Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 20.06.2017 року) до [PERSON],в якому просила усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, визначивши наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]: під час перебування [PERSON] в м. Харкові безперешкодне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні [PERSON] у рівній кількості днів з матір'ю (в цей час надати можливість батькові забирати дітей зі школи, дитячого навчального закладу без присутності матері з обов'язковим повідомленням про це матері), а також спілкування з дітьми під час державних свят та шкільних канікул у рівній кількості днів з матір'ю, безперешкодний виїзд дітей під час шкільних канікул до батька за місцем його проживання та для спільного відпочинку в інші міста; систематичне спілкування з дітьми за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, в тому числі за допомогою відеодзвінків по додатку "Line"; зобов'язати повідомляти батька дітей особисто чи в будь-який інший спосіб про стан здоров'я дітей, зміну фактичного місця навчання, перебування дітей. Крім того, просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] визнати за [PERSON] право власності на зарядний пристрій Technoline вартістю 600 грн., зарядний пристрій до автомобільного акумулятору вартістю 300 грн., дриль вартістю 350 грн.; визнати грошові кошти в сумі 30000 грн. на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року, відкритому на ім'я [PERSON], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/ 2 частину грошових коштів в сумі 30000 грн. на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/ 2 частину грошових коштів в розмірі 15000 грн., що знаходяться на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року; поділити товар для Інтернет магазину, власником якого є [PERSON], придбаний на суму 5000 грн. шляхом надання [PERSON] компенсації в розмірі 2500 грн.; визнати право особистої приватної власності [PERSON] на автомобіль Citroen BX 1.9D Leader 1986, номерний знак [NUMBER]; визнати право особистої приватної власності [PERSON] на грошові кошти у сумі 600 євро на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року, відкритому на ім'я [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 600 євро, що знаходились на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року; визнати право особистої приватної власності [PERSON] на грошові кошти у розмірі 1733,13 доларів США на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року, відкритому на ім'я [PERSON] та відсотків за договорами та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1733,13 доларів США, що знаходились на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року. На обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача посилалася на те, що з 26.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. До середини жовтня 2016 року сторони разом з дітьми проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. З 2006 року позивач працює на посаді геодезиста з вахтовим методом роботи. Незважаючи на його періодичну тривалу відсутність, обумовлену характером роботи, у неробочі дні позивач приїжджав до дружини й дітей, проживав протягом цього часу з ними однією сім'єю, брав участь, у вихованні дітей, надавав матеріальну допомогу. В кінці вересня 2015 року дружина повідомила позивача, що має відносини з іншим чоловіком та не бажає більше проживати однією сім'єю, проте в інтересах дітей сторони обопільно вони домовились, що [PERSON] під час приїздів до м. Харкова буде проживати у [ADDRESS] та мати можливість спілкуватися з дітьми. Всупереч домовленості в жовтні 2016 року відповідачка не впустила його до будинку, після позивач дізнався, що вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. На теперішній час діти проживають разом з відповідачкою, яка перешкоджає батькові спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. В той же час [PERSON] веде позитивний спосіб життя, не вживає спиртні напої та наркотичні засоби, за місцем роботи характеризується позитивно, діти виявляють прихильність до батька та сумують за ним. Позивач постійно піклується про дітей з їхнього народження, створює необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку, з січня 2016 року за домовленістю з відповідачкою добровільно сплачує аліменти на дітей. Крім того, вказує, що в м. Маріуполь Донецької область проживає матір позивача, яка перебуває на пенсії, проте має сили та бажання доглядати за онуками. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто згоди з приводу майна, яке є їх спільною сумісною власністю. За час шлюбу ними спільно набуто майно побутового призначення за переліком, зазначеним в уточненому позові від 20.06.2017 року, грошові кошти в сумі 30000 грн. на депозитних вкладах в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім'я [PERSON], грошові кошти в сумі 5000 грн., витрачені на товар для інтернет-магазину, власником якого є [PERSON] Крім того, що за час шлюбу за особисті кошти [PERSON] був придбаний автомобіль Citroen BX 1.9D Leader 1986, номерний знак [NUMBER], та [PERSON] надано особисті кошти у сумі 1700 доларів США та 600 євро, які були покладені на депозитні вклади в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкриті на ім'я [PERSON] Таким чином, автомобіль та грошові кошти в розмірі 1700 доларів США та 600 євро на депозитних вкладах в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім'я [PERSON] є особистою приватною власністю [PERSON] Позивачу стало відомо, що [PERSON] зняла кошти з вказаних вище депозитних вкладів, витратила кошти не за призначенням, не в інтересах сім'ї, вказані дії з чоловіком не узгоджувала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.03.2017 року, заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Пояснила, що визначений позивачем спосіб участі у вихованні дітей, суперечить інтересам дітей, які за малим віком дуже прив'язані до матері, потребують її догляду, страждають бронхіальною астмою, що вимагає постійного медичного контролю. Місце проживання позивача наближено до зони АТО, що є небезпечним фактором для знаходження там дітей. Проти участі батька у вихованні дітей [PERSON] загалом не заперечує, проте погоджується із запропонованим порядком з боку комісії органів опіки та піклування. Визначене у позові майно поділу не підлягає через відсутність доказів, що воно було придбано подружжям у власність за спільні сумісні кошти, наявне в натурі на час розгляду справи та має певну матеріальну цінність. Кошти, що знаходилися на рахунках на ім'я [PERSON] та були відкриті під час шлюбу, відповідачка витрачала на потреби сім'ї. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника Управління служб, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення порядку участі [PERSON]. у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від 04.04.2017 року № 256, з якого вбачається, що Управління служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.; друга, четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; щовівторка та щочетверга з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в межах м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.02.2017 року дану позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2017 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі. 10.03.2017 року позивачем [PERSON] подано уточнений позов. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.03.2017 року витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про те, які вклади має [PERSON] в ПАТ КБ «ПриватБанк», чи знімала [PERSON] кошти, які розміщені на вкладах та в якій кількості; які суми грошових коштів знаходяться на вкладах в ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім'я [PERSON] 13.04.2017 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від 04.04.2017 року № 256. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі залишено без задоволення. 26.05.2017 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 17.10.2016 року, надійшла уточнена позовна заява. 20.06.2017 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 17.10.2016 року, надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2018 року витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про те, коли та ким зняті грошові кошти на наступних депозитних вкладах: на депозитному вкладі в ПАТ КБ «ПриватБанк» № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року; на депозитному вкладі в ПАТ КБ «ПриватБанк» № SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року; на депозитному вкладі в ПАТ КБ «ПриватБанк» № SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 13.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 32), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 21.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 349), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 06.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1424). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з відповідачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З довідки комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 383 Харківської міської ради» від 25.10.2016 року № 01-35/179 вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно був прийнятий в групу раннього віку № 2 (2-й - 3-й рік життя) комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 383 Харківської міської ради» з 01.09.2012 року (наказ від 22.05.2012 року № 53-В), з 01.09.2013 року переведений в групу № 12 молодшого віку (4-й р.ж.) (наказ від 30.08.2013 року № 132-В), з 01.06.2016 року відрахований у зв'язку із переходом до школи (наказ від 31.05.2016 року № 55). [PERSON], [INFO], дійсно відвідує групу № 3 середнього віку (5-й р.ж.) комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 383 Харківської міської ради» з 01.09.2015 року (наказ від 02.06.2015 року № 46-В) по теперішній час. [PERSON], [INFO], в комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 383 Харківської міської ради» не зарахована, а.с. 22, т.1. Встановлено, що позивач [PERSON] працює в ТОВ «Юг-Нафтогазгеологія» геодезистом виробничого відділу з 01.04.2015 року згідно наказу № 8-к від 01.04.2015 року до теперішнього часу, що підтверджується довідкою ТОВ «Юг-Нафтогазгеологія» від 06.12.2016 року № 47/01. Характер роботи позивача пов'язаний з відрядженням за межі України, тривалістю понад 2-х місяців та періодами перебування вдома близько півтора місяця, а.с. 33, 34,75, т.1. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що відповідає місцю його постійного проживання. На підставі акту обстеження житлово-побутових умов за адресою реєстрації [PERSON] встановлено, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], не газифіковане, має пічне опалення, електричну плиту, зручності знаходяться на вулиці, наявний колодязь, будинок використовується в лінію пору року, як дача, а.с.125, т.1. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від 04.04.2017 року № 256, встановлено, що Управління служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначивши час: перша, третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.; друга, четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; щовівторка та щочетверга з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в межах м. Харкова. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Між сторонами не досягнуто згоди щодо часу та способів спілкування позивача з дітьми. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Виходячи із системного аналізу ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини,ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 141, 153, 157, 159 СК України суд вважає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дітьми того з батьків, хто проживає окремо від дітей, судом мають враховуватися передусім інтереси дітей. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Всі питання виховання дитини батьки зобов'язані вирішувати спільно. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При встановленні способу спілкування суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27.11.1992 року у справі «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На підставі досліджених судом медичних даних про стан здоров'я дітей встановлено, що малолітній [PERSON] страждає на бронхіальну астму, алергічного походження, перебуває на амбулаторному нагляді, отримує регулярне, в тому числі стаціонарне лікування. Аналогічним захворюванням страждає і малолітня [PERSON], а.с. 38, т.1, 138,139, т.2. При вирішенні спору суд враховує усі вищенаведені обставини, зокрема: вік малолітніх дітей, яким на час вирішення справи виповнилося [PERSON] - 4 роки, [PERSON] - 6 років, [PERSON] - 8 років, внаслідок чого вони мають безумовну прив'язаність до матері, яка приділяє їх догляду та піклуванню значно більше часу, її обізнаність щодо найнеобхідніших потреб дітей, факт наявності у дітей небезпечних для дитячого життя хронічних захворювань, вахтовий метод роботи батька, який вимушений значний період часу перебувати поза межами постійного місця проживання дітей, ту обставину, що на території України батько має постійне місце проживання на значній віддаленості від місця постійного проживання малолітніх дітей разом із матір'ю, відсутність зручностей за місцем його проживання. За таких обставин, враховуючи задоволення максимальних інтересів дітей, які переважають за інтереси батьків, наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі батька у вихованні дітей, враховуючи вік, стать, стан здоров'я, психоемоційний стан дітей, принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дітей, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має гарантоване законом, рівне з матір'ю дітей право на спілкування зі своїми дітьми та право на їх виховання, та вважає необхідним визначити порядок участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні із неповнолітніми дітьми, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відповідно до наведеного висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від 04.04.2017 року № 256, визначивши час: перша, третя субота місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.; друга, четверта неділя місяця з 14 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; щовівторка та щочетверга з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. в межах м. Харкова. Щодо визнання за [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, права власності на зарядний пристрій Technoline вартістю 600 грн., зарядний пристрій до автомобільного акумулятору вартістю 300 грн., дриль вартістю 350 грн., суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійснимта поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК. Статтею 69 СК України встановлене право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 23 постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Щодо вимоги позивача [PERSON]. про визнання права сумісної власністю подружжя на речі побутового вжитку, суд виходить з наступного. Пунктом 24 постанови Пленуму визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, предметом поділу під час судового розгляду справи може бути лише майно, яке наявне у сторін по справі або у третіх осіб в натурі. Суду не надані докази щодо часу придбання вищезазначеного майна, дані про його індивідуальні родові ознаки, вартість, не надано доказів, з яких би вбачалася їх реальна наявність. Крім того, з довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», отриманої судом 29.05.2017 року, вбачається, що на ім'я [PERSON] відкриті наступні рахунки: за договором № SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року у розмірі 600 євро, за договором № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року у розмірі 30000 грн., за договором № SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року у розмірі 1733, 13 доларів США. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною другою якої такі є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21.03.2018 року № 20.1.0.0.0/7-20180317/577 вбачається наступне. 1) Депозитний вклад № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року ([NUMBER]) депозит Плюс на 12 місяців укладено на суму 30 000 грн. 21.06.2015 року термін дії договору сплинув. 21.06.2015 року з рахунку [NUMBER] був переказ на вклад «До запитання» рахунок [NUMBER]. З рахунку [NUMBER] був відкритий новий Депозит плюс терміновий на 12 місяців SAMDNWFD0070685605500 від 22.06.2015 року, рахунок [NUMBER] на суму 80 805,79 грн. 29.06.2017 року відбулася виплата по договору у розмірі 123 397,34 грн. власнику, а саме [PERSON] 2) SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року, рахунок [NUMBER] Депозит Плюс на 12 місяців на суму 600 євро. 23.06.2015 року закінчився термін вкладу, депозит був виплачений у розмірі 655,14 євро [PERSON]; 3) SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року, рахунок [NUMBER] Депозит Плюс на 12 місяців 1733,13 доларів США. 23.06.2015 року вклад у розмірі 2651,21 доларів США було розміщено на новий термін. 25.06.2015 року 600 доларів США, 30.06.2015 року 700 доларів США, 03.07.2015 року 700 доларів США, 09.07.2015 року 651,27 доларів США було виплачено [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на грошові кошти у розмірі 600 євро на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070153107800 від 17.06.2014 року; грошові кошти у розмірі 1733,13 доларів США на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158161300 від 20.06.2014 року, відкритих на ім'я [PERSON], підлягають залишенню без задоволення, оскільки вказані грошові кошти були одержані позивачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позивачем не спростована презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя, матеріали справи не містять доказів того, що спірні грошові кошти є його особисті. Позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/ 2 частину грошових коштів в сумі 30000 грн. на депозитному вкладі в ПАТ КБ "ПриватБанк" № SAMDNWFD0070158071800 від 20.06.2014 року підлягають задоволенню, оскільки вказані грошові кошти зняті з депозитного рахунку 29.06.2017 року, тобто вже після розірвання шлюбу з [PERSON], який розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 року, та нею не доведено, що вказані кошти нею витрачені на потреби сім'ї, тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошові кошти в розмірі 15000 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо позовних вимог [PERSON] про поділ товару для інтернет-магазину, власником якого є [PERSON], придбаний на суму 5000 грн., шляхом надання [PERSON] компенсацію у розмірі 2500 грн., суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем [PERSON] не надано доказів реєстрації сайту Інтернет-магазину, доказів придбання будь-яких товарів для Інтернет-магазину тощо. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на автомобіль Citroen BX 1.9D Leader 1986, номерний знак [NUMBER], задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Позивачем [PERSON] не надано доказів того, що власником автомобіля Citroen BX 1.9D Leader 1986, номерний знак [NUMBER], є він чи позивач, не надано доказів того, що вказаний автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу. З довіреності, посвідченої 10.10.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рудаєвою В.О., зареєстрованої в реєстрі за № 3007, вбачається, що [PERSON] на підставі усного договору доручення з представниками цією довіреністю уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками перед третіми особами з питань, пов'язаних з експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом та розпорядженням (з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення, страхування) належним їй автомобілем марки і моделі Citroen BX 1.9D Leader 1986 року випуску, двигун № -, шасі № -, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на ім'я [PERSON] 19.12.1998 року Харківським МРЕВ при УДАІ УМВС України в Харківській області на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого тоді ж, тим же органом. Тобто на теперішній час ні позивач, ні відповідач не є власниками транспортного засобу. Ніяких доказів стосовно належності на праві власності в будь-який період часу спірного автомобіля сторонами не надано. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. З квитанції № 0.0.647260050.1 від 08.1.2016 року вбачається, що позивачем сплачено судовий збір при пред*явленні позову у розмірі 980,00 грн., з квитанції № 0.0.714196820.1 від 24.02.2017 року вбачається, що позивачем здійснено доплату судового збору у розмірі 744 грн., а всього позивачем сплачено 1724 грн., з яких позивачем сплачено судовий збір за немайнову вимогу про визначення способу участі у вихованні дітей у розмірі 551,20 грн. та 1172, 80 грн. за майнову вимогу про поділ майна. Зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент пред*явлення позову) вбачається, що ставки судового збору встановлюються за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. З заяви позивача [PERSON] від 24.02.2017 року вбачається, що загальних сума майнових вимог становить 114366 грн., 1 відсоток ціни позову становить 1144 грн. Тобто позивачем зайво сплачений судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 28,80 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлені у позові позовні вимоги майнового характеру на суму 114366 грн., суд задовольняє на суму 15000 грн., тобто частково (15000 грн. / 114366 грн. х 100 % = 13,11 %). Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача суд покладає судовий збір 149,97 грн. (13,11 % х 1144 грн. / 100 %). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за майнову вимогу про про визначення способу участі у вихованні дітей у розмірі 551,20 грн. та за немайнову вимогу про поділ майна подружжя у розмірі 149,97 грн., а всього 701,17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial