Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання попереднього договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення завдатку в сумі 8 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 квітня 2012 року між нею та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу майна, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати їй права власності на квартиру, а вона повинна була до 19 червня 2012 року під час укладання основного договору купівлі-продажу сплатити повну вартість квартири. Відповідно до п. 2 попереднього договору, в день його укладання вона передала відповідачу завдаток у розмірі 1 000,00 доларів США, що на той час еквівалентно 8 000,00 грн. Оскільки попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, всупереч діючому цивільному законодавству, укладений у простій письмовій формі і є нікчемним, просить визнати його недійсним, застосувавши наслідки недійсності правочину - стягнувши з відповідача всю суму завдатку в розмірі 8 000,00 грн., а також судові витрати. У судове засідання позивач не з'явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 квітня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири в простій письмовій формі. Відповідно до п. 1 договору продавець зобов'язався передати покупцю право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно з п. 3 договору повна вартість квартири складала 31 000,00 доларів США, яку позивач повинна була сплатити до 19 червня 2012 року під час укладання основного договору купівлі-продажу та нотаріального його посвідчення. За умовами п. 2 попереднього договору в день його укладання позивач передала відповідачу завдаток у розмірі 1 000,00 грн. доларів США, що на той час складало 8 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частинами 1, 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно із ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, як зазначено у п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Таким чином, оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири, укладений 19 квітня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі, тобто з порушенням норм діючого цивільного законодавства, він є нікчемним, відповідних спорів для встановлення нікчемності правочину, які б підлягали розгляду в суді, немає, - позовні вимоги щодо визнання попереднього договору від 19 квітня 2012 року недійсним задоволенню не підлягають. Однак, згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. А тому суд вважає задовольнити позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності правочину, а саме в частині стягнення суми завдатку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 114,71 грн.(а.с.1) та витрати на правову допомогу (а.с.8-9).

Outcome: partial