Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

15.05.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила визнати за нею, [PERSON] (ІН [NUMBER]), право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною житловою площею 28,7 кв.м. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, у тому чисті адвокатські послуги та моральну шкоду. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті її брата відкрилась спадщина на № 143 в будинку № 1 по вулиці 25 Чапаєвська Дивізія в місті Одесі, загальною житловою площею 28,7 кв.м. Однак, позивач зазначає, що їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що у нотаріальну контору необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, яких у неї немає. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій позов визнала та просить справу розглядати у її відсутність. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Центральний-14» у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Виконавчим комітетом Центральної районної Ради депутатів трудящих 17 жовтня 1973 року [PERSON] та членам його сімї було видано Ордер № 1783 серії ЦР на право заняття двох кімнатної квартири [ADDRESS].. Вказаний ордер було видано на підставі рішення виконкому Центральної районної ради депутатів трудящих від 11 жовтня 1973 року № 570. 04 вересня 2014 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 9145, що підтверджується копією про Смерть серії І-ЖД № 390422. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження Серії ІV-УР № 2090586, Серії ІV-УР № 431924, та Серії І-ЯР № 073557, а також копіями свідоцтва про шлюб Серії І-ГЮ № 284445 та Серії ІІ-АГ № 792166. Пропустивши шестимісячний строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, позивач [PERSON] звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим державним нотаріусом було заведено спадкову справу №830/2015 року, копія якої була витребувана судом. У звязку з пропуском строку для прийняття спадщини, державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 23 жовтня 2015 року було винесено постанову, якою [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під № 143, яка розташована в місті Одесі по вулиці 25 Чапаєвської дивізії в будинку під № 1 після смерті [PERSON]. Після чого, [PERSON] звернулась з позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року у справі №520/11816/15-ц [PERSON] було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 04.09.2014 року, протягом двох місяців з дня набрання чинності цим рішенням. 27 лютого 2016 року [PERSON] повторно звернулась до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON]. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом позивач [PERSON] у визначений рішенням суду додаткой строк звернулась до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті її брата, натомість як її сестра [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подала, а відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як вбачається з довідки ЖБК «Центральний-14» (про склад сімї та реєстрацію) від 30.09.2015 року за № 213, у спірній квартирі з спадкодавцем [PERSON] ніхто не проживав. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У даному випадку судом достовірно встановлено, що [PERSON] була передана квартира № 143, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 25 Чапаєвська дивізія, буд. 1 на підставі ордеру № 1783 від 17.10.1973 року, однак, своє право власності він не зареєстровав у відповідному органі державної реєстрації, що є підставою для визнання в судовому порядку права власності за позивачем на вищевказану квартиру. При цьому суд бере до уваги, що за життя померлий розпочав процес приватизації спірної квартири, що підтверджується копією технічного паспорту, що був виготовлений КП "ОМБТІ та РОН" за замоленням [PERSON]З.у січнні 2013 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування позивач позбавлена. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позовні вимоги про стягнення витрат за адвокатські послуги та моральну шкоду задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не визначено конкретної суми та не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, необхідно оплату на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 3\~600 гривень покласти на відповідача. При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: partial