Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 05.10.2018 - з уточненою позовною заявою, до [PERSON], територіальної громади в особі Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області з наступними вимогами: 1) встановити факт, що має юридичне значення, - родинних відносин, між нею, та її матір'ю [PERSON] (померлою [INFO]); визнати за нею право власності на спадщину за законом: житловий будинок [ADDRESS], вартістю 67 427 грн 00 к., після смерті матері [PERSON]. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилися спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцем на зазначене майно є вона та її сестра [PERSON], яка не заперечує проти прийняття нею спадщини. Інших спадкоємців на майно матері немає. На момент смерті вона постійно мешкала разом з матір'ю та була зареєстрована в спадковому будинку, крім неї і померлої матері в спадковому будинку ніхто не мешкав та не був зареєстрований. Вона своєчасно прийняла спадщину та з питання оформлення спадкових прав звернулася до Зміївської державної нотаріальної контори, де їй було повідомлено про те, що оформити право власності на спадщину - житловий будинок [ADDRESS], після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], вона не може, бо за своє життя мати не зверталася з заявою про видачу свідоцтва про право власності. Крім того, їй було повідомлено про наявність розбіжностей в її свідоцтві про народження, де по-батькові матері зазначено "Савостьянівна", тоді як в свідоцтві про смерть, по-батькові матері "Севастьянівна". Таким чином, для того щоб скористатися своїми спадковими правами, їй необхідно встановити факт родинних відносин з її матір'ю [PERSON], померлою [INFO]. Беручи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку, у неї немає іншого виходу як звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин між нею та матір'ю [PERSON], та про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.09.2018 позовна заява була залишена без рух через не відповідність ст. ст. 175, 177 ЦПК України, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви шляхом подання позовної заяви, яка має відповідати вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, і роз'яснено, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною і їй повернута. В установлений судом строк позивач [PERSON] подала уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.10.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 30.11.2018. 30.11.2018 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено. 18.01.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л. М. інформації щодо спадкової справи та осіб, які звертались із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 05.02.2019 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. 13.11.2018, 27.12.2018, 31.01.2019 та 13.02.2019 від представника відповідача - голови Борівської сільської ради Танашкіної Л. О. до суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника територіальної громади в особі Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області. Заперечень проти позову не надходило. 05.02.2019 відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.2019. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердила обставини, повідомлені позивачкою на обгрунтування позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та її матір'ю [PERSON], а також право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] З довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" №1194 від 16.06.2018, вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ", первинна інвентаризація житлового будинку [ADDRESS] проведена в 2018 році. Рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.03.1989 № 144 було оформлено право власності на власників житлових будинків в [ADDRESS] на ім'я [PERSON], але свідоцтво не видавалося, оскільки [PERSON] станом на 31.12.2012 не зверталася із заявою про видачу свідоцтва на право власності на будинок. Житловий будинок збудований у 1964 році. Станом на 14.03.2018 самочинного будівництва надвірних будівель, перепланування, переобладнання, добудов, перебудов по житловому будинку не виявлено. Дійсна інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 67 427 грн 00 к. (а. с. 14). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 17.11.2017 Борівською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON], яка народилася [INFO] в с. Костянтівка Зміївського району Харківської області, померла [INFO] у віці 82 років (а. с. 13). Позивач [PERSON] надала копію свого свідоцтва про народження Серія [NUMBER], де вона та її батьки записані російською мовою: "[PERSON]", батько "[PERSON]", мати "[PERSON]" (а. с. 15). Водночас, у свідоцтві про народження Серія [NUMBER] відповідача [PERSON], яка є сестрою позивача [PERSON], містяться наступні записи російською мовою: дитина "[PERSON]", батько "[PERSON]", мати "[PERSON]" (а. с. 16). З довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №02-28/783 від 08.06.2018 вбачається, що [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 1964 до [INFO] (дня смерті), разом із нею зареєстрована дочка [PERSON] з 1973 року по теперішній час. Крім дочки на момент смерті [PERSON] ніхто не зареєстрований (а. с. 17). Даними довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області №02-19/461 від 23.05.2018 підтверджується, що згідно запису в погосподарській книзі за 2016-2023 р.р.: домоволодіння за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], яка померла [INFO]; інформацією про присвоєння адреси домоволодінню сільська рада не володіє; інформацією про наявність документів, що посвідчують речове право на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, у тому числі рішення про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність сільська рада не володіє; згідно запису в погосподарській книзі Борівської сільської ради земельна ділянка за адресою [ADDRESS] в розмірі 0,25 га числиться за [PERSON], зареєстровані: [PERSON] з 1964 року по [INFO], дочка [PERSON] з 1973 року по теперішній час (а. с. 19). З листа приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області №311/02-17 від 12.06.2018 "Щодо роз'яснення порядку оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину" вбачається, що [PERSON] звернувшись до приватного нотаріуса не надала: документи, що посвідчують право власності померлої [PERSON] на житловий будинок; документи, що підтверджують присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, або документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, повідомила, що не має можливості провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за померлою [INFO] [PERSON], та як наслідок неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] на вказане майно. Крім того, після проведення правового аналізу наданого [PERSON] свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виявлено розбіжність в написанні по-батькові матері - [PERSON], тоді як в свідоцтві про смерть - [PERSON]. Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] необхідно надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, а у разі їх відсутності звернутися до суду для вирішення цього питання, та в судовому порядку встановити факт родинних відносин з померлою [PERSON] (а. с. 18). За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Кожушною\~Л.\~М. заведена спадкова справа №62234244, номер у нотаріуса - 52/2018 (а. с. 58). Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON], які підтверджені відповідачем [PERSON], а також не заперечувалися представником відповідача - територіальної громади Борівської сільської ради, та письмових доказів судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], по батькові якої у свідоцтві про народження позивача відрізняється від записів в її особистих документах, у тому числі в свідоцтві про смерть. Оскільки від встановлення факту родинних відносин залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивач мала підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження. Встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, а підтвердити його іншим шляхом вона не має можливості, тому вимога позову про встановлення цього факту є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачем надано докази того, що вона є дочкою померлої [PERSON], у зв'язку з чим має право на спадкування за законом у першу чергу, прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] немає, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, відповідач [PERSON] визнала позов у повному обсязі, а представник відповідача - територіальної громади в особі Борівської сільської ради проти позову не заперечував, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved