Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] р. померла їхня баба [PERSON]. При житті спадкодавець склала заповіт яким заповіла позивачам в рівних частках ( по одній другій частці) усе свої майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, а також все те, що вона за законом буде мати право. Після смерті спадкодавця позивачі отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємці не можуть набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просять визнати за ними право власності в рівних частках (по одній другій частці) на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON]. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися надавши через канцелярію суду заяви якими просять: справу розглянути у їх відсутність; позов підтримують та просить його задовольнити. Судові витрати просять залишити за ними (а.с. 52-53). Представник відповідача Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшла заява, про те, що відповідач позов визнає, а справу просить розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 50). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. За положенням ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 01.06.2017 р. виконавчим комітетом Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] р., актовий запис № 11 (а.с.18). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 05.01.1957 р. Осолинською сільською радою Літинського району Вінницької області, [PERSON] зазначена матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.08.1979 року Осолинською сільською радою Літинського району Вінницької області, зазначається, що [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2016 р. пояснюється зміна прізвища позивача на «[PERSON]» (а.с. 12). Таким чином підтверджують родинні відносини між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] як між онукою і бабою. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.08.1979 року Осолинською сільською радою Літинського району Вінницької області, зазначається, що [PERSON] являється батьком [PERSON] (а.с. 15). Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 19.08.2009 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, пояснюються зміна прізвища позивача із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 16). Таким чином підтверджують родинні відносини між позивачем [PERSON]та спадкодавцем [PERSON], як між онукою і бабою. Заповітом, котрий посвідчений 27.02.2008 р. секретарем виконавчого комітету Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким усе своє майно, де в б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїм внукам [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожній (а.с. 19) З довідки Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 556 від 26.09.2017 р. вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 3 за 2016-2021 рр., особовий рахунок № 02-0140-1, житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] рахується за [PERSON], котра померла [INFO] р. (а.с. 26). Відповідно до довідки Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 557 від 26.09.2017 р., [PERSON], [INFO], дійсно на момент смерті [INFO] року, була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS], одиноко (а.с. 29). Своєю заявою від 31.08.2017 р. [PERSON] відмовляється від одержання обов'язкової частки у спадщині, після смерті [INFO] р. своєї матері [PERSON] (а.с. 28). Довідкою Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 396 від 04.07.2018 р. зазначається, що [PERSON], надана земельна ділянка у приватну власність, 17 сесією 21 скликання Осолинською сільською радою від 28.01.1994 року, яка знаходиться в межах [ADDRESS], загальною площею 0,47 га з них 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господасрьких будівель та споруд; 0,22 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 40). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою [ADDRESS], будинок побудовано у 1973 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., допоміжною площею 25,5 кв.м., веранди літера «а»,сараю літера «Б», сараю «В», погребу «п/В», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3. Самовільні побудови відсутні (а.с. 21-25). Листом за № 252/02-14 від 01.12.2017 р. приватний нотаріус Літинського районного натурального округу Толяренко С.В. повідомив, що спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. прийняли [PERSON] та [PERSON] Однак відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомив про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 27). Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Окрім того, позивачі не можуть нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відмовились від прийняття спадщини (а.с. 28), тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ними в рівних частках, по ? частині, право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та рахується за [PERSON], яка померла [INFO] р. та після смерті якої спадщину прийняли спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] (позивачі). Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням позивачів (а.с.58) слід залишити за ними.

Outcome: approved