Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

27 березня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем 05 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 304, та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтовує тим, що з 05 жовтня 2013 року перебуває в шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалось через постійні сварки та скандали. Відповідач принижує її та бє в присутності неповнолітнього сина, що може негативно вплинути в подальшому на його психіку. На неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагував, відносини в сімї ставали ще більш ворожими. На теперішній час сім'я фактично розпалась, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Вважає, що примирення і збереження сім'ї є неможливим, оскільки сім'я існує формально. Неповнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час вона самостійно не спроможна в повній мірі забезпечити дитину всім необхідним, яка, крім того, часто хворіє і потребує додаткових витрат на лікування. Відповідач ухиляється від своїх обовязків щодо утримання сина, добровільно матеріальну допомогу не надає. Їй достоменно відомо, що [PERSON] працює в [PERSON] та отримує дохід, є працездатним, а тому він зобов'язаний і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] розірвати та присудити до стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просить його задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без поважних причин, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, через оголошення в газеті "Волинь-нова" від 06.07.2017 року №71, причину неявки в судове засідання не повідомив. Разом з тим, відповідач подав до суду письмове заперечення, просить позов задовольнити частково, не заперечує щодо розірвання шлюбу, укладеного з позивачем [PERSON], та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частковоз наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №083292 випливає, що з 05.10.2013 сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 304 (а.с.6,7). З викладених у позовній заяві обставин вбачається, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб фактично розпався. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Із врахуванням засад добровільності шлюбу, встановлених ст.24 Сімейного кодексу України, а також того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Як вбачається із довідки про склад сімї, неповнолітній [PERSON] проживає з матірю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно із довідкою про доходи позивача, середній заробіток [PERSON] складає близько 7000 грн. (а.с.5). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного Кодексу України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Так як відповідач [PERSON] не має постійного доходу, ухиляється від своїх обовязків щодо утримання дитини, не надаючи матеріальної допомоги, суд визначає до стягнення з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Рішення щодо стягнення платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню. До стягнення з відповідача в користь позивача підлягають понесені нею судові витрати, а саме: витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.1) та витрати за опублікування в газеті «Волинь - нова» оголошення про судовий виклик відповідача в сумі 180,00 грн. (а.с.90). Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягуєз відповідача в дохід держави 640,00 грн. судового збору, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial