Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

11 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивачка [PERSON], повідомлена у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у її відсутності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 27 жовтня 2013 року о 10.30 годин на сходовій площадці четвертого поверху будинку [ADDRESS], на неї напала собака породи піт-бультер'єр, вигул якої здійснював неповнолітній син відповідачки. Собака була без намордника та укусила її за ногу, чим спричинила садно правого стегна. Через вказане ушкодження здоров'я позивач проходила курс амбулаторного лікування та витратила на медичні препарати 655 грн. Також неправомірними діями відповідачки їй було завдано моральну шкоду. У зв'язку з ушкодженням здоров'я, вона зазнала, як фізичні так і психічні страждання. Стресова ситуація викликала втрату спокою та здорового сну, з'явився головний біль. Процес лікування призвів до вимушених змін у житті. Крім того, після вказаних подій відповідачка не вибачилась, не запропонувала добровільно відшкодувати шкоду, продовжує вигулювати собаку без намордника, що є небезпечним для оточуючих та тримає у страху. Виходячи з наведеного, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 655 грн., моральної шкоди - 2000 грн. та судовий збір, сплачений за подання позову 265,50 грн. Відповідачка [PERSON], яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивачки вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідачки на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно з вимогами частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Відносини, що виникають у зв'язку з утриманням домашніх тварин і поводженням з ними фізичних та юридичних осіб на території міста Макіївки врегульовано Правилами утримання домашніх тварин в місті Макіївка, затвердженими рішенням Макіївської міської ради № 5/6 від 25 лютого 2011 року (далі - Правила). Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON], яка значиться зареєстрованою та проживає за адресою: [ADDRESS] належить собака породи піт-бультер'єр. Згідно з додатком до Правил, вказану породу собак віднесено до переліку порід, які вважаються потенційно небезпечними. З копії постанови адміністративної комісії при Кіровській районній адміністрації Макіївської міської ради № 529/13-154 від 23грудня 2013 року вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 154 КУпАП (вигулювання собак без намордників) та піддано стягненню у виді штрафу у розмірі 51 грн. Під час розгляду адміністративної справи було встановлено, що 27 жовтня 2013 року о 10.30 годині [PERSON] в порушення пункту 7 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР від 17 червня 1980 року, допустила вигул собаки породи піт-бультер'єр без намордника неповнолітнім сином [PERSON] З копії матеріалів адміністративної справи вбачається, що підставою порушення провадження було звернення [PERSON] від 28 жовтня 2013 року до Кіровського РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області про вжиття заходів до її сусідів, які проживають у квартирі [ADDRESS]. Вигулювання собаки породи піт-бультер'єр без намордника призвело до того, що остання її укусила за праву ногу. Згідно з повідомленням КМУ «Клінічна руднична лікарня» № 01-08-1694 від 11 лютого 2014 року [PERSON] зверталась за медичною допомогою до травмпункту вказаної установи 27 жовтня 2013 року об 11.55 годині. Пацієнтці був встановлений діагноз: укушене садно м'яких тканин правого стегна та рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання. 28 жовтня 2013 року позивачка була оглянута лікарем-травматологом КМУ «Центральна поліклініка м. Макіївка». Після встановлення діагнозу «укушеная рана правого бедра», призначено лікування. Допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі. Зі слів позивача їй відомо, що 27 жовтня 2013 року у першій половині дня у будинку за місцем їх проживання [PERSON] укусила собака, яка належить [PERSON] Відкрита, рвана рана була у [PERSON] на правому стегні. Дійсно відповідач та члени її родини порушують правила тримання собак, здійснюють їх вигул без намордників. Порода собак є бійцівською, що тримає у страху весь будинок. За вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Будь-яких доказів, що шкоди позивачці було завдано внаслідок її умислу або непереборної сили, [PERSON] суду не надала. Також відповідачка не використала наданого процесуальним законом права та не подала суду підтверджених доказами заперечень проти позову з метою спростування доводів [PERSON] щодо заподіяння тілесних ушкоджень її собакою. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідачки щодо порушення правил тримання собак, [PERSON] зазнала пошкодження здоров'я, тому [PERSON] повинна відшкодувати шкоду на підставі статті 1187 ЦК України. Розмір витрат позивача на лікування в результаті отриманої травми визначається судом на підставі рекомендованих лікарями медичних препаратів і платіжних документів про їх вартість та становить 441,13 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Витрати позивача на придбання продуктів додаткового харчування та бензину не підлягають компенсації, оскільки [PERSON] не підтверджений причинний зв'язок цих витрат з діями відповідача, що призвели до ушкодження здоров'я. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Визначення поняття «моральна шкода» міститься у статті 23 ЦК України та пункті 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушені стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що завдана їй моральна шкода виразилась у фізичних та психічних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Стресова ситуація викликала втрату спокою та здорового сну, з'явився головний біль. Процес лікування призвів до вимушених змін у житті. Крім того, після вказаних подій відповідачка не вибачилась, не запропонувала добровільно відшкодувати шкоду, продовжує вигулювати собаку без намордника, що є небезпечним для оточуючих та тримає її у страху. Визначаючи розмір завданої позивачу немайнової шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення, вчиненого [PERSON], яке є проступком; глибину фізичних та душевних страждань позивачки, пов'язаних з фізичним болем; тяжкість ушкодження здоров'я; вид душевних страждань через агресивність собаки: занепокоєння, нервозність, страх; їх глибину через фізичний біль; короткочасність негативних наслідків та відновлення здоров'я, неістотність вимушених змін у способі життя позивачки. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1500 грн. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Незважаючи на пільги, встановлені пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач при звернені до суду сплатила судовий збір у розмірі 265,50 грн. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Враховуючи положення підпунктів 1,2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та розмір заявлених [PERSON] позовних вимог, ставки судового збору складали: за подання позовної заяви майнового характеру - 229,40 грн., а немайнового - 114,70 грн. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 229,40 грн. х 441,13 грн. : 655 грн. = 154,50 грн. (позовні вимоги майнового характеру) та 114,70 грн. х 1500 грн. : 2000 грн. = 86 грн. (позовні вимоги немайнового характеру). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 154,50 грн. + 86 грн. = 240,50 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial