Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

09.12.2015 р. ПАТ КБ « Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 09.03.2016 р. позивач свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що ПАТ КБ "Приватбанк» та [PERSON] 04.02.2008 р. уклали кредитний договір №36К. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 185 000,00 грн. на термін до 03.01.2013р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. В порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 25.11.2015 року має заборгованість 581815,00 грн., яка складається з наступного: 160199,10 грн. - заборгованість за кредитом; - 152532,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 269083,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 324363,13 грн., яка складається ( 165209,10 грн. - заборгованість за кредитом; 105473,95 - заборгованість по процентах за користування кредитом; 379996,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250.00 грн. - штраф (фіксова частина) 15433,96 грн. - штраф (процентна складова) та яка була задоволена судовим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18.11.2011 р. з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить 278 145,83 грн. а також штрафи відповідно до Договору: 250.00 грн. - штраф (фіксова частина); 13907,29 грн. - штраф (процентна складова). Остаточна заборгованість яку слід стягнути з відповідачів за період з 22.09.2011 р. по 04.02.2016 р. становить 292 303,12 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором 36К між ПАТ КБ « Приватбанк» було укладено договір поруки з [PERSON] Боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Додатково у поясненні від 23.03.2016 р. зазначив,що при укладенні Кредитного договору та відповідно Договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовленні згодою сторін, як узгоджені сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Згідно п. 6.8 Кредитного договору та п.11 Договору поруки сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років. Кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5-ти річного строку. Слід вважати,що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги. Кошти позичальнику надалися на термін до 03.01.2013 р. Банк пред'явив претензію відповідачам в межах 5-ти річного строку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Відповідачі свої зобов'язання не виконали а тому просив задовольнити позов і стягнути з відповідачів 292 303,12 грн. за період з 22.09.2011р. по 04.02.2016р. в яку входить 47058,15 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 231 087,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250.00 грн. - штраф ( фіксова частина) та 13 907,29 штраф ( процентна складова).в повному обсязі. З часу винесення Індрустріальним районним судом рішення відповідачі не сплачують заборгованість. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав та звернувся із заявою про застосування строків позовної давності. Окрім того пояснив, що відповідно до вимог ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки В даному випадку дата встановлена 03 лютого 2013 року. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється,якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, встановленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови,що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. У даній справі у кредитора виникло право пред'являти вимогу про виконання зобов'язань до 03 лютого 2014 року а позивач звернувся з позовом 30.11.2015 р. Отже не пред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Просить в позові відмовити щодо стягнення заборгованості із поручителя. Окрім того зазначив,що оскільки кредитний договір закінчився 03 січня 2013р. то позивач втратив право нараховувати проценти, пеню, штрафи та інші нарахування у відповідності до даного договору. Все що нараховано позивачем з 04.01.2013р. по 04 лютого 2016р. не підлягає нарахуванню і відповідно стягненню. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). В даному випадку суму пені,яку просить стягнути позивач складає 231 087,68 грн., а сума штрафів 14 157,29 (250+13907,29) грн. Одночасно пеня і штрафи не стягуються. Частина цих штрафів і пені нарахована після закінчення Договору, а частина в межах дії Договору. Тобто ті що після закінчення Договору не підлягають нарахуванню і відповідно стягненню в зв'язку з закінченням Договору, а ті що в межах Договору не підлягають стягненню в зв'язку з тим,що позивач пропустив строк позовної давності ( один рік) для їх стягнення. Щодо стягнення заборгованості в частині заборгованості по процентах за користування кредитом то в такому випадку необхідно застосувати загальну позовну давність в три роки. В користь позивача підлягає стягнення тільки нарахована заборгованість по процентах з 30.11.2012р. по 03.01.2013р. а все що нараховано до 30.11.2012р. не підлягає до стягнення із-за пропуску позивачем строку позовної давності (три роки), тобто 5438,68 грн. Із-за стягнення з відповідача [PERSON] такої суми то судовий збір підлягає до стягнення в сумі 81,58 грн. Суд, вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Встановлено, що що 04.02.2008 року між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 36 КН., згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит в банку у сумі 185 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 03.01.2013 року. (а.с.13-15). Повернення кредиту і сплата відсотків за його користування здійснюється в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформляється у вигляді Додатку №1 до даного Договору і є його невід'ємною частиною. Кредит надано на придбання вантажного автомобіля. 04.02.2008 року для забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування, сплати винагороди, штрафів, пені та інші платежів, відшкодовування збитків був укладений договір поруки між позивачем і відповідачем [PERSON] (а.с.18). Як вбачається з договору поруки відповідач [PERSON] прийняла на себе зобов'язання відповідати за своєчасне і повне виконання зобов"язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором Відповідач [PERSON] не своєчасно і не в повному обсязі вносив платежі, чим порушив умови кредитного договору. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2011 року стягнено з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором: у сумі 342 363 грн.13 коп.,судовий збір та витрати на ІТЗ. (а.с.4). Будь-яких платежів після винесення судом рішення відповідачі не вносили. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 04.02.2015 року утворилась заборгованість відповідача перед банком у сумі 292 303,12 грн. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №36К від 04.02.2008 року (а.с. 78). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до п. 6.8 вказаного договору - строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. (а.с.15). Саме такий строк визначений Договором поруки (а.с.18). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж положення містяться і в ст. 1056 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права стягнення процентів за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а також на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі за №6-1206цс15) а тому посилання представника відповідачів є безпідставними. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція Верховного Суду України у справі за №6-100цс14). Оскільки розмір неустойки, розрахований позивачем за вказаним кредитним договором, значно перевищує розмір нарахованих відсотків, то суд вважає за можливе зменшити пеню до 1000 грн. Тому в цій частині вимога підлягає до часткового задоволення. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04.02.2008 р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 36К, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника у тому ж розмірі, що і останній, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 18). Так як між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника у тому ж розмірі, що і останній, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 20). У зв'язку з чим підстав для висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням позовної давності немає, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за користування кредитом за кредитним договором № 36К від 04.02.2008р, а саме: 47058,15 грн. відсотки за користування кредитом; 1000 грн. пені, 250.00 грн. штраф (фіксована частина) та 13907,29 грн.- штраф (процентна складова) за користування кредитом, є обґрунтованими Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 266, 631,1046,1048,1049,1056 ЦК України,

Outcome: partial