Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зобов»язання не чинити їй та їх малолітньому сину [PERSON] перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], виселення відповідача з даної квартири, стягнення матеріальної шкоди в сумі 300 грн. та моральної шкоди в сумі 1500 грн., визнання за нею права особистої приватної власності на ? частини даної квартири та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом, посилаючись на те, що вона із сином [PERSON] є співвласниками цієї квартири, і кожному з них належить по ? її частини. За вказаною адресою зареєстрований і [PERSON], який там не проживає з березня 2013 року, і у вказаній квартирі відсутні його особисті речі. 21 жовтня 2013 року відповідач шляхом пошкодження вхідних замків проник в дану квартиру, змінив вхідні замки, внаслідок чого вона не має доступу до своєї квартири і їй з сином доводиться проживати в іншому помешканні, що в свою чергу, завдає їм душевних страждань. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, направивши на адресу суду в черговий раз заяву про перенесення розгляду даної справи в зв»язку з неможливістю бути присутнім на судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбних відносинах з 23 серпня 2003 року по 15 липня 2013 року. Від спільного проживання 21 вересня 2006 року в них народився син [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]: кожному з них належить по ? її частини. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що, оскільки право власності [PERSON] на ? частини даної квартири зареєстровано в Хмельницькому БТІ 5 травня 2006 року і її право власності на нею ніким не оспорюється, а тому підстав для визнання за нею на цю частину квартири право особистої приватної власності, суд не вбачає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За вказаною адресою зареєстрований і [PERSON], який там не проживає з березня 2013 року, і у вказаній квартирі відсутні його особисті речі. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. А підстав для його виселення з даної квартири за таких обставин суд не вбачає. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як з»ясовано судом, позивач разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] не мають змоги користуватись квартирою [ADDRESS], оскільки відповідачем [PERSON] змінено замки від вхідних в дану квартиру дверей, не надавши позивачу ключів від них, що підтверджується відповідними актами від 15 квітня 2013 року, 20 травня 2013 року, 2 червня 2014 року та 9 липня 2014 року. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку зобов"язати [PERSON] не чинити [PERSON] та їх малолітньому сину [PERSON], [INFO], перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 386 ч. 3 ЦК України в ласник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій з боку [PERSON] позивач перенесла душевні страждання, пов»язані з порушенням її права користування жилим приміщенням. А тому на думку суду розмір даного відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача, необхідно визначити в сумі 1000 грн. Відповідно до вимог ст. 1166 ч. 1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, ні позивачем, ні її представником не надано суду доказів, які б вказували на те, що внаслідок протиправних дій з боку [PERSON] вона зазнала матеріальної шкоди в сумі 300 грн. А тому, на думку суду, в цій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial