Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до відповідача Королівської селищної ради Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Заявлений позов мотивовано тим, що Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.12.2005 року (Справа 2-0-63/2005) у цивільній справі за позовом до [PERSON] про визнання права власності на недобудований житловий будинок позов задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на недобудований будинок, готовність якого складає 86% з надвірними спорудами, що розміщений в [ADDRESS] . Рішення суду вступило в силу 16.01.2006 року. Дане рішення суду не було позивачем зареєстровано у встановленому на той час порядку в Бюро технічної інвентаризації, через незнання вимог закону. З моменту отримання рішення суду позивачем було добудовано отриманий у власність житловий будинок по [ADDRESS] , проведено всі необхідні будівельні та ремонтні роботи, і на даний час (на момент проведення інвентаризації) є завершений будівництвом. Однак на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок позивачка також не може. В усному порядку в реєстраційній службі повідомили, що у зв`язку з проведенням нею будівельних робіт без необхідних дозволів з архітектурних підрозділів. В березні 2021 року позивачем було подано до начальника Управління ДАБІ у Закарпатській області письмову заяву про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта в [ADDRESS] разом з Декларацією про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. До заяви було додано всі необхідні документи, зокрема і Довідку про готовність і Технічний паспорт виготовлені Виноградівським районним Бюро технічної інвентаризації. Виходячи з вищевикладених обставин для оформлення необхідних установчих документів на житловий будинок із подальшою державною реєстрацією права власності позивач змушена звернутись до суду. Згідно з довідкою №128 від 19.02.2021 року, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними спорудами незавершений будівництвом в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] на підставі рішення Виноградівського районного суду від 13.12.2005 року, справа №2-0-63/2005. Примітка: на час інвентаризації станом на лютий 2021 року, житловий будинок розташований в [ADDRESS] є завершений будівництвом. Загальна корисна площа житлового будинку становить 68,8 кв.м., в тому числі житлова 39,5 кв.м.). На земельній ділянці знаходиться: Житловий будинок Літ.А - цегла, Ворота №1 - металеві, Огорожа №2 - металева. Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 16.02.2021 року - «Характеристика будівель і споруд...Літера - А.,Найменування - Жилий Будинок, Рік побудови - 2000». Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на майно. На даний час позивачка не має можливості оформити право власності на нерухоме майно, оскільки будівництво будинку позивачкою було вчинено без отримання, у встановленому законом порядку, дозволу на право проведення будівельних робіт. Відповідно до ст.28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ"Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"№ 6 від 30.03.2012 р. у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК). тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1, 2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що небула відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних нормі правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з цим, у відповідності до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. Добудований позивачкою будинок по [ADDRESS] нічиї права не порушує. Згідно довідки виконкому Королівської селищної ради за №840 від 22.03.2021 року - громадянці [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] в тім, що за її житловим будинком в [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтованою площею 0,05 га. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2006 року дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінено позивачем на « [PERSON] ». Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно збудоване майно в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, позивач просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 68,8 м.кв. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити (а.с.26). Представник відповідача Королівської селищної ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.25). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.12.2005 року (Справа 2-0-63/2005) у цивільній справі за позовом до [PERSON] про визнання права власності на недобудований житловий будинок позов задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на недобудований будинок, готовність якого складає 86% з надвірними спорудами, що розміщений в [ADDRESS] . Рішення суду вступило в силу 16.01.2006 року (а.с.8-8 зв.). В березні 2021 року позивачем подано до начальника Управління ДАБІ у Закарпатській області письмову заяву про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта в [ADDRESS] разом з Декларацією про готовність до експлуатації самочинного збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду (а.с.10-13). Згідно з довідкою №128 від 19.02.2021 року, виданою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» житловий будинок з надвірними спорудами незавершений будівництвом в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] на підставі рішення Виноградівського районного суду від 13.12.2005 року, справа №2-0-63/2005. Згідно примітки на час інвентаризації станом на лютий 2021 року, житловий будинок розташований в [ADDRESS] є завершений будівництвом. Загальна корисна площа житлового будинку становить 68,8 кв.м., в тому числі житлова 39,5 кв.м.). На земельній ділянці знаходиться: Житловий будинок Літ.А - цегла, Ворота №1 - металеві, Огорожа №2 - металева (а.с.14). Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 16.02.2021 року - «Характеристика будівель і споруд...Літера - А.,Найменування - Жилий Будинок, Рік побудови - 2000» (а.с.15-17). Згідно довідки виконкому Королівської селищної ради за №84 від 22.03.2021 року - громадянці [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] , за її житловим будинком в [ADDRESS] знаходиться земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтованою площею 0,05 га (а.с.19). Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2006 року дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. При цьому власник, здійснюючи свої права, зобов`язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних і держави. За змістом ч.4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Так, відповідно до змісту ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно, вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, або без відповідно документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.2 ст.376 ЦК України). За приписами частини п`ятої цієї ж статті, визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вказана правова норма поширюється на осіб, які є власниками або ж користувачами земельних ділянок, за умови, що це не порушує права інших осіб, і створений об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно п.2 цієї Постанови суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. Пунктом 3 Постанови чітко визначено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно збудоване майно в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, з врахуванням обставини, що відповідач проти позову не заперечує, вимоги позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved