Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Комунального підприємства " Катеринопільське селищне житлово-кумунальне господарство" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до витягу з наказу по Комунальному підприємству «Катеринопільське селищне житлово - комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради від 11.06.2010 року №2-к [PERSON] було прийнято на посаду головного бухгалтера комунального підприємства «Катеринопільського СЖКГ» Катеринопільської селищної ради з 11 червня 2010 року. Відповідно до витягу з наказу №17-к від 11.04.2014 року по Комунальному підприємству «Катеринопільське селищне житлово - комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради від 11.04.2014 року його було звільнено з посади головного бухгалтера 11.04.2014 року за згодою сторін ч.І ст. 36 КЗпП України. Порушуючи вимоги ст.116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив всієї суми, що належить йому від підприємства в день звільнення. Згідно довідки від 16.05.2014 року №55 Комунального підприємства «Катеринопільське селищне житлово - комунальне господарство» Катеринопільської селищної ради про те, що станом на 16.05.2014 року рахується невиплачена заробітна плата в сумі 9569 грн. 87 коп. Відповідач визнає свій борг перед позивачем і обіцяє на протязі всього часу після його звільнення погасити його, але нічого не виплачує, мотивує це важким матеріальним становищем. Невиплатою відповідачем належних коштів, причинена моральна шкода, яка заключається в порушенні моїх законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. Ситуація, що склалась вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. А саме в його сім'ї по вині відповідача склалася напружена обстановка, не було коштів на придбання продуктів харчування, одягу, оплатити комунальні послуги не говорячи про звичайний уклад життя. Із-за цього він був змушений, принижуватись та йти до своїх родичів, знайомих лросити матеріальної допомоги. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак відповідач обіцяв та навмисно затягував час, до дійсного часу відповідач видав довідку про розмір заборгованої заробітної плати, але фактично ніяких коштів позивачеві не виплатив. Сума моральної шкоди причинена йому безмежна, але на його думку грошовий еквівалент в сумі 2000 грн. міг хоч якось компенсувати. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне. Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, суд визнає дослідженні докази належними, допустимими та такими, що у взаємному зв'язку підтверджують наявність вини відповідача у порушенні трудових прав позивача в частині розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, з пояснень сторін, судом встановлено, що спору про розмір сум, належних відповідачу при звільненні не виникало. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя вони зобов'язані відшкодувати заподіяну моральну шкоду. Суд визнає, що не здійснення розрахунку при звільненні, яка триває три календарних місяці призвела до порушення законних прав позивача, внаслідок чого йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях останнього з приводу неможливості придбати продукти харчування, одяг, оплатити комунальні послуги, частковій втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку джерел до існування, а також у зменшені його самооцінки в очах близьких йому людей, і яка підлягає відшкодуванню згідно зі ст. 237 -1 КЗпП України. Виходячи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволення, так як з моменту звільнення пройшло всього 1 місяць. Вирішуючи відповідно до ст. 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат суд, враховує, що позивача згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, тому стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно сумі задоволених майнових та немайнових вимог позивача, з урахуванням ставок судового збору встановлених пунктами 1,2,6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: partial