Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

01 серпня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача і просила стягнути з нього аліменти на її користь на утримання їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позовної заяви і до досягнення молодшої дитини повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 25.07.2012 року вона уклала шлюб з [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №59. Від шлюбу у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що діти потребують матеріальної допомоги, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, які в ньому зазначені та вирішити витання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], але у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину; та не заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у звязку з наступним. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 25 липня 2012 року (арк.с.13). 12 грудня 2012 року у сторін народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26 грудня 2012 року [PERSON] Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (арк.с. 12). 16 липня 2015 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 21 липня 2015 року [PERSON] Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (арк.с.11). За змістом ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, а також абзацами 3,4,5 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2\~ст.182 СК. Встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на їх утримання відповідач не надає. Оскільки, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд вважає, що необхідно з'ясувати розмір аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань має бути виконано. Згідно ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з внесенням змін в\~ст.182 СК України\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року № 2037-VIII, який набрав законної сили 08.07.2017 року встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, а також можливостей та матеріального стану відповідача, враховуючи перебування сторін у шлюбі та їх сумісне проживання разом з дітьми за адресою: [ADDRESS], суд вважає необхідним, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01 серпня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Тому, вимоги позивача, в цій частині, підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 2000,00 грн., то вона підлягає задоволенню як така, що визнана відповідачем в судовому засіданні та відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 2000,00 гривень витрат на правову допомогу, що підтверджується додатковою угодою по договору про надання правової допомоги б/н від 24.07.2017 року (арк.с 37), договором про надання правової допомоги від 24.07.2017 року (арк.с 35), квитанцією ПАТ «АБ «РАДАБАНК» (арк.с.38), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (арк.с.15). Відповідно до\~ст.83 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до пунктів 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року зазначається, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до положень\~ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки судові витрати, фактично понесені позивачем, підтверджені належними доказами, та визнані самим відповідачем, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial