва про народження вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 06 квітня 2010 року по 10 жовтня 2016 року, від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері - позивача по справі. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач не довів, що аліменти в розмірі 1300 гривень на утримання дитини є для нього завищеними і те, що він матеріально утримує іншу сім'ю, а також

Outcome: partial