Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір процентної грошової позики від 29.10.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та відшкодувати витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказував, що у 2019 році [PERSON] звернувся до позивача з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики від 29.10.2016 року. Згідно зазначеного договору [PERSON] зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 доларів США строком на 6 місяців, остаточна дата повернення - 29.04.2017 року. Позивач зазначає, що не підписував зазначений договір позики, а про його існування дізнався лише в 2019 році, коли відповідач звернувся з вимогою повернення коштів. Вважаючи правочин недійсним, позивач звернувся до суду за захистом. 19.06.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 08.07.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. 10.09.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2020 року задоволено клопотання представника позивача, призначено почеркознавчу та технічну експертизу відносно спірного договору, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження у справі зупинено. На виконання вказаної ухвали суду надано висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 03.12.2020 року № КСЕ-19/111-20/48733. 11.12.2020 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. 18.03.2021 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача від 08.02.2021 року про призначення повторної експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16.04.2021 року ухвалою суду на місці за згодою представника відповідача задоволено клопотання представника позивача та викликано судового експерта в судове засідання для допиту. 25.05.2021 року в судовому засіданні, після завершення стадії дослідження доказів, ухвалою суду на місці відмовлено у задоволенні повторного клопотання представника відповідача про призначення повторної експертизи. Вказане клопотання є ідентичним за замістом клопотанню представника відповідача від 08.02.2021 року, оцінка якому надана в ухвалі суду від 18.03.2021 року. В судовому засіданні представник позивача навів обґрунтування, зазначені в позові. Додатково вказав, що сторони по справі знайомі, у них був спільний бізнес, позивач за станом здоров`я не може прийти в судове засідання, а відповідач не надав жодної розписки про повернення частин боргу, як вказує представник відповідача, відсутні у договорі і помітки про повернення частини коштів. Просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача з позовом не погодився. Вказав, що позика не стосувалась розвитку бізнесу, після її надання позивач почав уникати повернення боргу, внаслідок чого заявлено позов про стягнення боргу, експерт не надав відповіді на жодне його питання, кошти частково були повернуті відповідачу, розписки не відбирались, оскільки суми були незначні. Зазначив, що висновок експерта викликає сумніви в його правильності та достовірності, а отже вказаний висновок є недопустимим доказом. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши представників сторін та покази експерта, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно змісту наданого представником відповідача договору процентної грошової позики, 29.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено вказаний договір. Відповідно до підпунктів 1.1, 2.1, 3.1, 3.2 зазначеного договору [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти в сумі 80 000 доларів США строком на 6 місяців, остаточною датою повернення коштів є 29.04.2017 року. Згідно з наданою розпискою від 29.10.2016 року, [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 80 000 доларів США від [PERSON] у відповідності до п. 2.1 договору процентної грошової позики від 29.10.2016 року. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України [PERSON] від 03.12.2020 року № КСЕ-19/111-20/48733: 1) підпис від імені [PERSON] у договорі процентної грошової позики від 29.10.2016 року, вірогідно виконано не [PERSON] , а іншою особою; 2) підпис від імені [PERSON] у розписці від 29.10.2016 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою; 3) встановити послідовність в якій виконувався підпис від імені [PERSON] та друкований текст у договорі процентної грошової позики від 29.10.2016 року, не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю достатньої кількості місць перетину штрихів вищезазначених реквізитів; 4) ознак внесення змін до первинного змісту шляхом підчистки, дописки, травлення, додруковування не встановлено у договорі процентної грошової позики від 29.10.2016 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦПК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 15.07.2020 року по справі № 185/1265/17 з посиланням на позиції Верховного Суду України у постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16. Таким чином, судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі процентної грошової позики від 29.10.2016 року вірогідно виконано не [PERSON] , а іншою особою, підпис від імені [PERSON] у розписці від 29.10.2016 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою. Аргументи представника відповідача щодо експертного висновку, як неналежного доказу, судом відхиляються, оскільки в ухвалі суду від 18.03.2021 року проведено аналіз дотримання вимог закону експертом [PERSON] при складанні висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.12.2020 року № КСЕ-19/111-20/48733. Обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження судом не встановлено. Крім цього, в судовому засіданні 25.05.2021 року проведено допит судового експерта [PERSON], який зазначив, що в нього є право на проведення технічної та почеркознавчої експертизи. При проведенні експертизи документів в рамках даної справи ним використовувались всі зразки підписів, про що чітко зазначено у висновку, спірні підписи були порівняні ним з усіма зразками, при цьому в нього немає обов`язку вказувати всі зразки підпису в таблиці у якості додатків. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 82, частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вимоги позову належними та допустимими доказами, а також наявність правових підстав для його задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved