Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

09 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його користь 11182 грн. 91 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги він послався на те, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 26.12.12 року [PERSON] визнаний винним та засуджений за ст.ст. 191 ч. 2, 191 ч. 3, 362 ч. 3, 364 ч. 2, 366 ч. 1, 366 ч. 2 КК України до шести років позбавлення волі з позбавленням права займати посади банківських службовців, пов'язані з обліком, зберіганням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки. [PERSON] визнаний потерпілим по даній справі. Розмір спричиненої йому матеріальної шкоди становить 11182 грн. Позивач вважає, що йому також спричинено моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Вважає, що вчинення злочину [PERSON] стало можливим у зв'язку із виконанням ним його службових обов'язків, тому звернувся ізи відповідним позовом на підставі ст.. 1172 ЦК України до ПАО КБ «Надра». Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 13 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без задоволення. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач по справі, [PERSON], звернувся до апеляційного суду із апеляційної скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції було виконано не всі вимоги цивільного судочинства, а також не прийнято до уваги докази, щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, внаслідок вчиненого злочину. Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача у судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши суддю-доповідача, сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, тобто вимоги позивача мають бути заявлені до винної особи - [PERSON] Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Судом встановлено, що вироком Центрально-міськоґо районного суду м. Горлівки від 26 грудня 2012 року [PERSON] визнаний винним і засуджений за ст.ст. ч.3 ст. 362, ч.1 ст. 366, ч.2, 366 ч.1, 364ч.2 ст. 191 ч.2,ч.3 КК України до шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади банківських службовців, пов'язані з обліком, зберіганням, управлінням і розпорядженням матеріальними цінностями, строком на три роки. Ухвалою судової палати по кримінальних справах Апеляційного та Донецької області від 09 липня 2013 року вирок залишено без змін. 05.10.2009р. в результаті незаконних дій [PERSON], була здійснена операція щодо підключення позивача до Комплексної програми виплати депозитних коштів, яка передбачала отримання одноразово 20% від суми депозиту та переоформлення залишку грошових коштів на 4 місяці. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області встановлена вина [PERSON] в привласненні 20% від депозиту позивача, що складає 11 182,91 гри. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком від 26.12.2012р. суд встановив, що [PERSON] по епізоду відносно позивача [PERSON] діяв всупереч інтересам служби, зловживаючи службовим становищем, підробив підпис позивача в заяві на видачу готівки, а отже визнаний винним за.ч.2 ст. 191 КК України. Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що вчинення [PERSON] злочину зумовлено певними умовами серед яких виконання трудових обов'язків на посаді начальника відділення №33 ВАТ КБ «Надра», юридична особа, а саме ПАТ «КБ «Надра» повинно відшкодувати шкоду, завдану ним під час виконання своїх службових обов'язків. Тобто до стягнення з ПАТ «КБ «Надра» підлягає матеріальна шкода в розмірі встановленому вироком Центрально-Міського районного суду м. Горлівки від 26.12.2012 року в сумі 11182 грн. 91 коп. Вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судова колегія вважає, факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача доведеним. Враховуючи похилий вік позивача, неможливість тривалий час користування своїми грошовими коштами, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності і справедливості, судова колегія вважає, що на користь позивача з ПАД «КБ «Надра» моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в розмірі 5000 грн. Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь з ПАТ «КБ «Надра» моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та прийшов помилкового висновку, про відмову у задоволенні позову, висновки суду суперечать вищевикладеним вимогам матеріального Закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. За таких обставин рішення суду, як таке, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Outcome: partial