Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовними вимогами: -визнати недостовірною інформацію стосовно [PERSON], що поширена [PERSON] у листі від 01.06.2017 року, адресованому голові політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON], а саме інформацію наступного змісту: «[PERSON], … свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району… прикриваючись депутатським мандатом рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення». -зобовязати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати розповсюджену у листі від 01.06.2017 року, адресованому голові політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON], а саме інформацію наступного змісту: «[PERSON], … свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району… прикриваючись депутатським мандатом рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення» шляхом написання листа голові політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON] із зазначенням у ньому такого тексту: «Інформація, що була поширена мною у листі від 01.06.2017 року відносно [PERSON] про те, що вона свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району та, прикриваючись депутатським мандатом, рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення, є недостовірною та на виконання рішення суду мною цим листом спростовується». -стягнути з відповідача компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] в 2016 році уклав декілька договорів оренди землі з фізичними особами. Як зясувалось, дана земельна ділянка перебуває у власності ЗАТ «Агроавтосервіс». На даний час в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовними вимогами ЗАТ «Агроавтосервіс» про визнання недійсним та скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про передачу у власність земельних ділянок. Тобто а ні вона, а ні підприємство ДП ДСП «Лікарівка 2» не мають жодного відношення до спору з приводу вищевказаних земельних ділянок. Жодних рейдерських захватів нею не проводилось, відносно неї відсутні обвинувальні вироки суду з цього приводу. [PERSON] є депутатом Олександрійської районної ради, керівником сільськогосподарського підприємства. Поширена відповідачем у листі від 01.06.2017 року, адресованому голові політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON] негативна інформація порушує її особисті немайнові права, зокрема ганьбить її честь, гідність, а також завдає шкоди її діловій репутації. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи. Представник відповідача подав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що інформація, викладена у листі, адресованому [PERSON], є оціночними судженнями, позивач має пряме відношення до ЗАТ "Агроавтосервіс" та ДП ДСП «Лікарівка-2». В травні 2017, коли [PERSON] розпочинав сільськогосподарські земельні роботи, то саме робітники та техніка ДП ДСП «Лікарівка-2» перешкоджали проведенню робіт. Крім того, на території Лікарівської сільської ради використовує земельні ділянки ДП ДСП «Лікарівка-2», а ЗАТ «Агроавтосервіс» не використовує земельних ділянок на території Лікарівської сільської ради. Отже, в черговий раз є фактичні підтвердження про пряму участь позивача у самозахваті земельних ділянок, які орендував відповідач. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що зазначеними в позовній заявами земельними ділянками користується ДП ДСП «Лікарівка 2». Належних документів вони не мають. Він звернувся з листом до [PERSON], оскільки існує користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що є рейдерством.Факт направлення зазначеного листа визнає. Заслухавши пояснення сторін дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Листом від 01.06.2017 року [PERSON] звернувся до голови політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON], в якому зазначив, що «[PERSON], ... свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району.», «…прикриваючись депутатським мандатом рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення» Лист підписаний [PERSON], а також зазначена адреса для кореспонденції 28000, Україна, Кіровоградська область, місто Олександрія, площа Соборна[ADDRESS]. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Згідно положень статті 277 ЦК України та розяснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволенняпозову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи,тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Сторонами визнано і не заперечувався факт надіслання відповідачем листа від 01.06.2017 року адресованому голові політичної партії «Всеукраїнське обєднання «Батьківщина» [PERSON], та факт отримання нею даного листа. З урахування викладеного, саме з вини відповідача [PERSON], в листі від 01.06. 2017 року поширено оспорювану інформацію. Судом враховується той факт, що однією із сукупності обов'язкових обставини для юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є те, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. Поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача, оскільки містить її імя та прізвище, її посаду. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Дана інформація є негативною, оскільки містить звинувачення [PERSON] у вчиненні діянь з порушеннями принципів моралі. Поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності це також обов'язкова обставина для юридичного складу правопорушення. Судом проаналізовано докази, на які сторони посилались як на підтвердження своїх вимог та заперечень. Так, судом досліджено надані позивачем [PERSON] довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 86249531, 84928530, 86252860, 86251803, 86252053, 86248666, 86247692, 86252368, 86251441, 86249306; ухвали Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/4109/16 від 13.01.2017 та від 08.11.2016; позовну заяву ЗАТ «Агроавтосервіс» до Головного управління держгеокадастру у Кіровоградській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; копію державного акта І-КР № 002061 на право постійного користування землею, виданого АОЗТ «Агроавтосервіс». Також, судом досліджено надані відповідачем витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ЗАТ «Агроавтосервіс» та ДП ДСП «Лікарівка-2»; електронну декларацію [PERSON]Г за 2016 рік; лист виконкомуЛікарівської сільської ради 02-28 №19 від 26.01.2017 стосовно використання ДП ДСП «Лікарівка-2» земельних ділянок на території Лікарівської сільської ради, в якому також зазначено, що ЗАТ «Агроавтосервіс» не використовує земельних ділянок на вказаній території; лист виконкому Лікарівської сільської ради 02-28 №157 від 29.08.2017 щодо відсутності відомостей про використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення ЗАТ «Агроавтосервіс»; ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/3329/17 від 04.10.2017 за позовом [PERSON] до ЗАТ «Агроавтосервіс» про визнання недійсним державного акта на право користування землею та зобовязання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою; копію технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам в сукупності та у їх системному звязку з текстом листа з оспорюваною інформацією, суд зазначає наступне. З досліджених судом доказів вбачається, що ЗАТ «Агроавтосервіс» є стороною у декількох справах, провадження в яких здійснюється як в порядку господарського, так і в порядку цивільного судочинства. Однак, суду не надано доказів, що в жодній з цих справ судом винесено рішення, та рішення набрало законної сили, а сам факт наявності судових проваджень не є належним доказом у розумінні ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ЗАТ «Агроавтосервіс», а також директором ДП ДСП «Лікарівка-2». Проте, дані обставини не є автоматичним підтвердженням достовірності оспорюваної інформації, а саме того, що [PERSON] свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району, прикриваючись депутатським мандатом рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення. Інші досліджені в судовому засіданні докази, зазначені вище, не доводять та не спростовують факт достовірності інформації, що викладена у листі відповідача, оскільки безпосередньо не стосуються вчинення або невчинення позивачем дій, інформація про що є оспорюваною. В той же час, суд не приймає до уваги посилання відповідача на наявність кримінального провадження № 12017120300000383 від 15.05.2017 за заявою відповідача про те, що позивачем було самовільно зайнято на території Лікарівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області земельні ділянки державної форми власності, оскільки зі змісту ч. 4 ст. 61 ЦПК України вбачається, що лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирок по даному кримінальному провадженню на момент розгляду справи відсутній. Досліджена у судовому засіданні копія договору № 07-17Б на проведення заходів безпеки від 11.07.2017 року, укладеного між ПП «Сибриз-2007» та [PERSON], та показання свідка [PERSON], допитаного судовому засіданні, про те, що в кінці липня на початку серпня 2017 року на земельній ділянці, яка орендована відповідачем, працювала техніка ДП ДСП «Лікарівське-2», також не є належним підтвердженням достовірності оспорюваної інформації. Крім того, дані події відбулися після 01.06.2017 тобто після написання та відправлення відповідачем листа [PERSON], а тому не могли слугувати підставою для тверджень відповідача про здійснення позивачем зазначених у листі дій. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорювана інформація є недостовірною, оскільки при розгляді даної справи всупереч положенням вимог ст.10 ЦПК України (цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін) та ч. 1 ст. 60 ЦПК України (кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), суду не надано жодного належного доказу на підтвердження протилежного. Стосовно поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право суд зазначає наступне. П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Суд, проаналізувавши інформацію, яка є предметом позову, з точки зору її достовірності та відповідності вимогам чинного законодавства, які стосуються прав особи, дійшов переконання, що поширена інформація порушує особисті немайнові права [PERSON] Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що оспорювана інформація є оціночними судженнями з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що, висловлювання «[PERSON], …свідомо займається рейдерством земель на території Олександрійського району… прикриваючись депутатським мандатом рейдерські захоплює землю учасників АТО та отримує незаконне збагачення», не підпадає під визначення оціночного судження, оскільки містить фактичні дані, а тому є фактичними твердженнями. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн суд зазначає, що п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як на момент поширення інформації, яка є предметом спору, так і при розгляді справи в суді [PERSON] є депутатом Олександрійської районної ради Кіровоградської області. Судом зясовано, що оспорювана інформація стосується діяльності позивача як депутата Олександрійської районної ради. Позивачем не доведено наявності моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між шкодою і поширенням недостовірної інформації відповідачем, та вини останнього в її заподіянні. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування наявності моральної шкоди, не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, досліджена у судовому засіданні копія листка непрацездатності, відповідно до якого [PERSON] перебувала на лікуванні з 07.07.2017 по 03.08.2017, не містить посилання на діагноз позивача, що позбавляє суд можливості надати оцінку даному доказу, та встановити причинний зв'зок між надісланням відповідачем листа та даним фактом. Також, судом враховано, що лист відповідача адресований єдиній особі [PERSON], та посилання позивача на підірвання її авторитету серед працівників підприємства та мешканців міста, внаслідок чого вона не могла спокійно працювати, оскільки відчувала напругу у колективі, а також у взаємовідносинах із контрагентами підприємства, директором якого вона є, не заслуговують на увагу, оскільки у судовому засіданні не встановлено, що оспорювана інформація стала відома мешканцям міста та працівникам ДП ДСП «Лікарівка-2», та була поширена відповідачем шляхом її повідомлення зазначеним особам. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про інформацію», субєкти владних повноважень, як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. Вимога врахування судами вказаної норми про розгляді справ міститься в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року. Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень. Наведені обставини виключають можливість задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню лише в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та зобовязання відповідача її спростувати. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року,якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial