Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач в вересні 2015 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути 24161,51 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2013 року по 01.06.2015 року, компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 11361,54 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.06.2013 року по 04.09.2015 року в сумі 5159,70 грн. та стягнути на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., оскільки йому заподіяні моральні страждання в зв'язку з довгостроковою невиплатою заборгованості. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги уточнив в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та в остаточному варіанті просив стягнути середній заробіток за період з 26.06. 2013 року по 23.11.2015 року в сумі 12 636 грн., в якій уточнені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду, про що свідчать поштові відправлення. Справа слухалась у відсутності сторін згідно ст. 169,224 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 115, 116, 117, 236, 237-1 КЗпП України, «Порядком проведення компенсації громадян втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року із змінами та доповненнями. Судом встановлено, що позивач працював у Поліському державному підприємстві геодезії, картографії та кадастру (ДП "Поліськгеодезкартографія") на посаді економіста /наказ № 145-к від 01.11.2013 року /а.с. 14/, наказом №25-к від 25.06.2015 року позивача звільнено з посади за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 25.06.2015 року. У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно з довідкою № 110 від 25.08.2015 року, виданою відповідачем, заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2013 р. - 01.05.2015 р. складає 24161 грн. 51 коп., /а.с.15/. Згідно до вимог «Порядку проведення компенсації громадян втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року із змінами та доповненнями, підлягає до виплати компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 11361 грн. 54 коп. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при його звільненні за вищезазначений період становить 12636 грн. без врахувань податків та обов'язкових платежів. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року №100 з врахуванням часу затримки розрахунку при звільненні, який становить 120 робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача, що складає 105,3 грн. Враховуючи надані докази та розрахунки щодо нарахованої заробітної плати, суд вважає, що підлягає стягненню, заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2013 року по 01.06.2015 року в сумі 24161 грн. 51 коп., компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 11361 грн. 54 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 12636 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства щодо своєчасної і в повному обсязі виплати заробітної плати, яке тривало на протязі 01.11.2013-01.06.2015 року призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Приймаючи до уваги, що позивачу необхідно докладати додаткових зусиль до організації свого життя та підтримання належного стану існування, суд приходить до висновку, що позивач зазнав через бездіяльність відповідача моральних страждань. Однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердила, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на судовий збір в сумі 1218 грн., що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial