Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

11 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить збільшити розмір стягнення аліментів визначений рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року про стягнення з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителя [INFO] селище Шевченка, 51 лінія буд. 9, працюючого механіком у приватного підтриємця [PERSON], на користь [PERSON], яка проживає в [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня звернення до суду. Позов обґрунтовано наступним. 02 червня 2007 році у Першому відділі РАЦС Суворівського районного управління юстиції м. Одеса позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] Від шлюбу у сторін 20 листопада 2007 року народився син [PERSON]. Згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2007 року, вирішено: стягувати з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителя [INFO] селище Шевченка, 51 лінія, буд.9, працюючого у фізичної особи-підприємця [PERSON] механіком, на користь [PERSON], яка проживає в [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 вересня 2016 року. Позивач зазначає, що на даний час у відповідача змінилося матеріальне становище, оскільки останній працює на роботі та отримує заробітну плату. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги зменшили, просили стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1400 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповічач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, в звязку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, згідно ст. 224-225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно\~ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, якіберутьучасть у справі. Згідно ч. 2\~ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться\~до початку розгляду справи по суті. Згідно\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей\~3,\~4,\~15 ЦПК України\~особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений\~ЦК України. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Судом встановлено, що у сторін є дитина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьками записані сторони (а.с.9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно довідки № 3610 від 07 вересня 2017 року виданої виконкомом Вапнярської селищної ради [PERSON] про те, що на її утриманні знаходиться син [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно ч. 2 та 3\~ст. 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі виконавчого листа у справі № 146/1125/16-ц від 18 листопада 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], жителя [INFO] селище Шевченка, 51 лінія, буд.9, працюючого у фізичної особи-підприємця [PERSON] механіком, на користь [PERSON], яка проживає в [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 вересня 2016 року(а.с.11). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~(коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2017 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2017 рік» за пoданням Міністерства фінансів. Так, статтею сьомою даного Закону встановлено такі прожиткові мінімуми: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень . Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв»язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них. Відповідно до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст.181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннямист.192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 і відповідно дост. 360-7 ЦПК України\~є обовязковим для всіх судів України. Як було встановлено, на підставі рішення Томашпільського районного суду від 13 жовтня 2016 року аліменти із відповідача стягувалися в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн, щомісячно. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9\~ст. 7 СК України\~принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшеню з твердої грошової суми у розмірі 600 грн на тверду грошову суму в розмірі 1000 грн. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статей\~213,\~214 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як зазначено в п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Суд дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов»язку обох батьків утримувати дитину, враховуючи те, що аліменти на дитину стягуються, відповідач записаний батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження, інтереси самої неповнолітньої дитини, приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини, доцільно змінити розмір аліментів, визначених рішенням Томашпільського районного суду від 13 жовтня 2016 року, а тому позовна заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до\~ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн згідно квитанції № 28/11 від 28 листопада 2017 року, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивачки адвокатом [PERSON] надано додаток № 1 до угоди про надання правової допомоги [PERSON] від 08 вересня 2017 року, згідно якого, останній отримав від позивачки гонорар у розмірі 3200 грн за виконану роботу, що полягала у здійсненні таких дій: -усна консультація замовника з правових питань 1 год/ 640 грн; -ознайомлення та вивчення правової бази та судової практики 2 год/ 1280 грн; -підготовка та подання до суду позовної заяви 1 год/640 грн; -представництво інтересів замовника у Томашпільському районному суді при розгляді цивільної справи 1 год/640 грн. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі\~Постанова) граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року«Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»встановлено, що розмір компенсації витрат а правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови передбачено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї\~постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З врахуванням наведеного, враховуючи складність даної категорії справи, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 1000 грн за надання правової допомоги адвокатом. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3\~ст. 81 ЦПК України\~не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом судовий збір у справах про стягнення аліментів. Згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600,00 гривень, тому ставка судового збору в даній справу становитиме 640,00 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в доход держави 640,00 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial