Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, вказуючи на те, що це буде в інресах доньки, в квартирі створені усі необхідні умови для її проживання , навчання та дозвілля. 09.10.2020 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного. 14.12.2020 р. відповідач звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, та просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому примати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, а також визначити наступні способи участі у вихованні доньки: особисте побачення: дві суботи та дві неділі на місяць з 12.00 год. до 20.00 год., без присутності матері; кожного дня народження дитини, а саме 12 січня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 12.00 до 18.00 години; спільний відпочинок: кожні шкільні канікули у літній та зимовий періоди не менше 7 діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України; половину літніх канікул проводити дитині з ним; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового електронного засобів зв`язку; в день побачення право забирати її з дому /школи особисто, а також зобов`язати [PERSON] за два дні до зустрічі надати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін повідомити особисто на наступний день з дня зміни таких обставин. В обгрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що [PERSON] фактично з моменту розлучення перешкоджає йому в зустрічах з донькою і врегулювати це питання мирним шляхом, без конфліктів, не вдається. Штучно створюються такі обставини, через які він не може зустрічатися з дитиною. На зустрічний позов [PERSON] подала відзив, за змістом якого лише частково погодилася на зустрічі батька з донькою, згодна на особисті побачення щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год. за місцем проживання дитини без присутності інших осіб, що не є членами сім`ї; особисте спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого звязку. При цьому, вона зазначила, що повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування та просить суд врахувати, що відповідач проживає з цивільною дружиною, яка має дитину такого ж віку як їх донька, між ними виникали конфлікти, які негативно впливали на емоційний стан Софії. 19.05.2021 р. підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов [PERSON] та доводи позивачки відносно зустрічного позову. Відповідач та його представник зазначили, що з приводу місця проживання ніколи спору не було. Відповідач завжди бажав щоб донька проживала з матір`ю, тому є незрозумілим її звернення до суду з таким позовом, тому він категорично заперечує проти стягнення з нього судового збору. Щодо зустрічного позову, то відповідач підтримав його повністю та зазначив, що позивач перешкоджає йому різними способами бачитися з дитиною, не дозволяє щоб вона знаходилася в нього вдома, тоді як він також має рівні з нею батьківські права на спілкування. Заперечення позивачки проти присутності з дитиною інших осіб є безпідставним, оскільки не має ніяких обставин які б впливали негативно на доньку, у дитини добрі стосунки з його новою сім`єю. Представник третьої особи не з`явився , в матеріалах справи є лист з проханням слухати справу в його відсутності з урахуванням висновків органу опіки та піклування. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] необхідно задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, і подальше її проживання не заперечувалося і не заперечується відповідачем. За нормами ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Нормами ч.1 та 2 ст.161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку від 01.12.2020 р. №01-05-3/439вх Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.23-24). Враховуючи встановлені обставини та вказані норми суд дійшов висновку, що місце проживання дитини має бути визначено разом з матір`ю, [PERSON] . Щодо зустрічних вимог [PERSON] необхідно зазначити наступне. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони почали жити окремо один від одного, дитина залишилася проживати разом з матір`ю, відповідач проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою та її донькою. Бажаючи спілкуватися з донькою [PERSON] відповідач звернувся до органу опіки та піклування для визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини. Згідно з висновком Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як органом опіки та піклування, доцільним визначено способи участі батька у вихованні доньки шляхом встановлення спілкування щосуботи з 10.00 год до 19.00 год. За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про охорону дитинства» (Закон № 2402-III), Цивільним Кодексом (ЦК) України, Сімейним Кодексом (СК) України, зокрема статтями 141, 151 СК за якими, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно частини першої та другої статті 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»). Суд вважає, що визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, не відповідає інтересам як батька так і дитини, тому не погоджується з ним. В ході розгляду справи судом не встановлено фактів, які б вказували на наявність обставин що будуть шкодити емоціональному стану дитини, з боку позивача не надано належних доказів в підтвердження її доводів. Враховуючи рівність прав батька та матері по відношенню до своєї дитини, суд дійшов висновку, що необхідним є встановлення наступного порядку участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] : дві суботи та дві неділі на місяць з 12.00 год. до 20.00 години без присутності матері; кожен день народження дитини, а саме 12 січня кожного року до досягнення повноліття з 13.00 до 18.00 години; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового електронного засобів зв`язку. Щодо вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати примати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки вимога є передчасною, враховуючи те, що раніше рішенням суду не визначався порядок участі батька у спілкуванні з дитиною. Враховуючи висновки суду є необхідним роз`яснити позивачу наслідки невиконання нею даного рішення суду, передбачені ч.4 ст.159 СК України, згідно з якими в судовому порядку може бути вирішено питання щодо передачі дитини для проживання з батьком у разі ухилення відповідача від виконання рішення суду. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи часткове задоволення зустрічного позову, є необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Outcome: partial