Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 08.10.2019 року між ним та [PERSON] була складена і підписана відповідачем розписка, про те, що позивач надав відповідачу в борг суму коштів у розмірі 82520 грн. 00 коп. з поверненням частинами строком до 15.02.2020 року. Зазначає, що станом на день подання позову відповідач кошти не повернув, жодних дій щодо погашення не здійснив. На думку позивача, про ухилення відповідача від повернення боргу свідчить і лист-вимога позивача від 30.12.2019 про дострокове повернення боргу, яка була надіслана особисто боржнику. Вказав, що розпискою не передбачено розмір процентів, тому їх розмір визначений на рівні однієї облікової ставки НБУ та зробив розрахунок процентів за період з 08.10.2010 по 18.06.2020 в сумі 6727,06 грн. 00 коп. Також, позивач послався на ч.2 ст.625 ЦК України, яка зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з цього, позивач визначив розмір 3% річних за період з 16.02.2020 по 18.06.2020 становить 256,83 грн. та інфляційних збитків за період з 16.02.2020 по 18.06.2020 в сумі 1 328.57 грн. В цілому, позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики (боргової розписки) від 08.10.2019 року на загальну суму 90 832, 46 грн., яка складається з основної суми позики у розмірі 82520, 00 грн., процентів за користування позикою за період з 08.10.2010 по 18.06.2020 в сумі 6727,06, 3% річних за період з 16.02.2020 по 18.06.2020 в сумі 256,83 грн. та інфляційних збитків за період з 16.02.2020 по 18.06.2020 в сумі 1 328.57 грн. Ухвалою суду від 31 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представники позивача - адвокати Шипілов О.В. та Мороз І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в зв`язку з чим на підставі ст.ст.223ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надан оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 82520 грн. та зобов`язався їх повернути до 15 лютого 2020 року, в розписці від 08 жовтня 2019 року міститься підпис відповідача. [PERSON] в порушення умов вказаного договору позики зазначений борг не повернув. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа №1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа №442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] надав позивачу згоду про договір позики та отримання в борг грошей, а саме 82520 грн. 00 коп. зі строком повернення до 15.02.2020 року, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розписка, яка була досліджена судом в оригіналі, передбачає 9 платежів з погашення боргу, де останній платіж повинен бути повернутий до 15 лютого 2020 року в сумі 7520 грн 00 коп. Оскільки відповідач борг не повертав, позивач направив відповідачу лист-вимогу від 30 грудня 2019 про дострокове повернення боргу, яка була надіслана особисто боржнику та отримана ним, про що свідчить повідомлення про отримання такого поштового відправлення. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання . Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, позивач правомірно звернувся до відповідача про дострокове стягнення основної суми боргу в сумі 82520 грн. 00 коп. Судом також, було встановлено, що позивач має право на отримання процентів від суми позики відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, яка передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що розпискою не передбачено розмір процентів, їх розмір визначений на рівні однієї облікової ставки Національного банку України. Позивачем надано розрахунок процентів за період з 08 жовтня.2019 року по 18 червня 2020 в сумі 6727,06 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3% річних за період з 16 лютого 2020 року по 18 червня 2020 року становить 256,83 грн. та інфляційних збитків за період з 16 лютого 2020 року по 18 червня 2020 року в сумі 1 328.57 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставина, на яку посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу за договором позики заборгованість на загальну суму 90 832,46 грн. станом на 18 червня 2020 року, яка складається з основної суми боргу в розмірі 82520,00 грн., процентів за користування позикою - 6727,06 грн., 3% річних - 256,83 грн., інфляційних втрат - 1328,57 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 908,32 грн. На підставі викладеного, ст.ст.207,545,549,625,640,1046,1047,1049 ЦК України,

Outcome: approved