Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 28 травня 2002 року нею, [PERSON] (на той момент - [PERSON]) та членами її сім'ї (її синами) [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 47 від 15.03.2002 року було отримано свідоцтво № 192 про право спільної сумісної власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] (з 01 січня 2007 року - місто Буча відповідно до постанови Верховної Ради України № 3434-УІ від 09.02.2006 р.) в порядку приватизації. Позивачка вказує, що [INFO] року в результаті дорожньо-транспортної пригоди один з її синів [PERSON] загинув. Вона, як єдиний спадкоємець сина першої черги за законом та як така, що постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини, а отже вважалася такою, що прийняла спадщину, звернулася в Бучанську міську державну нотаріальну контору Київської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом - частку вказаної вище квартири, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 164/2015. Факт їх спільного проживання на момент відкриття спадщини підтверджується реєстрацією в паспортах їх місця проживання в спільній квартирі та довідкою КП "Бучанське управління житлово-комунального господарства" № 6219 від 13.10.2015 року. Однак з відповіді комунального підприємства "Бучанське бюро технічної інвентаризації" № 424 від 16 листопада 2015 року, що надійшла на запит державного нотаріуса стало відомо, що інвентаризаційна справа не містить інформації про реєстрацію за ким-небудь права власності на квартиру [ADDRESS], тобто їх право власності на квартиру не було зареєстровано в БТІ, що унеможливило отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, належну померлому сину, не зважаючи на визнання її спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1504/02-31 від 20.12.2015 року. Вказує, що 15 лютого 2016 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Канівець Ніни Вікторівни з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], однак 19 лютого 2016 року отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки законодавство у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати заяви як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності. Оскільки вказана вище квартира належала їм на праві спільної сумісної власності без виділення часток, то зареєструвати дане право в зв'язку зі смертю сина немає можливості, що позбавляє її можливості реалізувати права спадкоємця. Враховуючи, що право спільної сумісної власності набуте ними в результаті приватизації з урахуванням санітарної норми на кожного члена сім'ї (її та синів) та додаткової площі на сім'ю та визнанням права на отримання приватизаційних житлових чеків через недостатність площі ( 62,9 кв. м. при нормі 73 кв. м.) на однакову суму (59 коп.), отже їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними; будь-яких інших домовленостей між ними не було. Отже, частка кожного з них за життя її сина в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становила 1/3. Таким чином, враховуючи, що за життя її сина [PERSON] йому належала 1/3 частка в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], вона, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, своєчасно прийняла спадщину, однак не може реалізувати свої права спадкоємця в зв'язку з відсутністю реєстрації в БТІ права власності на квартиру, вона вимушена звертатися до суду за захистом свого права на спадкування 1/3 частки квартири, належної її померлому сину. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], а саме, що частка кожного із співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO] року становить по 1/3 її частині; визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, надали суду листи, в яких просили розглядати справу у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши по справі письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.05.2002 року № 192, виданого виконкомом Ірпінської міської ради згідно з розпорядженням від 15.03.2002 року № 47 [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON]. В даний час у зв'язку із отриманням спадщини [PERSON] виникла необхідність у визначенні часток учасників спільної власності. За життя [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частину квартири [ADDRESS]. Встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Інших спадкоємців першої черги за законом судом не встановлено. 02 грудня 2015 року позивач звернулася до Бучанської міської державної нотаріальної контори з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори Фальковської Л.М. № 1504/02-31 від 02 грудня 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], підставою такої відмови стало те, що з відповіді КП "Бучанське бюро технічної інвентаризації" № 424 від 16 листопада 2015 року вбачається, що інвентаризаційна справа № 2549 не містить інформації про реєстрацію за ким-небудь права власності на квартиру [ADDRESS] Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19 лютого 2016 року № 28343684 державним реєстратором прав на нерухоме майно Канівець Ніною Вікторівною Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована у [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], оскільки законодавство у сфері державної реєстрації прав та програмне забезпечення Державного реєстру прав дозволяє отримувати зави як від усіх співвласників одночасно, так і від кожного із співвласників окремо, крім випадків проведення державної реєстрації права спільної сумісної власності. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 355, 357 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд вважає, що необхідно визначити, що частка спадкодавця [PERSON] та частки співвласників [PERSON] та [PERSON] в праві власності на квартиру [ADDRESS] за свідоцтвом про право власності на житло від 28.05.2002 року № 192, виданого виконкомом Ірпінської міської ради згідно з розпорядженням від 15.03.2002 року № 47 є рівними та становлять по 1/3 частині за кожним. У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її сина [PERSON], померлого [INFO] року, тому вона являється спадкоємцем, який прийняв спадщину. Інших спадкоємців першої черги за законом судом не встановлено. В зв'язку із цим суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Таким чином суд задовольняє заявлені позовні вимоги. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 355, 357, 370, 372, 1216-1222, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 6, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved