Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

1) Позивач Комунальне підприємство «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області (далі-КП «Приморська ЦРЛ») звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Приморська районна рада Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с.1-2 т.1). Ухвалою суду від 26 травня 2017 року залучено до участі у справі орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову, на стороні відповідача (а.с.122 т.1). Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року залучено до участі у справі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], 2013 року народження, як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет позову, на стороні позивача (а.с.175 т.1). 2) Позивач КП «Приморська ЦРЛ» звернулося в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи: Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської РДА Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (а.с.1-2 т.2). Ухвалою суду від 26 травня 2017 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги за вказаними позовами: КП «Приморська ЦРЛ» до [PERSON], [PERSON], які діють у своїх інтересах та як законні представники від імені малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], треті особи: Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування РДА Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення (справа № 326/1189/17) та за позовом КП «Приморська ЦРЛ» до [PERSON], третя особа Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської РДА, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення (справа №326/399/17р.). Об'єднаній справі присвоєно №326/399/17р. (а.с.131 т.2). В об'єднаній справі позивач КП «Приморська ЦРЛ» подав уточнену позовну заяву до відповідачів [PERSON], [PERSON], які діють у своїх інтересах та як законні представники від імені малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], треті особи: Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської РДА Запорізької області, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги позивач обґрунтовує, аналогічно тому, що викладено у раніше поданих позовах, а саме: зазначає, що згідно з рішенням Запорізької обласної ради «Про надання згоди на передачу нерухомого майна» № 33 від 26.12.2013 Приморській районній раді Запорізької області передано малосімейний гуртожиток, що складається з певного переліку квартир в будинку [ADDRESS] (зокрема і квартиру №29), а також малосімейний гуртожиток, що складається з певного переліку квартир в будинку [ADDRESS] (зокрема і квартиру №41). Рішенням №20 від 25.03.2014 (з відповідними змінами, внесеними рішенням №23 від 23.12.2016) Приморська районна рада Запорізької області включила ці малосімейні гуртожитки (з певним переліком квартир, у тому числі квартири №29, №41), до складу майна спільної власності району, закріпивши його за балансоутримувачем - Комунальним підприємством «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області КП «Приморська ЦРЛ» Приморської районної ради Запорізької області (далі - КП «Приморська ЦРЛ») на праві оперативного управління. Право комунальної власності на це нерухоме майно зареєстровано за Територіальною громадою в особі Приморської районної ради Запорізької області, свідоцтво видане 04.06.2014. Право оперативного управління зареєстровано за КП «Приморська ЦРЛ», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До передачі права власності Територіальній громаді в особі Приморської районної ради Запорізької області дані гуртожитки перебували у комунальній власності Запорізької обласної ради та знаходилися на балансі КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради (далі - КЗ «СМР Глорія»). Рішенням Приморської районної ради Запорізької області від 23.06.2015 №12 (зі змінами, внесеними рішенням №23 від 23.12.2016) затверджено Положення про порядок надання у користування (найм) квартир у гуртожитках КП «Приморська ЦРЛ» Приморської районної ради Запорізької області та умови їх утримання і повернення, згідно з п.1.3 якого квартири в гуртожитках призначаються для проживання робітників підприємства-балансоутримувача, в тому числі разом з членами їх сімей. Згідно з п. 1.6. Положення заселення мешканців до гуртожитків, виселення з них здійснюється після проведення інвентаризації квартир у гуртожитках відповідною комісією балансоутримувача. Так, балансоутримувачем гуртожитку (комісією з інвентаризації нерухомого майна КП «Приморська ЦРЛ») проведено інвентаризацію, в результаті чого встановлено наступне. 21.03.2011 між КЗ «СМР Глорія» та [PERSON] було укладено договір найму житла. Згідно з договором (п.1.1) наймодавцем було надано наймачеві [PERSON] та членам сім`ї в користування на час її роботи в указаному закладі місце в кімнаті в жилому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 14.08.2012 між КЗ «СМР Глорія» та [PERSON] було укладено договір найму жилого приміщення (сімейного гуртожитку), згідно з п.1.1 якого наймодавцем було надано наймачеві у тимчасове користування, на час роботи наймача у вказаному закладі місце у кімнаті в жилому приміщенні гуртожитку житловою площею 19,4 кв.м, загальною площею 37,5 кв.м за адресою: [ADDRESS]; членом сім'ї наймача зазначено його дружину [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з батьками. Спеціальний ордер колишнім балансоутримувачем КЗ «СМР Глорія» для вселення [PERSON] на житлову площу в гуртожиток за адресою: [ADDRESS] не видавався. Також він не видавався і для вселення [PERSON] та його родині на житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З 27.09.2013 [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з КЗ «СМР Глорія» (звільнився з посади), [PERSON] також не перебуває у трудових відносинах з КЗ «СМР Глорія», звільнилася з посади з 08.08.2015. На підставі п. 5.2 вказаного договору найму ці договори припинили свою юридичну дію, але відповідачі (без законних підстав) продовжують займати спірні квартири гуртожитків та ігнорують вимоги позивача про звільнення житла у добровільному порядку. Отже, відповідачів [PERSON] та [PERSON] було заселено до квартир гуртожитків колишнім балансоутримувачем на підставі цивільно-правових договорів, строк яких сплив, але вони добровільно не звільняють житло. На момент подання позовної заяви ключів від вказаних квартир гуртожитків та доступу до них балансоутримувач не має. Ці обставини перешкоджають заселенню до спірного житла у гуртожитках працівників лікарні, які перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов та не мають власного житла. Договорами найму житла, укладеними між КЗ «СМР Глорія» та [PERSON] від 21.03.2011 та між КЗ «СМР Глорія» та [PERSON] від 14.08.2012 передбачено, що наймач зобов`язується звільнити наймане житло по закінченні строку трудового договору, укладеного з наймодавцем. На даний час позивач є балансоутримувачем спірних квартир гуртожитку та наділений правами оперативного управління (п.2.2.6). У п.5.2 договорів найму вказано, що договір найму припиняє свою юридичну дію по закінченню строку трудового договору, укладеного між наймодавцем та наймачем, без надання іншого жилого приміщення. Просить: 1) усунути перешкоди у здійсненні права користуванням житлом шляхом виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення; та з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення; судові витрати покласти на відповідачів (а.с.39-40 т.3). У судовому засіданні представник позивача дав пояснення, аналогічні викладеним у позовах, додатково пояснив, що 21.03.2011 на підставі договорів оренди з КЗ «СМР Глорія» місце в кімнаті гуртожитку в жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] було надано [PERSON] і [PERSON] У вересні 2016 року [PERSON] звільнила місце в гуртожитку, і [PERSON] звернулася до Приморської районної ради про приватизацію цієї квартири, але їй було відмовлено, оскільки фактично вона в цій квартирі не проживала, комунальними послугами не користувалася що було встановлено комісією. У зв'язку зі звільненням з КЗ «СМР Глорія», закінченням строку трудового договору та закінченням строку договору оренди [PERSON] знята з реєстрації [ADDRESS], але квартиру не звільнила, що перешкоджає заселитися в неї [PERSON] з неповнолітнім сином, якій на вселення в дану квартиру виданий ордер, з нею укладений відповідний договір, і вона зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі. Таким чином, сім'я [PERSON] в гуртожитках займає дві квартири. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У письмовій відповіді на відзив [PERSON] позивачем вказано наступне. 1. Вказані цивільні справи на підставі ч.1 ст.126 ЦПК України (в редакції на той на час), абз.3 п.15 постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 були законно та обґрунтовано об'єднані, так як в обох справах один і той же позивач; одні і ті ж самі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (родина); ті ж самі треті особи, позовні вимоги однакові, однорідні, нерозривно пов'язані між собою, вирішення однієї з цих вимог залежить від вирішення іншої вимоги. 2. Відповідачка знаходилась у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мешкала разом з ним у квартирі [ADDRESS], а у квартирі у квартирі [ADDRESS] у цей час ніхто не мешкав, що підтверджується рахунками комунальних установ, де відображено, що комунальними послугами у квартирі [ADDRESS] тривалий час не користувались. Дослідженими доказами встановлено, що родина [PERSON] проживала у [ADDRESS]. 3. Відповідачкою до матеріалів справи додано копію договору найму жилого приміщення від 21.03.2011, який не співпадає з договором найму жилого приміщення, оригінал якого за Актом передачі було передано КЗ «Глорія» до КП «Приморська ЦРЛ». Екземпляр договору, наданого [PERSON], викликає сумнів в його достовірності. Оригінал свого договору найму жилого приміщення відповідачка тривалий час не надавала до Приморського відділення поліції, де відкрито кримінальне провадження №12017080340000518. Згідно з повідомленням КЗ «СМР «Глорія» з працівниками санаторію договори найму житла на не визначений строк не укладалися. До КП «Приморська ЦРЛ» з іншими договорами найму житлового приміщення передано з [PERSON], укладений у той же день та на ту ж квартиру, що і з [PERSON] Договір з [PERSON] та договір з [PERSON], надані позивачем, за текстом та формою співпадають, вони укладені на час роботи в КЗ «СМР «Глорія», є строковими. Договір з [PERSON] від 16.03.2009 на цю ж саму квартиру теж аналогічного змісту. Усі договори, передані позивачу з КЗ «СМР «Глорія», укладені на строк роботи наймача і не співпадають за змістом з договором, який надано [PERSON] У рішенні Приморської міської ради №11 від 09.01.2006 вирішено, що ОФТЛ «Глорія» після реєстрації гуртожитків укладе угоду на проживання на термін праці на підприємстві з обов'язковим оформленням реєстрації за місцем проживання кожного з мешканців. 4. Щодо висновку експерта №215 від 15.01.2018, то він не відповідає вимогам ст.72,106 ЦПК, ст.10 ЗУ «Про судову експертизу», п.19 Постанови Пленуму ВСУ №8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах». До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Мінюсту України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Судово-експертна діяльність також може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а також громадянами за разовими договорами. Видача ліцензій та атестація судових експертів з числа працівників підприємницьких структур та громадян здійснюється Міністерством юстиції України або Міністерством охорони здоров'я України відповідно до їх повноважень. У випадках, коли проведення експертизи доручається працівникові підприємницької структури, яка має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю. Проведення експертизи за разовими договорами може мати місце лише у випадках, коли провести її в іншому порядку неможливо. Діє Порядок ведення державного реєстру атестованих судових експертів, затверджений наказом Мінюсту України №492/5 від 29.03.2012, на підставі якого ведеться офіційна електронна база даних про осіб, які отримали кваліфікацію судового експерта. Висновок експерта, наданий відповідачем, складено [PERSON], але його не вказано в реєстрі судових експертів, до висновку не додано документів про його знання в області почеркознавства та техніко-криміналістичної експертизи документів. Для оформлення висновку експертом використано фірмовий бланк «Криміналістичного центру інституту права імені Володимира Сташиса класичного приватного університету», але висновок підписано від імені приватної особи [PERSON] та стоїть відбиток його особистої печатки. У висновку відсутні посилання щодо доручення йому юридичною особою провести експертизу. Сам центр не має функцій проведення експертиз, його функціями є: проведення навчальних занять, консультацій; розробка та використання технічних засобів і новітніх технологій навчання; тощо; не передбачено проведення центром експертиз. Разом з [PERSON] в цьому закладі працює сестра відповідача, що підтверджується її декларацією, тому є сумнів в його неупередженості. Договір найму жилого приміщення, копію якого надано [PERSON], викликає сумнів з приводу достовірності. 5. Позиція відповідачки, що договір на теперішній час є дійсним, хибна. Так 21.03.2011 між КЗ «СМР «Глорія» та [PERSON] було укладено договір найму житла, згідно з п.1.1 наймодавець надав наймачу та членам сім'ї в користування на час роботи наймача у закладі місце у кімнаті в жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS]. 14.08.2012 між КЗ «СМР «Глорія» та [PERSON] було укладено договір найму жилого приміщення, згідно з п.1.1 якого наймодавець надав наймачу у тимчасове користування, на час роботи наймача у закладі місце у кімнаті в жилому приміщенні гуртожитку за адресою: [ADDRESS]; в ньому членом сім'ї наймача зазначено його дружину [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей. Вони звільнилися з КЗ «СМР «Глорія»: з 27.09.2013 - [PERSON], з 08.08.2015 - [PERSON] На підставі п.5.2. вказаних договорів найму ці договори припинили свою юридичну дію. Представником відповідачки [PERSON] подано докази, частина яких отримано незаконно на її запити як адвоката, коли вона її діяльність в якості адвоката була призупинена. Тому правова позиція відповідачки не має правових підстав та родина [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого житла. Просив позов задовольнити в повному обсязі. У письмовій відповіді на відзив [PERSON] зазначені аналогічні та наступні заперечення. 1. Стосовно тверджень, що договір, наданий суду позивачем, є неукладеним, то відповідно до законодавства України договір дійсний. В передбаченому законом порядку його не визнано не дійсним. Щодо наданої [PERSON] копії договору, то він визиває сумнів в його достовірності. Оригінал цього договору відповідачем довго не надавався суду, його не надано до Приморського відділення поліції, де відкрите кримінальне провадження за фактом його підробки. КЗ «СМР «Глорія» повідомило, що з працівниками санаторію договори найму житла на не визначений строк не укладалися. КЗ «СМР «Глорія» до КП «Приморська ЦРЛ» за Актом передачі разом з іншими договорами найму житлового приміщення було надано договір найму жилого приміщення з [PERSON] від 07.07.2010 на ту же квартиру, що пізніше з [PERSON] У цих договорах з [PERSON] та з [PERSON] співпадають розміри площі квартири, а у копії договору, яка була надана [PERSON] вказана інша площа - площа технічного паспорту який виготовлено за замовою [PERSON] 21.02.2014 (пізніше). Це вказує, що договір, копію якого надав [PERSON], виготовлений пізніше, ніж вказана в ньому дата 14.08.2012. Також в копії договору [PERSON] виключено пункт відносно скоєння злочину, начебто було відомо, що [PERSON] скоїть злочин. Усі договори, які передані за Актом від КЗ «СМР «Глорія» позивачу, співпадають за умовами, вони не співпадають за змістом з договором, копію якого надано суду [PERSON] Рішення Приморської міської ради від 09.01.2006 адміністрації та профспілки ОФТЛ «Глорія» вказано після реєстрації гуртожитків укласти угоду на проживання на термін праці на підприємстві з обов'язковим оформленням реєстрації за місцем проживання кожного з мешканців. 2. З висновком експерта №216 від 15.01.2018 не погоджується з аналогічних підстав, викладених щодо висновку №216 від 15.01.2018. Щодо твердження відповідача про продовження його права на користування житлом після закінчення строку дії договору найму житла безпідставно, оскільки цей договір з [PERSON] укладався на строк роботи останнього у закладі. Припинення дії цього договору обумовлено обставиною - припиненням роботи у закладі, яка настала, договір не продовжений, тому [PERSON] житло займають і не звільняють без законних підстав. 3. Щодо виселення неповнолітніх дітей, то з огляду на ст.64 ЖК України, Закони України «Про охорону дитинства» (ст.18), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (ст.7), члени сім'ї користуються усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення, нарівні з наймачем; при втраті таких прав наймачем, теж їх втрачають. Обов'язковість згоди органу опіки та піклування щодо виселення неповнолітніх в у даному випадку не передбачена, діти не позбавлені батьківського піклування, не сиріти, над ними не встановлено опіку чи піклування. 4. Позивач є балансоутримувачем спірних квартир гуртожитків, має право оперативного управління, тому на підставі ст.137 ГК, ст.321 ЦК має право на захист свого права володіти своїм майном. [PERSON] усвідомлює, що мешкає у гуртожитку, місце в якому надавалося у зв'язку з роботою, на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, спеціальний ордер на вселення не видавався, він звільнився, мешкав менше, ніж 5 років, дія ЗУ«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на нього не поширюється, тому на теперішній час мешкає без законних підстав, підлягає виселенню. Просив позов задовольнити. У подальшому до суду надійшло клопотання головного лікаря КП «Приморська ЦРЛ» Приморської районної ради Запорізької області» [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника КП «Приморська ЦРЛ» (а.с.164,184,207 т.4, 13 т.5). Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов та підтримавши їх в судовому засіданні, пояснив, що позовні вимоги позивача є безпідставними з огляду на ст.3,22,47 Конституції України. 14.08.2012 між КЗ «СМР Глорія» та ним на невизначений строк укладено договір найму жилого приміщення. Згідно з п 1.1 договору «наймодавець» надав «наймачу» у користування місце в кімнаті в жилому приміщенні [ADDRESS]. 21.02.2014 Приморське КП ТІ виготовило технічний паспорт на вказану квартиру, де вказано, що вона розташована на 2 поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 19,4 кв.м. Згідно з ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Він іншого житла я не має. Згідно з ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» він та його малолітня дитина [PERSON], 2016 року народження, були зареєстровані за місцем проживання: [ADDRESS] на підставі договору найму жилого приміщення від 14.08.2012, який є діючим, в установленому законом порядку не визнаний судом недійсним, відповідно до ст.204 ЦК України є правомірним. Умови розірвання та припинення договору сторони передбачені в розділі 5. В п. 6.1 сторони зазначили, що «договір може бути розірваний з ініціативи кожної із сторін при умові та порядку, передбаченому законодавством». Відповідно до ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. На теперішній час договір найму жилого приміщення, укладений між КЗ «СМР Глорія» та ним не розірваний, діє. Додатково він пояснив, що при заселенні у гуртожиток КЗ «СМР Глорія» останній з ним уклав договір оренди житла безстроковий, чи укладався з кимось ще такий безстроковий договір, він не знає. При заселенні ордер йому не був виданий, з яких причин, не знає. Після заселення він у квітні 2012 року одружився, у них народилося двоє дітей. Його дружина [PERSON] була зареєстрована теж у гуртожитку, за адресою: [ADDRESS]. Вони проживають окремо, знаходяться у стані розлучення. Він проживає з сином [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], а його дружина [PERSON] проживає з донькою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Дружина в його квартирі не мешкала. З КЗ «СМР Глорія» він звільнився 27.09.2013, у 2013 році він знаходився в СІЗО. У приватизації квартири йому було відмовлено, оскільки він пропрацював на КЗ «СМР Глорія» всього 2,5 роки. Просив у позові відмовити. У подальшому, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, для участі у розгляді справи, направив свого представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] пояснила, що в квартирі [ADDRESS] проживають тільки два відповідача [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON], які і були зареєстровані у квартирі до моменту незаконного зняття їх з місця їхньої реєстрації. [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] в даній квартирі не проживають, а також ніколи не були в ній зареєстровані. Тому позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] безпідставні в розумінні позовних вимог, заявлених одночасно до всіх відповідачів про виселення їх з квартири [ADDRESS]. Крім того, на підставі рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01.12.2017 відповідачі розірвали шлюб, а знаходження дітей, встановлених різними актами обстеження житлових умов у різних квартирах свідчить про, те, що батьки мають рівні права по вихованню своїх дітей, а також обидва батьки є законними представниками своїх дітей. Позивач посилається на те, що згідно з п.1.1. договору найму житлового приміщення від 14.08.2012, укладеним між [PERSON] та КЗ «СМР «Глорія», наймачу надано право тимчасового користування місця в кімнаті в житловому приміщенні гуртожитку за адресою: [ADDRESS] на час роботи наймача в КЗ «СМР «Глорія». Але договір, наданий позивачем, не підписаний [PERSON], а підписаний ніби-то [PERSON], що само собі робить його неукладеним (сторони не досягли згоди з істотних умов договору). Крім того, в договорі, наданому позивачем, не йдеться про членів родини, а саме [PERSON], яка має право на проживання в кімнаті у [ADDRESS]. Ііснує дійсний укладений договір найму житла, а саме [ADDRESS], який підписаний [PERSON] та головним лікарем КЗ «СМР «Глорія» [PERSON], що датований тією ж датою, що й договір, на який посилається позивач. По даному договору на замовлення [PERSON] проведена почеркознавча та техніко-криміналістична експертиза. Враховуючи її висновки № 216 від 15.01.2017 договір від 14.08.2012 між [PERSON] та КЗ «СМР «Глорія», на який посилається [PERSON] є справжнім та непідробним. Договір найму, на який посилається [PERSON], автоматично пролонгований, оскільки були відсутні заперечення як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача; він не був припинений не зважаючи на те, що [PERSON] було звільнено з КЗ СМР « Глорія». Договір не містить умов щодо припинення договору у разі звільнення робітника з роботи. Щодо виселення неповнолітньої дитини [PERSON], то в справі відсутня згода органу опіки та піклування Приморської РДА щодо її виселення. Позов не містить посилання на норми Житлового законодавства. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Виселення громадян без надання іншого житлового приміщення регулюються ЖК України, де вказаний вичерпний перелік підстав для виселення особи з житлового приміщення без надання іншого житла. Згідно з розділом 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (ст.19) забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті. У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток, їх фактичного проживання у гуртожитку, - до вирішення спору (ст.25,26). Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до ч.1 ст.20 цього Закону. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Дана позиція закріплена в ухвалі ВС від 23.01.2018 по справі № 521/10070/14ц, яка зводиться до наступного. З огляду на п.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.310 ЦК України, п.4 ст.31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини під майном також розуміють майнові права. Згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлені залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкає або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захист, підставі п.1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин - від наявних достатніх та триваючих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. У п.36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» визначено, що концепція «житла» за змістом Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленому законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі Конвенції, залежить від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання. Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» встановлено, що тривале проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму є достатньою підставою того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції, тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, порушують права людини, неповнолітніх дітей та не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] пояснила, що позовні вимоги на підставі ст.3,22,47 Конституції України є безпідставними. 21.03.2011 між КЗ «СМР Глорія» та нею, [PERSON], укладено договір найму жилого приміщення на невизначений строк, згідно з п.1.1 якого «наймодавець» надав «наймачу» та членам його родини в користування місце в кімнаті в жилому приміщенні, розташованому в [ADDRESS], м. 19.11.2015 «Приморське КП ТІ» виготовило технічний паспорт на цю квартиру. Згідно з технічною характеристикою квартири вона розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 17,4 кв.м, загальною площею квартири 36,7 кв.м. В наданій позивачем ксерокопії договору найму жилого приміщення (сімейного гуртожитку) від 14.08.2012 в графі «наймач» підпис виконано не [PERSON] Вважає, що позивач в даній справі надав до суду підроблений договір найму жилого приміщення Згідно з ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На теперішній час в зазначеній квартирі вона проживає з малолітніми дітьми: [PERSON], 2012 року народження, та [PERSON], 2016 року народження. Іншого житла вони не мають. Відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вона та малолітня [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] до 24.01.2017 на підставі договору найму жилого приміщення від 21.03.2011, укладеного з КЗ «СМР Глорія». Цей договір в установленому законом порядку не визнаний судом недійсним, відповідно до ст.204 України є правомірним. В договорі передбачено умови розірвання та припинення договору; «договір може бути розірваний з ініціативи кожної із сторін при умові та в порядку, передбаченому законодавством» (п. 6.1). Відповідно до ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. На теперішній час договір найму жилого приміщення не розірваний, діє. В лютому 2017 року їй стало відомо, що її незаконно 24.01.2016 було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. На підставі постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 25.07.2018 їх права з донькою [PERSON] поновлені, вони поновлені в реєстрації за вказаною адресою. Вона ніколи не проживала та не була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], там документів, речей не має. В кінці 2017 року вона розірвала шлюб з [PERSON], сімейні стосунки не підтримує. Вона тривалий час (з 24.03.2011 по теперішній час) зареєстрована з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], окремо від відповідача проживає в ній з обома своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], виховує та утримує неповнолітніх дітей, іншого житла немає. Просила у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що позивач, знаючи, що [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS], пред'явив позов про виселення [PERSON] з неї. Приймаючи ухвалу про об'єднання справ в одне провадження, суд не дав оцінку тим обставинам, що позовні вимоги підтверджені копіями письмових доказів, датованими 2016 роком, які невідомо, як отримав позивач, оскільки стосуються правовідносин, що виникли між КУ «СМР «Глорія», який не є стороною у справі, та [PERSON], тобто не є допустимими, тому об'єднання справ є незаконним. [PERSON] в [ADDRESS] ніколи не проживала та не була зареєстрована. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 01.02.2017 розірвано шлюб між [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) та [PERSON], воно набрало законної сили. Позов є необґрунтованим та безпідставним. Позивач надав суду ксерокопію договору найму жилого приміщення від 21.03.2011, нібито укладеного між КЗ «СМР «Глорія» та [PERSON] КЗ «СМР «Глорія» не учасник судового процесу, умови наданого позивачем договору найму (ксерокопії) не відповідають умовам договору найму, укладеного між КЗ «СМР «Глорія» та [PERSON]; на наданій позивачем ксерокопії договору підпис «Наймача» виконано не відповідачкою [PERSON] Відповідно ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. На дослідження експерта відповідачкою надано оригінал найму жилого приміщення від 21.03.2011. Згідно з висновком експерта № 215 від 15.01.2018: 1) короткий рукописний текст «[PERSON]» та підпис в графі «Наймач» виконані [PERSON]; 2) відбиток печатки у договорі нанесено гербовою печаткою КЗ «СМР «Глорія». 3) Давність виконання реквізитів у договорі відповідає вказаній в документі даті. Таким чином, вона користується разом з малолітніми дітьми спірним жилим приміщенням на підставі діючого, не оскарженого та не визнаного судом недійсним договору найму жилого приміщення від 21.03.2011, укладеного між КЗ «СМР «Глорія» та [PERSON] Відповідно до ст.204 ЦК України договір є правомірним. Позивач надав суду статут КП «Приморська ЦРЛ» (нова редакція), в п. 1.1 статуту зазначено, що КП «Приморська ЦРЛ» створене за рішенням Приморської районної ради Запорізької області від 21.10.2013 №7 шляхом реорганізації бюджетної установи «Приморська ЦРЛ» і є її правонаступником. До КЗ «СМР «Глорія» позивач відношення не має, не є його правонаступником, відповідно, при прийнятті Приморською районною радою Запорізької області рішення про закріплення за КП «Приморська ЦРЛ» на праві оперативного управління в т.ч. квартири, в якій відповідач проживає з малолітніми дітьми, заміна «наймодавця» в договорі найму можлива тільки за згодою іншої сторони договору (ст. 512 ЦК України та коментарій до неї). Про те, що позивач має відношення до квартири, якою відповідач користується їй стало відомо лише під час розгляду справи в суді. В договір не внесено зміни щодо «наймодавця» квартири. В договорі найму жилого приміщення від 21.03.2011 строк його дії не встановлений. Відповідно до ст. 821 ЦК України якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Згідно ст. 822 ЦК України у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Тому у відповідачки є всі правові підстави користуватися [ADDRESS] в визначений Законом строк. Діючи в інтересах малолітніх дітей, орган опіки та піклування Приморської РДА приймає участь у розгляді справи. За час розгляду справи в квартиру [ADDRESS] позивач намагався заселити [PERSON] з сім'єю з трьох осіб, уклавши з нею договір найму житла від 14.12.2016 на підставі виданого ордеру; [PERSON] з дитиною та чоловіком, якій позивачем видано ордер на заселення. Через невизначену правову позицію представника органу опіки та піклування на адресу голови Приморської РДА направлено адвокатський запит. 20.11.2017 надано відповідь на запит адвоката, до якої додані: акт обстеження житлово-побутових умов проживання родини [PERSON] від 14.09.2017; висновок органу опіки та піклування Приморської РДА про захист прав та інтересів малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від 06.10.2017. Ці письмові докази є належними та допустимими доказами. Просила у позові відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Козирь Р.Р. направила до суду відзив на позов, в якому вказано, що у відзиві представника відповідача [PERSON] зазначено, що «в квартирі [ADDRESS] проживають тільки [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] При цьому є посилання на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 01.12.2017 про розірвання шлюбу. Зі змісту цього рішення вбачається, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зазначила, що вона перебуває з ним в шлюбі, має двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні; що з липня 2016 року подружні відносини з відповідачем припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач не виконує батьківські обов'язки, не піклується про дітей, не приймає участі у їх вихованні, утриманні. У судовому засіданні вона пояснила, що сімейне життя з ним не склалось, він п'є, вживає наркотичні засоби, вчиняє правопорушення. Виходячи з даного рішення, ст.76 ЦПК України, що згідно з ст.112 СК України підставами для розірвання шлюбу є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, коли це суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, має істотне значення, Приморська РДА вбачає протиріччя фактів, їх невідповідність та необхідність перевірки достовірності поданих суду документів відповідачами. Виникає питання, яким чином малолітня дитини [PERSON], якому менше ніж повних 2 роки, проживає самостійно з батьком, який зі слів матері, правдивість яких було перевірено судом: «П'є, вживає наркотичні засоби, вчиняє правопорушення, не виконує батьківські обов'язки, не піклується про дітей, не приймає участі у їх вихованні». Відповідачами надані висновки експерта про проведення почеркознавчої та техніко-криміналістичної експертизи документів від 15.01.2018 №215 та від 15.01.2018 №216. Їх підготував експерт-криміналіст [PERSON], що має вищу освіту за фахом правознавство, кваліфікацію юрист, експерт криміналіст, кандидат юридичних наук, доцент, стаж дослідницької роботи 31 рік. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про судову експертизу» на законодавчому рівні створено Державний Реєстр атестованих судових експертів. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до Державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань. В ст.10 цього Закону зазначено, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Мінюсту України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно з відкритою інформацією з Реєстру атестованих судових експертів при пошуку експерта-криміналіста [PERSON] офіційний реєстр не знаходить такого експерта. Підтверджуючої інформації щодо проведення законних експертиз криміналістичним центром Інституту права ім. Володимира Сташиса, класичним приватним університетом, до висновків експерта [PERSON] від 15.01.2018 № 215 та від 15.01.2018 № 216 не додано. До Приморської РДА звернулись за захистом прав малолітніх дітей [PERSON], яка діє від імені [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], та [PERSON], яка діє від імені [PERSON], [INFO]. На виконання Сімейного кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», Конвенції про права дитини, ПКМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» до суду 06.10.2017 направлено висновок органу опіки та піклування Приморської РДА про захист прав та інтересів малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], в якому вказано, що за адресою: [ADDRESS] проживають та мають право користування житлом [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON], що вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON], то згідно з висновком органу опіки та піклування Приморської РДА від 02.10.2017, то орган опіки та піклування в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] вважає, що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК). 05.10.2017 до Приморської РДА надійшла заява від [PERSON], яка просила розглянути її заяву на засідання комісії з питань захисту прав дитини Приморської РДА щодо захисту житлових прав її сина [PERSON], [INFO], оскільки з нею як з лікарем КП «Приморська ЦРЛ» на підставі ордеру на квартиру в гуртожитку від 04.08.2017 укладено договір найму житла, предметом якого є квартира в гуртожитку за адресою [ADDRESS], доступ до якої вони не мають, оскільки за цією адресою проживає сім'я [PERSON] 26.10.2017 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Приморської РДА зверненні [PERSON] було винесено на обговорення, на що члени комісії одноголосним рішенням, з урахуванням, що триває розгляд судової справи, на виконання ст.19 СК України вирішили, що питання по суті повинно розглядатися в судовому порядку. Орган опіки та піклування дотримується вимог чинного законодавства та вважає, що в ситуації, яка склалась щодо порушення прав малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] однозначну правову позицію РДА висловити не може, оскільки порушуються права дітей к зі сторони відповідачів, так зі сторони третьої особи. Приморська РДА Запорізької області як орган опіки та піклування вважає за доцільне: 1) впорядкувати документи, надані представником відповідача [PERSON]; 2) надати на її адресу відомості щодо підтвердження чи спростування інформації, викладеної відносно [PERSON] у рішенні Приморського районного суду Запорізької обласні від 01.12.2017, 3) встановити у судовому порядку законність проведення почеркознавчої та техніко-криміналістичної експертизи документів від 15.01.2018 № 215 та від 15.01.2018 № 216. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бєліков Є.О. пояснив, що орган опіки та піклування діє в інтересах та на захист неповнолітніх дітей, поважаючи принципи сім'ї, виходячи з інтересів дітей, негативно ставиться до позбавлення дітей житла. Але, якщо при набутті права користування жилим приміщенням батьками неповнолітніх дітей були допущені порушення, і буде встановлено, що батьки незаконно отримали право на проживання, користування житлом. То як виключення, вони підтримають таке рішення суду. Діти не можуть бути використані як важелі у вирішенні спору. Представник третьої особи Приморської районної ради Запорізької області Счастлива І.Б. пояснила, що згідно з рішенням Приморської районної ради Запорізької області №20 від 25.03.2014 «Про включення до переліку майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, м. Приморськ Приморського району Запорізької області будівель гуртожитків» (із змінами внесеними рішенням районної ради № 23 від 23.12.2016), гуртожитки закріплено за КП «Приморська ЦРЛ» з правом оперативного управління. Рішенням Приморської районної ради Запорізької області №12 від 23.06.2015 затверджено Положення про порядок надання у користування (найм) квартир у гуртожитках КП «Приморська ЦРЛ» та умови їх утримання і повернення Приморській районній раді Запорізької області та визначено: головному лікарю КП «Приморська ЦРЛ» при укладанні договорів найму житла керуватися нормами затвердженого Положення. Відповідно до п.1.6 Положення заселення мешканців до гуртожитків та виселення з них здійснюється після проведення інвентаризації квартир у гуртожитках відповідною комісією балансоутримувача. Тому КП «Приморська ЦРЛ» як балансоутримувач спірних квартир гуртожитку повинне діяти згідно з чинним законодавством, з Положенням про порядок надання у користування (найм) квартир у гуртожитках КП «Приморська ЦРЛ» та умови їх утримання і повернення. 23.12.2016 Приморською районною радою Запорізької області прийнято рішення № 24 « Про відмову у приватизації квартири у гуртожитку, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, м. Приморськ Приморського району Запорізької області», яким відмовлено у приватизації житлової квартири у гуртожитку, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, м. Приморськ Приморського району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та членам її родини. Підстава: наявність документів, що підтверджують факт її не проживання за зазначеною адресою понад двох років та документів, що свідчать про реєстрацію за наведеною адресою [PERSON] Просила розглянути справу на розсуд суду та прийняти рішення згідно з чинним законодавством. Третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], пояснила, що вона з 01.08.2014 працює лікарем акушером-гінекологом КП Приморська «ЦРЛ» за трудовим договором з правом надання житла, має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], потребує житло. Рішенням №20 від 25.03.2014 (зі змінами, внесеними рішенням №23 від 23.12.2016) Приморська районна рада Запорізької області включила гуртожиток за адресою: [ADDRESS], до складу майна спільної власності району, закріпивши його за КП Приморська «ЦРЛ» на праві оперативного управління (з метою забезпечення житлом працівників лікарні). Приморською районною радою Запорізької області прийнято рішення від 23.06.2015 за №12 (зі змінами, внесеними рішенням №23 від 23.12.2016), яким затверджено Положення про порядок надання у користування (найм) квартир у гуртожитках КП Приморська «ЦРЛ» Приморської районної ради Запорізької області та умови їх утримання і повернення, яким передбачено, що квартири в гуртожитках призначаються для проживання робітників підприємства - балансоутримувача, в т.ч. разом з членами їх сімей (п. 1.3). Вселення в гуртожитки робітників підприємства провадиться на підставі виданого ордера та згідно з умовами договору найму житла (п.3.1). Згідно з ч.2 ст.128, 129 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який с єдиною підставою для вселення на цю жилу площу. Так, на виконання законодавства України, в порядку черговості 04.08.2017 згідно з п.3.1 цього Положення їй видано ордер для вселення з дитиною до квартири № 29 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], укладено договір найму житла (вказаної квартири в гуртожитку), в цій квартирі вона зареєстрована разом з малолітньою дитиною. Колишня наймачка квартири [PERSON] порушує її та сина конституційні права на житло. Вважає, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] на законних підставах. Відповідачка була заселена до житла колишнім балансоутримувачем гуртожитку на підставі цивільно-правового договору, строк якого сплив, але звільняти житло у добровільному порядку вона відмовляється. Главами 58, 59 ЦК України визначено правове регулювання договорів майнового найму і найму житла. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором найму від 21.03.2011 (п.2.2.6) передбачено, що наймач (відповідач по справі) зобов'язується звільнити наймане житло по закінченню строку трудового договору, укладеного з наймодавцем. З 08.08.2015 [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з КЗ «СМР «Глорія» (звільнилася за власним бажанням), тому на підставі п.5.2 договору найму цей договір припинив свою юридичну дію. Відповідачка в квартирі тривалий час не проживала, її зняли з реєстрації у цій квартирі. Тепер, коли цю квартиру виділили для проживання їй з сином, відповідачка стала робити вигляд, що там проживає, квартиру звільняти не бажає, ключі не дає. Вона з комісією лікарні спробувала вселитися у квартиру, але відповідачка їй перешкоджає. На підставі ст.ст.785,810 ЦК України відповідачка підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Їй доводиться з неповнолітнім сином знімати квартиру. Просила позов КП Приморська «ЦРЛ» задовольнити. У подальшому вона, повідомлена в установленому порядку про час та місце розгляду, у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву, в якій просила продовжити розгляд у її відсутності, позовні вимоги підтримує, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того направила до участі у справі свого представника (а.с.197,219 т.1). Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] пояснив, що ЖК Української РСР передбачено, що для проживання, у тому числі робітників, у період їх роботи можуть використовуватись гуртожитки (ст.127); на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація установи видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст.129), тобто підставою для вселення є спеціальний ордер. Відповідачі такий ордер не отримували. Вони з наймодавцем уклали договори оренди. Порядок вселення до гуртожитку ними не дотриманий. Спірні житлові приміщення знаходяться у гуртожитках, які перебувають у власності Приморської районної ради Запорізької області та передані останньою на баланс КП «Приморська ЦРЛ» з правом оперативного управління. Тому позивач звернувся до суду, і відповідачі на підставі ст.132 ЖК Української РСР підлягають виселенню. Сторонами на підтвердження доводів надані договори найму житлових приміщень (кожним свої екземпляри договорів), тільки вони відрізняються деякими умовами, зазначеними у договорах. Докази, надані відповідачами щодо укладення ними договорів оренди на житлові приміщення у гуртожитку на невизначений строк, є неналежними, умови, зазначені в цих договорах, не відповідають умовам усіх інших аналогічних договорів. У судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що з робітниками санаторію договори найму житлового приміщення укладалися на період роботи в санаторію, у тому числі з відповідачами. Свідок [PERSON], який працював в санаторії «Глорія» головним лікарем, пояснив, що умови договору найму для працівників були різні: строкові, безстрокові. Але він у результатах розгляду цієї справи заінтересований, оскільки він є чоловіком [PERSON], яка є сестрою [PERSON], до того ж вона працює разом з експертом [PERSON], який робив експертні висновки договорів, що надані відповідачами. Договори, надані позивачем, містять умови щодо надання житлових приміщень на час роботи та звільнення приміщень у разі звільненні з роботи, також зазначено, що у разі вчинення злочину, наймач повинен звільнити житлове приміщення. Усі досліджені в судовому засіданні договори найму житлових приміщень, укладені між працівниками КЗ «СМР «Глорія» та КЗ «СМР «Глорія» (утому числі екземпляри договорів, укладених з відповідачем) укладалися на період роботи, вони підписані керівником КЗ «СМР «Глорія», мають печатку санаторія. У висновку експерта вказано, що про підпис [PERSON] зробити висновок неможливо, оскільки підпис немає необхідного об'єму графічного матеріалу. Підпис [PERSON] не підтвердився, але в судовому засіданні вона пояснювала, що при укладанні договору найму житлового приміщення та в день його укладання вона була відсутня у місті, тому викликає сумнів її підпис, поставлений нею в договорі найму в екземплярі, який вона надала суду. У теперішній час встановлено, що відповідачі шлюб розірвали, відповідачка [PERSON] проживає окремо від відповідача з двома неповнолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS], займається вихованням дітей. [PERSON] з дітьми не проживає, притягався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів. Тому позовні вимоги щодо усунення перешкод у здійсненні права користуванням житлом шляхом виселення [PERSON] він не підтримує, позовні вимоги щодо [PERSON] просить задовольнити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 13.04.2017 є юрисконсультом КЗ «СМР Глорія», який був балансоутримувачем гуртожитків у м.Приморську, а потім за рішенням Запорізької обласної ради та Приморської районної ради ці гуртожитки та документи по ним, у тому числі договори оренди житлових приміщень, передані КП Приморська «ЦРЛ». КЗ «СМР Глорія» своїх робітників поселяв у гуртожитки на період роботи у закладі на підставі договорів найму, при цьому ордери на житло не видавалися. Договори найму укладалися на період роботи робітника у закладі, зберігалися в архіві. Зараз залишилися у них договори оренди щодо квартир, що не передані КП Приморська «ЦРЛ», що були приватизовані. Підготовкою укладання цих договорів займалася інспектор відділу кадрів [PERSON], а з травня 2012 року - [PERSON] Вона знайомилася зі змістом цих договорів, вони передбачають строк дії договору - на період роботи у закладі. Як могли виникнути екземпляри договорів [PERSON] у різних редакціях, вона не може пояснити, дізналась про це тільки у зв'язку з цією справою. Передача договорів оренди від КЗ «СМР Глорія» до КП Приморська «ЦРЛ» здійснювалася декілька разів, на підставі рішення Приморської районної ради, за запитом, у присутності членів відповідної комісії, по акту, який усі члени комісії підписали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює інспектором відділу кадрів КЗ «СМР Глорія», з 27.02.2008 по 01.04.2011 вона працювала в установі, а потім пішла у відпустку у зв'язку з вагітністю та потім по догляду за дитиною до трьох років, вийшла на роботу з 16.06.2014. У КЗ «СМР Глорія» були гуртожитки для поселення медичних та інших робітників закладу на підставі договорів найму житла, що передбачали поселення у гуртожитки робітників на період їх роботи у закладі. Вона відповідала за підготовку таких договорів. Порядок укладення договорів був наступний: головний лікар викликав її, представляв їй медсестру (іншого робітника), доручав підготувати договір найму; вона роздруковувала бланки договору, який був вже розроблений та зберігався на робочому столі комп'ютера відділу кадрів, вносила в них своєю рукою данні робітника і відносила головному лікарю на підпис в кабінет 3 екземпляри (санаторію, робітнику та у паспортний стіл). При цьому рішень профспілки вона не бачила, ордерів на заселення у житлові приміщення не видавалося. Вона пам'ятає, як укладався договір найму житла з [PERSON], він був укладений, як усі договори, на час її роботи в санаторії. Цей договір найму з [PERSON] укладався одночасно з договором найму з [PERSON], які разом заселялися в одну кімнату гуртожитку. Вона готувала ці два договори, одночасно їх заповнювала. Вона роздрукувала бланки цих договорів, внесла в них паспортні данні [PERSON], [PERSON], інші відомості та передала їх головному лікарю, вони були одного змісту, на період роботи в санаторії. Щодо укладення договору з [PERSON], то їй нічого невідомо. Коли робітники санаторію звільнялися, то вони звільняли і місце у гуртожитку. При звільненні видавався обхідний лист, а там був зазначений комендант гуртожитку, його підпис (про здачу кімнати) був обов'язковий. Були такі, які добровільно не виселялися ([PERSON] тощо), спори з ними розглядалися у суді. Оглянувши в судовому засіданні екземпляр договору оренди між КЗ «СМР Глорія» та [PERSON], що наданий позивачем, в якому передбачено надання міста в кімнаті у гуртожитку на час роботи в санаторії, вона пояснила, що договір заповнено її рукою (дані [PERSON], дата договору тощо), почерк її, зміст такий, який вона готувала та такого змісту укладалися договори найму з іншими робітниками санаторію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 03.12.2009 працювала в КЗ «СМР Глорія» статистом, а з 07.05.2012 по 14.07.2014 - інспектором відділу кадрів, звільнена за згодою сторін. У санаторію був гуртожиток, в який робітників санаторію заселяли на підставі договору найму жилого приміщення. Коли вона стала працювати у відділі кадрів, то їй передали в комп'ютері папку, в якій були проекти договорів. Головний лікар давав їй вказівку підготувати договір найму жилого приміщення, вона роздруковувала бланк, заповнювала (прізвище, ім'я, по батькові, відомості про сторону, адреса квартири) і передавала головному лікарю. Сторони в його кабінеті підписували договір, викликався комендант для заселення робітника в гуртожиток. Зразок договору найму жилого приміщення був один, в ньому передбачалося, що робітник заселявся на час роботи в санаторії. За час її роботи не було договорів, щоб в них зазначався термін найму не на час роботи в санаторію. Підписані договори у неї не зберігались. Коли її не було (учбові та щорічні відпустки), підготовкою договорів займалася [PERSON], [PERSON], головний лікар (померла). Договір найму з [PERSON] вона не готувала, не її почерком заповнені відомості, вона назву сторін вписувала, а не печатала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в санаторії «Глорія» з 1992 року сестрою-хазяйкою, а потім комендантом гуртожитку. На підставі договору найму жилого приміщення, укладеного між головним лікарем та працівником санаторію, працівники заселялися у гуртожиток на період роботи в санаторію. Вона брала їх документи, талон на прописку, договір найму і в паспортному столі оформляла їх прописку. При цьому вона показувала оригінали договорів найму, без них прописку не оформляли. Потім договори вона повертала головному лікарю. Їй ніколи не давали договорів найму жилого приміщення на безстрокове поселення, заселення було тільки на час роботи в санаторії. Усі договори вона уважно вичитувала. Так вона оформлювала у паспортному столі прописку [PERSON] та [PERSON], їх договори теж містили умови, що наймодавець надає у користування наймачу на час роботи наймача в санаторії «Глорія» місце у кімнаті гуртожитку. Договори їй надавали вже підписані сторонами. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював в санаторії «Глорія» головним лікарем з 1992 року по 2013 рік. На балансі КЗ СМР «Глорія» перебували гуртожитки, у яких надавали місця для проживання працівникам КЗ СМР «Глорія». Крім того, гуртожитки надавались й іншим мешканцям міста за зверненням представників державної влади м.Приморська. Коли приїжджали на роботу спеціалісти, то їх з дороги поселяли у гуртожитку, а потім під час оформлення на роботу у КЗ СМР «Глорія» укладали трудовий договір та договір найму жилого приміщення у гуртожитку. Умови договору найму для працівників були різні. З молодими спеціалістами, які вже у них працювали, і вони їх знали, договір укладався на 1,3,5 років. Якщо договір безстроковий, то нікого після звільнення не виселяли. Всі хто звільнявся, залишались там жити, а потім приватизували кімнати. Договір найму житла готували після бесіди з особою, мабуть працівники кадрового апарату або комендант. Договір складався у 2-х екземплярах, один екземпляр знаходився у КЗ СМР «Глорія», інший у працівника. Заселяла у гуртожиток комендант. Відповідачі були працівниками КЗ СМР «Глорія», їх він поселяв та підписував з ними договір найму у двох екземплярах. Відповідачка спочатку жила у буд.70а, мабуть, сама, він точно не пам'ятає, договір з нею був безстроковий, якщо йому пам'ять не зраджує. Яких більше договорів було укладено строкових чи безстрокових, він не пам'ятає. Він не пам'ятає, у якому договорі з [PERSON] строковому чи безстроковому є його підпис, пройшло багато часу, і тоді він цьому не надавав значення. Суд звертає увагу, що усі свідки надали пояснення щодо обставин, які знали безпосередньо. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт укладання договорів найму житлових приміщень у гуртожитках на час роботи наймача, про факти укладання договорів на невизначений строк їм невідомо, розповіли, як укладалися ці договори. Свідок [PERSON] пояснила, що вона оформляла реєстрацію місця проживання осіб, з якими укладалися договори, при цьому вона перечитувала усі договори. Тому суд приймає до уваги їх пояснення. Хоча свідок [PERSON] пояснив, що умови договорів були різні, як безстрокові, так і строкові, але щодо умов договорів з відповідачами він не пам'ятає, пройшло багато часу, і тоді він цьому не надавав значення. Суд вважає, що його пояснення не спростовують пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були безпосередніми виконавцями, займалися оформленням договорів та заселенням робітників санаторію у гуртожитки. Експерт [PERSON] пояснив, що він у 1986 році закінчив Вищу слідчу школу МВС СРСР, факультет підготовки експертів криміналістів, за спеціальністю правознавство, кваліфікація юрист, експерт-криміналіст; він кандидат юридичних наук, доцент кафедри кримінального процесу та криміналістики, стаж дослідницької роботи з 1986 року. Він на підставі запиту [PERSON] провів почеркознавчу та техніко-криміналістичну експертизу наданих нею документів. Він обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. На експертизу йому замовник нарочним надав договір найму жилого приміщення від 21.03.2011 та в якості порівняльного матеріалу - вільні зразки почерку та підпису [PERSON] - на 3 аркушах та відбиток печатки КЗ «СМР «Глорія» на 3 аркушах. В експертизі він зазначив використані ним інформаційні джерела. Перед ним було також поставлене питання щодо давності виконання документу. Це складне питання, до його вирішення Мінюст України, МВС України відносяться з насторогою, оскільки Київські та Харківські експертні установи тільки зараз підійшли до цього питання, Методики щодо проведення таких експертиз не затверджені та не внесені у відповідні Реєстри, юридично не оформлені, хоча існують. Тільки в Запорізькій області в Криміналістичному центрі Інституту права імені Володимира Сташиса класичного приватного університету є науково-технічні засоби (цифрові відеокамери, цифрові мікроскопи для проведення таких експертиз). В Києві та Харкові, хоча мають базу, обережно судові експерти підходять до таких висновків, в рідких випадках надають категоричний висновок, переважно надають вірогідний висновок. Взагалі відсутні процедури проведення таких експертиз, які б виключали пошкодження досліджуваного документу, оскільки при досліджені використовуються хімічні дослідження, реактиви впливають на документ. Він при проведенні експертизи застосовував фізико-хімічні методики дослідження (ультрафіолетове та інфрачервоне випромінювання, диференціацію штрихів, послідовність дослідження). Він працює завідуючим та доцентом кафедри в Криміналістичному центрі Інституту права імені Володимира Сташиса класичного приватного університету. Він не є працівником державної спеціалізованої установи, діяв як незалежний експерт, повноваження якого передбачені п.4 ст.7, ч.2 ст.9,10 ЗУ «Про судову експертизу», де вказано, що для проведення експертиз можуть залучатися інші фахівці з відповідних галузей знань. До державного реєстру атестованих судових експертів він не включений; підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції, стажування відповідно до спеціалізації та на підтвердження рівня своїх професійних знань він не проходив, свідоцтва Мінюсту на проведення експертизи не отримував, але він має науковий ступінь, тому відповідно до ч.3 чт.21 ЗУ «Про судову експертизу» не повинен проходити один раз на три роки стажування в державних спеціалізованих установах Мінюсту України відповідно до спеціальності та підтвердити рівень своїх професійних знань. В Інструкції про призначення та приведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженій наказом Мінюсту України від 08.10.1998 № 53/5 1998 року зазначено, що обов'язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва, виданого Мінюстом України (п.3.1), але це підзаконний акт, він носить рекомендаційний характер. У висновку ВСУ №526/2465/16-ц від 17.10.2018 року вказано, що до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим законом (ч.3 ст.10 Закону України «Про судову експертизу»). При проведенні експертизи ним було додержано вимоги законодавства, обставин, які б виключали його участь у справі немає, за межі своїх повноважень він не виходив, на дослідження йому було надано достатньо об'єктів дослідження. Також він проводив експертизу щодо документів, наданих [PERSON] Викладені ним висновки він підтверджує. Він направить до суду документи на підтвердження своєї освіти та кваліфікації, які не додані до проведених ним експертиз. Вислухавши представника позивача, відповідачів, представників відповідачів, третю особу, представників третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини. 1. У розпорядженні голови Запорізької обласної державної адміністрації № 612 від 17.12.1997 вказано передати із спільної (комунальної) власності обласної ради до комунальної власності Приморської міської ради житловий будинок для малосімейних, який заселений на підставі ордерів, виданих міськвиконкомом, за адресою: [ADDRESS]. Доведено до відома, що частина житлових приміщень вказаного житлового будинку для малосімейних, у тому числі і квартира № 50, закріплюється у вигляді гуртожитку за Обласною фізіотерапевтичною лікарнею для поселення працівників цієї медичної установи (а.с.123 т.2). Рішенням виконкому Приморської міської ради народних депутатів № 242 від 19.12.1997 вирішено відповідно до ст.127 ЖК України зареєструвати житловий будинок по [ADDRESS] як гуртожиток для малосімейних, за виключенням квартир №№ 10-18, 70-78 (а.с.122 т.2). Згідно з рішенням Приморської міської ради Запорізької області від 09.01.2006 №11 вирішено затвердити протокол №2 від 05.01.2006 засідання тимчасової депутатської комісії по розгляду заяв мешканців житлового будинку [ADDRESS] (п.1); враховуючи реєстрацію права власності житлового будинку [ADDRESS] за Приморським ОВУЖКГ, за винятком окремих квартир, виділених як гуртожиток, пропонувати адміністрації відповідно до чинного законодавства в термін до 01.03.2006 оформити передачу будинку до комунальної власності територіальної громади (п.2). Приморській ОФТЛ «Глорія» в термін до 01.02.2006 завершити процедуру оформлення права власності на окремі квартири будинку [ADDRESS],

Outcome: partial