Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 40373,47 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачем без достатніх правових підстав використовується земельна ділянка площею 0,1387 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на які розташоване нерухоме майно нежитлова будівля літ. «В-1», в якій нежитлові приміщення 1-го поверху № 4-17, антресолі № 42-44 загальною площею 773,5 м2 зареєстровані за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.07.2017 за № 1025. Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 06.07.2017 року № 19-20-0.23, 08-965/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27.06.2017 року № 4155/0/225-17 речові права [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказані земельні ділянки, з урахуванням ст.ст. 12, 80,83 Земельного Кодексу України, земельна ділянка площею 0,1387 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності територіальної громади м. Харкова. Відповідач у період з 01.08.2017 по 31.03.2018 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно грошові кошти. Вказані обставини стали підставою звернення міською радою до суду із даним позовом про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності. Департаментом територіальної контролю Харківської міської ради 19.03.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] використовують земельну ділянку площею 0,1387 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-1», право часткової власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] За результатами обстеження складено акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі. Внаслідок використання земельних ділянок відповідачем без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від надання земельної ділянки в оренду, чим порушені права та інтереси позивача щодо неодержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю. Розмір збережених відповідачем коштів від безпідставно набутого майна позивачем розрахований за вказаний період в сумі 40373,47 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених відповідачем платежів за використання землі у вигляді земельного податку. Вказану суму позивач просив стягнути на їх користь з відповідача. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що попередній власник нежитлових приміщень сплачувала земельний податок, починаючи з 2014 року по 2017 рік включно. В липні 2017 року [PERSON] звернувся до фіскальної служби з питання постановки його на облік як платника земельного податку з січня 2018 року, в червні 2018 року земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік [PERSON] було сплачено. Податок на землю входить до місцевого податку та сплачується до місцевого бюджету Харківської міської ради, у зв`язку із чим відповідач вважає, що він має бути звільнений від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки Харківська міська рада отримала дохід від земельної ділянки у формі земельного податку. Відповідач також ставить під сумнів розрахунок нарахування орендної плати за 2017, 2018 роки, оскільки неможливо встановити, чи мають особи, які його підписали, відповідну кваліфікацію та досвід. Водночас відсутні відомості щодо розміру земельної ділянки, яку використовує інший співвласник нежитлової будівлі [PERSON] . Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому обґрунтовано що, сума яка заявлена у позові, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за певний період часу, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачу завдано збитки у виді неодержаної орендної плати. Вказано, що [PERSON] , набувши право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, належним чином не оформив правовідносин щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкти нерухомості. Обґрунтовано те, що спірна земельна ділянки знаходиться саме у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. У судовому засіданні представник позивача Харківської міської ради Грєнков І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача. Представник відповідача [PERSON] . адвокат Чехов Д.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, свою позицію обґрунтовано доводами, викладеними у письмових заявах поданих суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. \~Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , а саме нежитлових приміщень 1-го поверху № 4-17, антресолей № 42-44 загальною площею 773,5 м2 в нежитловій будівлі літ. «В-1» на підставі договору дарування від 05.07.2017 за № 1025. Відповідно до інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 06.07.2017 року № 19-20-0.23, 08-965/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 27.06.2017 року № 4155/0/225-17 речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровані. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вказані земельні ділянки, з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного Кодексу України, земельна ділянка площею 0,1387 га, які розташована за адресою: [ADDRESS] , перебувають у власності територіальної громади м. Харкова. Департаментом територіальної контролю Харківської міської ради 19.03.2018 здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] використовують земельну ділянку площею 0,1387 га по [ADDRESS] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «В-1», право часткової власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] За результатами обстеження складено акт обстеження земельних ділянок, визначення їх меж, площ та конфігурації. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі. Відповідач [PERSON] використовує земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до\~статті 125 Земельного кодексу України, тобто без достатньої правової підстави. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у\~статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень\~статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом\~статті 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на\~\~нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] правомірно володіє лише нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 4-17, антресолями № 42-44 загальною площею 773,5 м2 у нежитловій будівлі літ. «В-1», розташованій на земельній ділянці по [ADDRESS] . Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем не зареєстровано. Відповідно до\~статті 206 Земельного кодексу України\~використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України\~визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Харківська міська рада, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог посилається на положення\~статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 40373, 47 грн., зауважує, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Харківської міської ради, без укладення договору оренди за період із 01.08.2017 по 31.03.2018, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю. Стаття 1212 Цивільного кодексу України\~досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст.\~1212\~Цивільного кодексу\~України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до\~ст. 1214 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа [PERSON] , правомірно володіючи майном відповідною часткою нежитлових приміщеннь у нежитловій будівлею, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136\~ст. 14 Податкового кодексу України\~передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Із розрахунку неотриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем. Цей розмір розрахований позивачем відповідно до зовнішніх меж будівлі. Також з розрахунку вбачається, що сума, яка заявлена до стягнення, розрахована як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачуються за регульованою ціною, встановленою для даної земельної ділянки, при цьому, дана сума визначена шляхом помноження вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується [PERSON] , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку\~. \~\~Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки у період з 01.08.2017 по 31.03.2018 у сумі 48001,12 грн. При цьому дана сума позивачем зменшена на суму сплаченого відповідачем за 20118 рук земельного податку в розмірі 7627,65 грн. Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. \~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. \~\~\~\~ Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. \~\~ Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). \~\~\~\~ Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. У зв`язку з тим, що позивачем доведена, у відповідності до вимог\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~та\~ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованість свого звернення до суду, за наявності порушення інтересів держави, необхідністю їх захисту, визначені підстави для звернення до суду, позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог Харківської міської ради. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved