Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

11 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги по якому в процесі розгляду справи були збільшені, до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Фастівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 2010 року, який було розірвано в 2017 році. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що не дивлячись на те, що шлюб було розірвано та він проживає окремо, добровільно щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною: не допускає в квартиру, при дітях утворює скандали, відмовляється від запропонованих варіантів спілкування без її присутності. Маючи бажання бачитися із сином, позивач звернувся до служби у справах сім'ї та молоді виконавчого комітету Фастівської міської ради із заявою про визначення участі батька у побаченні та спілкуванні з дітьми та просив визначити систематичне побачення із своїм сином два рази на місяць, в тому числі і забирати його з ночівлею, проте рішенням служби у справах сім'ї та молоді їх спір було вирішено та визначено систематичне побачення з сином першої та третьої субота щомісячно з 08-00 до 20-00 години за домовленістю батьків. Оскільки його права як батька були порушені, позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди в участі у спілкуванні та вихованні сина, визначивши способи спілкування, як два рази на місяць по два дні, наприклад, з 08-00 суботи до 20-00 неділі, в тому числі і забирати його до себе з ночівлею без присутності матері чи сторонніх осіб, а також один раз на один рік забирати сина на оздоровлення протягом 7-10 діб, як по території України, так і виїжджати разом із ним для його оздоровлення за кордон. Крім того, позивач вказує, що працюючи провідним програмістом в українському філіалі «EPAM System» в м. Києві, розробивши унікальне програмне забезпечення для даної компанії, 02 листопада 2017 року отримав запрошення від зазначеної компанії на постійне влаштування протягом мінімум на 12 місяців в Сполучених Штатах Америки. Протягом грудня 2017 року він вимушений виїхати на невизначений термін строком (1-3 роки) працювати в США. Тому, беручи до уваги необхідність виїзду за кордон, просив суд зобов'язати за період його перебування за кордоном, не чинити перешкод у його спілкуванні з сином шляхом надання можливості у спілкуванні по «Скайпу», за допомогою телефону, та щоб дане спілкування проходило за допомогою його представника [PERSON], яка буде діяти на підставі довіреності, 1 раз на тиждень, в день, визначений судом (субота чи неділя), але на менше 4 разів на місяць, за попередньою домовленістю з [PERSON], в часи від 17-00 до 20-00 годин по Київському часу, протягом 15-30 хвилин в квартирі, в якій проживає [PERSON], а після його повернення із Сполучених Штатів Америки зобов'язати усунути перешкоди у спілкуванні із сином, участі у спілкуванні та його вихованні, та визначити судом способи його спілкування із сином, як два рази на місяць, в тому числі і забирати його до себе з ночівлею без присутності матері чи сторонніх осіб. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. В судовому засіданні представник відповідача частково заперечувала проти задоволення позову, а саме вказала, що відповідач [PERSON] не заперечує проти позову в частині спілкуванні позивача з сином щомісяця першої та третьої суботи з 08.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання дитини, при цьому категорично заперечує проти спілкування без її присутності та виключає можливість ночівлі сина з батьком поза місцем простійного проживання дитини, оскільки це зашкодить психоемоційному стану дитини. Також, висловила категоричні заперечення з приводу можливості перебування у її квартирі сторонньої особи, представника позивача, яка буде забезпечувати можливість спілкування позивача з сином по «Скайпу». Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що виконавчим комітетом Фастівської міської ради надано рішення про визначені участі батька у вихованні дітей, порядок у якому вважає таким, що відповідає інтересам дитини, тому зміна цього порядку є передчасною та необґрунтованою. Заслухавши учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Судом встановлено, що 22 жовтня 2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області /а.с.7/, який відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.05.2017 року між сторонами був розірваний /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Фастівського МРУЮ у Київській області /а.с. 9/. В судовому засіданні також було встановлено, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] в квартирі № [ADDRESS], а [PERSON] проживає окремо. Позивач в судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь в вихованні своєї дитини та піклуватися про його здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через протидію з боку відповідача. Частинами 1 та 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, після розірвання шлюбу у сторін виникли суперечки щодо визначення порядку спілкування дитини з батьком, що стало підставою для звернення останнього до органу опіки та піклування стосовно визначення способу участі у вихованні дитини. Так, рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 13.07.2017 року № 281 визначений порядок та спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні, у тому числі з малолітнім сином [PERSON], [INFO], а саме - визначити систематичні побачення гр. [PERSON] з сином, який проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], а саме: першої та третьої суботи щомісяця з 8-00 год. до 20-00 години за домовленістю батьків, на період канікул за домовленістю між батьками /а.с.10/ Разом з тим, як зазначає позивач, відповідач свідомо ухилялась від виконання рішення органу опіки та піклування - неодноразово відмовляла у зустрічах, не віддавала дитину та інше. Так, матеріали справи містять звернення позивача від 21.10.2017 року до Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Київській області із заявою щодо прийняття мір та притягнення до відповідальності колишньої дружини [PERSON], яка відмовляється надавати йому побачення з дитиною [PERSON]. Із його письмових пояснень до заяви вбачається, що 21.10.2017 року [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] зайшов до колишньої дружини [PERSON] для побачення з сином, проте остання повідомила, що сина немає вдома, і де він - пояснити відмовилась /а.с.66-67/. Обставини, які мали місце 21.10.2017 року, у судовому засіданні також підтвердила свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, пояснивши суду, що 21.10.2017 року [PERSON] просила її чоловіка приїхати у інший день для побачення з сином, оскільки відбувалось святкування дня народження доньки [PERSON]. Відповідач у судовому засіданні підтвердила, що даний факт мав місце, який стався через те, що позивачем проігнороване її попередження про відсутність можливості у неї забезпечити побачення з сином через сімейні обставини. Оцінивши наявні у справі докази та пояснення сторін у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як зазначалось, рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 13.07.2017 року № 281 визначений порядок та спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме: першої та третьої суботи щомісяця з 8-00 год. до 20-00 години за домовленістю батьків, на період канікул за домовленістю між батьками. Позивач вважає, що визначений Виконавчим комітетом Фастівської міської ради порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином не в повній мірі забезпечує його права, як батька, на спілкування з ним та його виховання, тому задля належного розвитку дитини просив збільшити часи зустрічей до двох разів на місяць по два дні, наприклад, з 08-00 суботи до 20-00 неділі, в тому числі і забирати його до себе з ночівлею без присутності матері чи сторонніх осіб, а також один раз на один рік забирати сина на оздоровлення протягом 7-10 діб, як по території України, так і виїжджати разом із ним для його оздоровлення за кордон. Відповідач, в свою чергу, не заперечувала проти того, що мали місце факти відмови з її боку батьку у зустрічах з сином, однак вони завжди мали об'єктивний характер. Взагалі, позиція відповідача в ході розгляду справи зводиться до того, що вона не заперечує проти того, що батько приймав участь у вихованні сина та мав можливість з ним спілкуватись в порядку та у спосіб, що визначений рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 13.07.2017 року № 281. Визначаючи конкретний порядок та спосіб участі [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, суд керується наступним. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. На запит суду виконавчим комітетом Фастівської міської ради були надані документи, які враховувались при винесенні рішення від 13.07.2017 року № 281. Так, за психологічним обстеженням дитини [PERSON], який проведений 30.02.2017 року психологом [PERSON], був зроблений висновок про сприятливі емоційні відносини із мамою та сестричкою та можливе негативне ставлення до тата, також про відчуття певного дискомфорту від спілкування з ним /а.с. 127-128/. Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду від 21.11.2016 року, 13 жовтня 2016 року близько 23 год. 50 хв. [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання [ADDRESS], вчинив насильство в сім'ї стосовно своєї дружини - [PERSON], що виразилось у застосуванні до неї психологічного насильства. Проте, потерпіла [PERSON] пояснила, що примирилася із чоловіком, пробачила його, просила справу щодо нього закрити, про що надала відповідну заяву, тому [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності, а справу щодо нього закрито /а.с. 133-134/. 16.01.2017 року Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи був складений висновок № 84/Ж відносно [PERSON] З її слів 08.01.2017 року о 12.30 чоловік [PERSON], хапав за руки, штовхав, ударялась об меблі тулубом, укусив за ліву руку, рукою придавлював шию до меблів, за медичною допомогою зверталася до Фастівської ЦРЛ. Так, з урахуванням даних огляду від 16.01.2017 року, на момент звернення за медичною допомогою 08.01.2017 року у неї мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки життя. Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень свідчать про те, що вони уторилися внаслідок дії тупими предметами, за давністю можуть відповідати вказаному терміну /а.с.129-132/. Згідно інформаційної довідки про психологічно-діагностичні консультації з [PERSON], складеною психологом [PERSON], 02.03.2017 року до неї звернулася [PERSON] з проханням провести психологічно-діагностичну консультацію з дитиною з метою емоційного стану дитини та її відношення до рідного батька [PERSON] Так, були надані такі рекомендації: [PERSON] рекомендовано пройти тривалий курс психологічної реабілітації для усунення наслідків стресу, спричиненого сімейною ситуацією, уникати сильних стресів, а саме: агресивна поведінка дорослих, зміна місця проживання, зміна навчального закладу; дбайливе ставлення до емоційний потреб хлопчика; зважаючи на попередні сімейні обставини, пов'язаних із сімейним насильством, зустрічі з [PERSON] з батьком проводити виключно в присутності матері, оскільки її присутність є запорукою емоційної безпеки дитини /а.с.139-141/. З урахуванням названих вище документів та обставин виконавчим комітетом Фастівської міської ради прийнято рішення від 13.07.2017 року № 281. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При вирішенні цього конкретного спору суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема в забезпеченні психологічної та емоційної стабільності малолітнього [PERSON], оскільки даний фактор набуває особливої ваги під час дошкільного періоду життя, оскільки це переломний критичний віковий етап розвитку дитини, яким відкривається весь період її подальшого, у тому числі і шкільного життя. Так, із характеристики на [PERSON], наданою Дошкільним навчальним закладом № 6 «Казка», вбачається, що дитина активна, всебічно розвинена, в колективі підлітків почувається комфортно. Розумовий розвиток відповідає віку. Мама хлопчика приймає участь у життєдіяльності групи, завжди цікавиться по віденкою та успіхами сина. За останній період дитину приводять та забирають мама та бабуся /а.с. 74/. Вихователем дошкільного навчального закладу № 6 «Казка» була надана психолого-педагогічна характеристика на дитину [PERSON], відповідно до якого всіма питаннями стосовно відвідування садочка займається мама дитини, весь час підтримує спілкування з вихователем. Батько жодного разу садочок не відвідував, з вихователем та адміністрацією закладу не спілкувався. Дитина спокійна, урівноважена, до дітей відноситься з повагою /а.с. 77/. Крім того, за зверненням відповідачки був проведений огляд [PERSON], за наслідками якого дитячим лікарем неврологом Клініки «Медіком» наданий висновок від 16.02.2017 року. Зі змісту висновку вбачається, що до лікаря звернулись зі скаргами: плаксивість дитини, часті моргання, часті головні болі спазматичного характеру, які швидко закінчуються, тривожний сон, плаче уві сні, кричить, що має місце з літа 2016 року, а з жовтня загострились. Лікарем поставлений діагноз: «Состояние в форме простых моторных лицевых тиков, сноговорение. Астено-невротический синдром. Врожденная недифференцированная дисгения соединительной ткани» /а.с.76/. Суд також враховує довідку про психологічно-діагностичні консультації з [PERSON], складеною психологом [PERSON], яка була врахована також виконавчим комітетом Фастівської міської ради при прийнятті рішення від 13.07.2017 року № 281. Зазначені медичні документи не є доказами, які свідчать про негативний вплив спілкування з батьком на психічний стан дитини, однак ці документи об'єктивно відображають загальний психо-емоційний стан [PERSON], який є нестабільним, що свідчить про наявність умов ризику для настання стресового стану. Посилання відповідачки на те, що позивач несе загрозу психологічному здоров'ю дитини, суд відхиляє, оскільки відомостей, які б підтверджували травмування дитини в психологічному аспекті під час зустрічей з батьком, надано суду не було. Суд також не приймає в якості належних та допустимих доказів по справі як наданий позивачем [PERSON] висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 10.01.2017 року/а.с.101/, так і надані відповідачем [PERSON] висновок Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 98/Ж від 17.01.2017 року та висновок №84/Ж від 16.01.2017 року /а.с.78, 129-132/, оскільки предметом дослідження був характер та ступінь тілесних ушкоджень заявників та дитини, а не обставини їх заподіяння. При цьому, суд враховує інформацію, яка викладена у листі Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації листа від 15.05.2017 року № 061-5273/04.02, зі змісту якої вбачається, що 08.03.2017 року при проведенні огляду на стан сп'яніння лікарем-наркологом з клінічних ознак стану наркотичного сп'яніння, які виявленні у громадянина [PERSON] під час огляду та достатні для встановлення діагнозу: стан сп'яніння внаслідок вживання наркотичних засобів /а.с.73/. Відповідно до п.3 ч. 2ст. 159 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На законодавчому рівні не визначений «кількісний» показник терміну «зловживання», однак такий випадок беззаперечно має вплив на загальну характеристику особи. Таким чином, при остаточному визначенні порядку участі [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, судом за основу береться той порядок, який був визначений органом опіки та піклування. Підстав для його зміни в бік збільшення часу зустрічей суд на даний час не вбачає. Вирішуючи питання про зміну способу участі [PERSON] у вихованні та в спілкуванні з сином, зокрема щодо можливості такого спілкування поза місцем проживання дитини, без присутності матері чи сторонніх осіб, суд зазначає наступне. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] в квартирі № [ADDRESS], а [PERSON] проживає в м. Київ. При цьому, позивач, заявляючи вимоги про можливість спілкування з сином впродовж двох днів, з ночівлею, не надав доказів існування належних умов для проживання дитини за фактичним місцем проживання батька. Також не надано доказів, що уповноважений орган здійснював перевірку та вивчення умов життя батька за місцем фактичного проживання. Таким чином, суд позбавлений можливості пересвідчитись, чи створені позивачем належні житлово-побутові умови для проживання малолітнього сина. Також, суд враховує той факт, що відповідачка разом із дитиною постійно проживає в м. Фастів, а позивач у м. Київ і такий спосіб участі батька у вихованні дитини з урахуванням фактичної відстані проживання дитини від місця фактичного проживання батька, є утрудненим, недоцільним та не буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON]. Визначаючи необхідність присутності матері при зустрічах батька з дитиною слід зауважити, що такий спосіб забезпечить систематичне їх спілкування та участь батька у вихованні дитини з мінімальними змінами у вже звичному для них житті разом з матір'ю. Також такий спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан. Також суд враховує необхідність уникати стресів та емоційних навантажень на дитину, а відрив дитини від матері на тривалий час у даному випадку може негативно позначитися на психіці дитини, що у свою чергу може привести до погіршення стану її здоров'я. При цьому, суд вважає можливим встановити позивачу можливість щорічного сумісного відпочинку з дитиною з виїздом до місць відпочинку в межах України, з попереднім узгодженням часу та періоду відпочинку з матір'ю дитини, у її присутності, що також обумовлено як віком дитини так і її психоемоційним станом. Також, враховуючи те, що позивач протягом тривалого часу буде знаходиться у Сполучених Штатах Америки, з метою забезпечення систематичного спілкування батька з сином, суд вважає можливим на цей час встановити можливий спосіб такого спілкування - по телефону або Skype за місцем проживання дитини, з обов'язковим урахуванням стану здоров'я дитини, з дотриманням усталеного режиму дня, за попередньою домовленістю з матір'ю. Разом з тим, вимоги позивача про надання права на виїзд разом з сином для оздоровлення за кордон, суд вважає передчасними, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно ч. 2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Рішення суду у випадку тимчасового виїзду за кордон має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, необхідність набуття такого дозволу обумовлюється відсутністю згоди одного з батьків. Разом з тим, як підтверджено сторонами під час розгляду справи, питання виїзду дитини за кордон не є спірним, більш того, позивач не звертався до відповідача з вимогами надати таким дозвіл та взагалі не ініціював цього питання. В даному такі випадку вимоги позивача заявлені передчасно, оскільки вони направлені на реалізацію певних дій у майбутньому, то у суду на теперішній час відсутній предмет розгляду по справі, оскільки захисту в судовому порядку підлягають порушені права, а не можливість їх порушення у подальшому. З аналогічних підстав підлягають відмові у задоволенні вимоги щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні із сином після повернення позивача із Сполучених Штатів Америки. Щодо можливості спілкування з сином за допомогою та в присутності представника позивача [PERSON] суд приймає до уваги п.2 ч.2 ст.159 СК України, відповідно до якого суд лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд зазначає, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб - представників. При цьому, яким чином спілкування в присутності сторонньої особи викликано інтересами дитини позивачем не зазначено та судом не встановлено. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останнього, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками не досягнуто компромісу щодо способу участі батька у вихованні сина, при цьому увага батька у житті сина безкомпромісно є важливими елементом розвитку дитини в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити належне виховання власного малолітнього сина, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з сином досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. Суд також зазначає, що саме на позивачі лежить відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, який повинен докласти усіх зусиль для того, щоб у його сина виникало прагнення бути разом із ним. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки саме це є причиною появи невротичних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З огляду на наведене, визначений спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітнього [PERSON], дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком та не порушує звичайних для дитини умов життя. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн., тому з відповідача підлягає стягненню 320 грн. на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial