Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Служба в справах дітей Ковельської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми. В обґрунтування своїх вимог вказує, що він з 04.08.2009 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 24.06.2014 року. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з матір'ю. З моменту розлучення відповідач перешкоджає йому у вихованні та спілкуванні з дітьми. У зв'язку з цим він звернувся із заявою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради. 14.11.2014 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради прийнято рішення № 375, відповідно до якого йому було дозволено приймати участь у вихованні малолітніх дітей, а саме: зустрічатись і з синами з 17 год. п'ятниці по 17 год. суботи з правом ночівлі за адресою: [ADDRESS]. Покликаючись на те, що колишня дружина не виконує зазначене рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради та продовжує перешкоджати йому в спілкуванні з дітьми, просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод в участі у вихованні та вільному спілкуванні з його синами: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Встановити час та дні для його зустрічей з дітьми з 17 год. 00 хв. п'ятниці по 17 год. 00 суботи з правом ночівлі щотижня без присутності матері за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила. Суду пояснила, що з моменту розірвання шлюбу позивач з будь-якими пропозиціями щодо вирішення питання його участі у вихованні дітей не звертався, дітьми не цікавився. Добровільно сплачувати кошти на їх утримання відмовився. Крім того вказала, що під час розгляду заяви [PERSON] службою у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради не було відібрано у неї пояснень, не враховано негативне ставлення позивача до неї, та, що [PERSON] вчиняв щодо неї та дітей фізичне насильство. Тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник Служби у справах дітей Ковельської міської ради в судове засідання не з'явився, суду надано клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З матеріалів справи, пояснень учасників судового розгляду, судом встановлено, що сторони з 06.09.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.06.2014 року розірвано. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року та що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] виданих повторно 10.12.2014 року (а.с.8,9). Судом встановлено, що на сьогоднішній день подружжя проживає окремо і перебуває в неприязних відносинах. Про дане свідчать взаємні обвинувачення, звернення в органи міліції, в Службу у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, показання свідків. Згідно з положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування із нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з вимогами чинного законодавства (зокрема, ч.1 ст. 11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування") органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність, зокрема, із захисту особистих прав дітей. 14.11.2014 року виконавчим комітету Ковельської міської ради було прийнято рішення № 375 у відповідності до якого [PERSON] було дозволено приймати участь у вихованні малолітніх дітей, зустрічатись і з синами [PERSON] та [PERSON] з 17 год. п'ятниці по 17 год. суботи з правом ночівлі за адресою: [ADDRESS], враховуючи вік та індивідуальні особливості дітей, а також зобов'язано відповідача не налаштовувати дітей проти батька та не перешкоджати їх спілкуванню (а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення відповідач не виконує, вважаючи його однобічним, упередженим і прийнятим без врахування всіх обставин справи. В письмовій заяв, поданій Ковельському міському голові, [PERSON] вказує, що з рішенням виконавчого комітету не погоджується, оскільки воно суперечить інтересам її дітей. Вказує, що [PERSON] вчиняє фізичне насильство, часто вживає спиртні напої, чинив неадекватні дії у присутності дітей тощо. Тому виконувати вказане рішення відмовилась (а.с.10). З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що між колишнім подружжям вкрай складні, конфліктні, недопустимі відносини. На думку суду, непорозуміння щодо участі батька у вихованні дітей виникають між ними більше з вини відповідача, яка єдиним способом участі батька у вихованні дітей та його спілкуванні з ними бачить лише зустрічі з дітьми один раз в тиждень, а саме в неділю в м.Ковель, на вулиці або у відповідних закладах, в її присутності з 11 години до 13 години. Про те, що неприязні відносини між колишнім подружжям з вини саме позивача, через його негативну поведінку, пияцтво, прояви насильства до дітей, про те, що діти не прихильні до батька, відповідач жодних доказів суду не надала. Поясненнями позивача, що підтверджуються показаннями свідків, матеріалами справи спростовуються пояснення відповідача про те, що позивач не цікавиться дітьми, не намагався вирішити питання добровільно щодо своєї участі у їх вихованні. Тобто, судом не встановлено жодних обставин, які були б підставою для відмови позивачу в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми. Крім того, згідно ч.2-ч.4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. На основі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми синами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; встановити час та дні для зустрічей [PERSON] з малолітніми дітьми без присутності матері з 18.00 год. п'ятниці до 18.00 год. суботи у першу та третю неділю місяця та з 18.00 суботи до 18.00 год. неділі в другу та четверту неділю місяця з правом ночівлі за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] в телефоному режимі за добу узгоджувати з [PERSON] час, порядок та місце передачі дітей, у разі хвороби малолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] або наявності інших поважних причин участь батька у спілкуванні з дітьми переноситься на наступні вихідні дні, у які діти мають перебувати з матір'ю. Встановлюючи саме такі форми участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд враховує ставлення батька до виконання своїх обов'язків, що діти віку неповних 5 та 3 роки, старша дитина відвідує дошкільний заклад, має додаткові заняття з іноземної мови, за адресою місця проживання позивача [ADDRESS] проживають також батьки позивача, які матимуть змогу спілкуватися з внуками, коли діти перебуватимуть з батьком. Про те, що за місцем проживання позивача відсутні умови для перебування дітей такого віку, що таке спілкування шкодитиме здоров'ю дітей чи перешкоджатиме нормальному їх розвиткові, відповідач доказів суду не надала. Навпаки, свідок [PERSON], бабуся дітей, показала суду, що за адресою їх місця проживання в [ADDRESS], є всі необхідні умови для проживання там дітей, в тому числі і такого віку. Суд приходить до висновку також, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст.13-16 ЦК України, ст.ст.7, 55, 141, 150, 155, 157 СК України,

Outcome: partial