Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

05.08.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ODMLGА00000037 від 24.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30054,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.04.2023 року, з погашенням кредиту згідно умов кредитного договору. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 24.04.2008 р., згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком станом на 13.07.2015 р. склала 103788,07 доларів США, що еквівалентно 2273996,52 грн. Представник позивача у судове засідання не заявився, надавав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність і ухвалити заочне рішення по справі (а.с.40,181). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, через свого представника [PERSON] надали до суду письмові заперечення на позов, згідно яких позовні вимоги визнали частково, просили задовольнити позов в межах строків позовної давності (а.с.43-45, 59-61) та надали заяву про застосування строків позовної давності (а.с.56-58, 65-67). В подальшому позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої з урахуванням строку позовної давності позивач просить стягнути на його користь з відповідачів у солідарному порядку заборгованість станом на 01.08.2015 року у розмірі 100051,62 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 26017,87 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 19711,69 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 1453,45 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 48093,23 доларів США; штраф (фіксована частина) 11,57 доларів США; штраф (процентна складова) 4763,81 доларів США (а.с.200-202). Представником відповідачів надано клопотання про розгляд справи у його відсутність з урахуванням письмових заперечень на позов, згідно яких штраф і пеня, відповідно до ст.549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Крім того, позивач подавав у 2009 році до Роздільнянського районного суду Одеської області позов про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.12 договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] строк дії вказаного договору становить 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, а враховуючи правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в ухвалі від 04.02.2015 року по цивільній справі №6-42758св14 та те, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки подавався за межами строку дії поруки, представник відповідачів вважає необхідним у задоволенні позову відмовити (а.с.125-127). Враховуючи думку представника позивача та представника відповідача, викладену в заявах, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до укладеного договору № ODMLGА00000037 від 24.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30054,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24.04.2023 року, з погашенням кредиту згідно умов кредитного договору (а.с.14-19). В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 24.04.2008р., згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с.20). ПАТ КБ „Приватбанк\~виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів [PERSON] Однак, відповідачка не виконала зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 01.08.2015 року має заборгованість по кредиту у сумі 100051,62 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 26017,87 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 19711,69 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 1453,45 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 48093,23 доларів США; штраф (фіксована частина) 11,57 доларів США; штраф (процентна складова) 4763,81 доларів США (а.с.192-196). Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Що стосується заперечень представника відповідача, суд з ними не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором встановлено 5 років, строк дії договору поруки становить 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Термін повернення кредиту за кредитним договором встановлений 24.04.2023 року. У звязку з порушенням умов кредитного договору позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовними вимогами до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 11.05.2010 року Роздільнянським районним судом Одеської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено. Відтак, рішенням суду від 11.05.2010 року позовна давність переривається та починаючи з 12.05.2010 року перебіг позовної давності почався заново. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 03.06.2015 року у справі 6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, строк позовної давності сплинув тільки відносно трьох чергових платежів, а дія договору поруки не припинилась. Враховуючи вищевикладене, суд вважає уточнений позов Банку цілком обґрунтованим. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року). Згідно ч.3\~ст.551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.3.2 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону\~та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними\~законом\~інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками\~фізичними особами. Враховуючи встановлене, суд дійшов до висновку, що заборгованість за пенею у сумі 48093,23 доларів США, штраф (фіксована частина) у сумі 11,57 доларів США та штраф (процентна складова) у сумі 4763,81 доларів США є неустойкою. У звязку з чим вважає за необхідне зменшити суму пені, яка підлягає стягненню у солідарному порядку з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" із 52868,61 доларів США до розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню - 26017,87 доларів США, а оскільки неустойка стягується у національній валюті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів неустойку у сумі 562246,17 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 3654,00 грн. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 533, 549, 554, 611, 624, 629, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial