Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

26.05.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Вознесенського професійного аграрного ліцею про відшкодування матеріальних збитків у розмірі 39 250 грн. 00 коп. та 300 000 грн. 00 коп. компенсації моральної (немайнової) шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що [INFO] року близько 11 год. 30 хв. на території навчального полігону Вознесенського професійного аграрного ліцею, їх син - [PERSON], будучи учнем вказаного навчального закладу, під час керування трактором «МТЗ-80л», що перебуває на балансі ліцею, загинув. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.11.2016 року винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України, було визнано [PERSON], який перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, виїхав з території навчального господарства на навчальний полігон на технічно несправному, але працездатному тракторі, та допустив до управління [PERSON], що не мав права на керування відповідним транспортним засобом. Посилаючись на наведені обставини позивачі просили стягнути матеріальні збитки в загальному розмірі 39 250 грн. 00 коп., які складаються з: витрат, пов'язаних з похованням загиблого сина в розмірі 4 150 грн. 00 коп. та виготовленням намогильної споруди в сумі 35 100 грн. 00 коп. Крім того, просили стягнути компенсацію моральної (немайнової) шкоди в розмірі 300 000 грн. 00 коп.: по 150 000 грн. 00 коп. кожному, посилаючись на ті душевні страждання, яких вони зазнали як батьки внаслідок загибелі єдиного сина. В судовому засіданні позивачі, їх представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнав. Вказував на те, що Вознесенський професійний аграрний ліцей не є належним відповідачем по даній справі, оскільки [PERSON], хоча і перебував у трудових відносинах з відповідачем на час загибелі сина позивачів, проте передавши йому керування трактором в порушення узгодженого навчального плану, фактично вийшов за межі покладених на нього трудових обов'язків, що в свою чергу, виключає можливість застосування до даних правовідносин положень ст. 1172 ЦК України. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судовому засіданні вказував на обґрунтованість позовних вимог [PERSON], [PERSON] Дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, а також матеріали кримінальної справи № 473/1871/16-к за звинуваченням [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ст. 287 КК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], син позивачів [PERSON], [PERSON] Останній, як вбачається з матеріалів справи, будучи учнем Вознесенського професійного аграрного ліцею, в цей день загинув, керуючи на території навчального полігону трактором «МТЗ-80л», реєстраційний номер [NUMBER], який перебуває на балансі ліцею. Права керування відповідним транспортним засобом він не мав, про що було відомо майстру виробничого навчання [PERSON], який, незважаючи на це допустив [PERSON] до керування трактором. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому вказані обставини не підлягають повторному доказуванню при розгляді цивільної справи. Так, ч.1 ст. 1166 ЦК України містить правило про загальний делікт, відповідно до якого будь - яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України. Разом з тим, одним із спеціальних деліктів є відповідальність за шкоду, завдану працівником юридичної або фізичної особи. За загальним правилом, шкоду, що завдано працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, відшкодовує юридична чи фізична особа, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах (ч. 1 ст. 1172 ЦК України). При цьому, для застосування вищевказаного положення необхідно встановити наступне: 1) наявність між особою, винною у заподіянні шкоди, та відповідною юридичною чи фізичною особою трудових (службових) правовідносин, що визначені трудовим договором (контрактом), наказом про прийняття на службу, про переведення на тимчасову роботу в певну організацію, актом обрання на виборну посаду, а також наказами керівного органу, або ж рішенням суду та іншими юридичними актами; 2) факт завдання шкоди безпосередньо під час виконання трудових (службових) обов'язків, тобто коли особа здійснює обумовлену трудовим договором (контрактом), іншим локальним чи адміністративним актом роботу, як правило, на території юридичної чи фізичної особи протягом робочого часу. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Так, як встановлено судом, [PERSON] працював у Вознесенському професійному аграрному ліцеї майстром виробничого навчання (прийнятий на роботу відповідно до витягу з наказу за № 107-к від 01.08.1986 року, звільнений 08.04.2016 року за ст. 38 КЗпП України, згідно наказу за № 32-к від 05.04.2016 року), отже на час загибелі [PERSON] перебував у трудових відносинах з Вознесенським професійним аграрним ліцеєм. До його функціональних обов'язків входило, зокрема навчально - виробнича робота з питань виховання та підготовки учнів за обраною ними спеціальністю, в тому числі з проведенням практичних занять по керуванню транспортними засобами сільськогосподарського призначення. Обумовлені обставини в судовому засіданні сторонами не оспорювалися. З цією метою за [PERSON] було закріплено сільськогосподарську техніку, перелік якої наведено в наказі за № 8 від 21.01.2014 року. Серед даної техніки рахується також трактор "МТЗ - 80л", реєстраційний номер [NUMBER], на якому відбувалась навчальна їзда [INFO] року, внаслідок якої загинув [PERSON] Нещасний випадок мав місце на території навчального полігону Вознесенського професійного аграрного ліцею протягом робочого часу. Разом з тим, будь яких відомостей про викрадення даного транспортного засобу або незаконного його володіння [PERSON] в цей день матеріали цивільної справи не містять. За такого суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо неможливості застосування до даних правовідносин положень ст. 1172 ЦК України. При цьому відсутність подорожнього листа для здійснення навчальної їзди [INFO] року, не спростовує факт виконання [PERSON] роботи, обумовленої покладеними на нього трудовими обов'язками. Отже, Вознесенський професійний аграрний ліцей є належним відповідачем по справі. Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. При цьому, згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснено, що витрати на спорудження надгробного пам'ятника визначаються виходячи із його фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості. Згідно з постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року №45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 8 ЦПК України, гранична вартість виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок тощо становить для Миколаївської області 2 500 грн. 00 коп. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивачів підлягають до стягнення понесені ними витрати на поховання сина в розмірі 4 150 грн. 00 коп. та на спорудження намогильної споруди в розмірі 2 500 грн. 00 коп., а всього 6 650 грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю. Отже, визначаючи розмір компенсації моральної (немайнової) шкоди, яка полягала в душевних стражданнях, що зазнали позивачі в зв'язку з загибеллю їх сина, відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приймає до уваги характер та обсяг душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках та обставини заподіяння шкоди, тому на користь позивачів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, підлягає стягненню грошовий еквівалент компенсації заподіяної їм моральної (немайнової) шкоди в розмірі по 75 000 грн. 00 коп. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в загальному розмірі 1280 грн. 00 коп. (640 грн. 00 коп. - судовий збір в частині вимог майнового характеру, 640 грн. 00 коп. - судовий збір в частині вимоги немайнового характеру).

Outcome: partial