Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 22.12.2017 року зареєстрований в реєстрі за № 14970, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієм Артемом Анатолійовичем про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк»; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 908,00 грн; витрати на професійну правничу допомогу 10000,00 грн; витрати на поштове пересилання та банківські комісії в сумі 138 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що в травні 2021 року позивач дізнався про те, що в провадженні Павлоградського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 55960097 по стягненню з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості, а також витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. На думку позивача, нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису внаслідок спливу строку позовної давності, а зазначена заборгованість не є безспірною. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача адвокат Бочкарь Р.В. через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що банк надав нотарісу усі необхідні документи відповідно до переліку, а тому підстав вважати незаконність дій нотаріуса щодо вчинення виконавочго напису немає. Крім того, позивач не обґрунтував припущення, що банком було пропущено строк позовної давності для подання нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису. Також вказав, що розмір відшкодування судових витрат є завищеними, оскільки обсяг матеріалів справи не є значним, і справа не відноситься до справ значної складності, а тому наявні підстави для зменшення витрат на правову допомогу. Приватний нотаріус\~Черніговського міського\~нотаріального округу\~Завалієв Артем\~Анатолійович у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, надав копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Представник Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Черніговського міського\~нотаріального округу\~Завалієвим Артемом\~Анатолійовичем вчинено виконавчий напис №14970 про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 30 жовтня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.05.2017 року, грошових коштів у сумі 7364,54 доларів США, що за курсом 26,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.05.2017 складає 194055 грн. 63 коп., з урахуванням: 1601,51 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 4149,08 доларів США заборгованість за відсотками; 1245,18 доларів США заборгованість з комісії та пені; 18,98 доларів США заборгованість по штрафам (фіксована частина); 349,79 грн заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Стягнення здійснюється з 30 жовтня 2007 року по 31 травня 2017 року. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надана нотаріусу Заява-анкета позичальника не посвідчена нотаріально, не містить умов нарахування неустойки, містить тільки посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, які не додані до заяви, а отже Заява-анкета позичальника не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). Відповідно до ч.1 ст. 256, ч.1 ст.256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч.1 ст. 264 ЦПК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором позивач здійснив 09.06.2009 року . Тобто, відповідачем було пропущено строк позовної давності у три роки, оскільки останній сплив 09.06.2012 року. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягнення здійснюється за період значно більший ніж три роки (з 30.10.2007 по 31.05.2017). Таким чином, позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. При цьому, доказів, які підтверджують понесення позивачем витрат на поштове пересилання та банківські послуги в сумі 138,00 грн позивач не надав. Суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд вважає такою, не відповідає дійсній вартості проведених робіт, є штучно завищеною та також, що не відповідає вимогам ч.4 ст. 137 ЦПК України, є необґрунтованою, неспівмірною із реальністю таких витрат на незначний обсяг юридичної та технічної роботи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 5908,00 (п`ять тисяч дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) грн.

Outcome: partial