Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

08.07.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON]. заборгованість за кредитним договором без номеру від 01.12.2011 року у сумі 51419,30 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі 15385,98 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17522,92 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань у сумі 14766,18 грн., а також заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 3744,22 грн. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 514,19 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 01.12.2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, які розміщені на сайті банку в мережі інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування без номеру від 01.12.2011 року. Відповідно до зазначеного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на відкритий на його ім`я поточний рахунок в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Свої зобовязання за договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти у вигляді отриманого відповідачем кредитного ліміту. У порушення норм діючого законодавства та умов вищезазначеного договору фізична особа-підприємець [PERSON] зобовязання належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості. Крім того, відповідач припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець, а тому банк відповідно до позиції, викладеній у постанові Верховного суду України, вимушений звернутися до відповідача з даним позовом як до фізичної особи, оскільки фізичні особи-підприємці в разі припинення своєї діяльності відповідають за зобовязаннями всім належним їм майном. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 68, 75, 78). Надав суду заяву від 19.08.2015 року із своєю довіреністю від імені ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої надав згоду на заочний розгляд справи та слухання справи за відсутності представника позивача (а.с. 70-71). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання чотири рази (а.с. 67 отримана відповідачем повістка про виклик у судове засідання на 17.08.2015 року, а також копія позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження по справі, а.с.76 - отримана відповідачем повістка про виклик у судове засідання 24.09.2015 року, а.с. 82 отримана відповідачем повістка про виклик у судове засідання 20.10.2015 року, а.с. 85 отримана відповідачем повістка про виклик у судове засідання 10.11.2015 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, необхідна для винесення заочного рішення повторність неприбуття відповідача у судове засідання відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України судом встановлена. Представник відповідача - адвокат [PERSON] - у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 84 повістка про виклик у судове засідання 10.11.2015 року), причини неявки суд не повідомив. Жодних заперечень проти позову або інших процесуальних документів суду не надавав, тобто скористатися своїми процесуальними правами не побажав. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 01.12.2011 фізична особа-підприємець [PERSON] на підставі власноруч написаної заяви про відкриття поточного рахунку, отримав у позивача картку з відповідним картковим рахунком (а.с. 27), по якій було встановлено кредитний ліміт позивачем по справі станом на 02.12.2011 року у сумі 1700,00 грн., а станом на 26.07.2012 року у сумі 16000,00 грн., що підтверджується завіреною копією довідки від 03.07.2015 року за №08.7.0.0.0/150703150416 від імені головного бухгалтера позивача по справі (а.с. 43). Вказані кошти ФОП [PERSON] було отримано. Станом на 23.06.2015 року за картковим рахунком ФОП [PERSON] ним було сплачено на користь позивача 1024,99 грн., натомість отримано 17000,00 грн. Останній платіж був здійснений ФОП [PERSON] 05.12.2012 року у сумі 614,02 грн., що підтверджується завіреною випискою позивача по справі за період з 26.11.2012 року до 23.06.2015 року по відповідному картковому рахунку (а.с. 45). Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» позивачем (а.с. 28-39), та тарифами банку за обслуговування карткового рахунку, які розміщені в мережі інтернет (а.с. 40-42), які разом становили договір банківського обслуговування відповідача позивачем. У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з п.3.2.1.1.3 «Умов та правил надання банківських послуг» кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди, а згідно з п. 3.2.1.2.3.4. вказаних умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань, передбаченого умовами змінити умови кредитування та вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 23.06.2015 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 51152,30 грн., яка складається: - 15385,98 грн. заборгованості за кредитом; - 17522,92 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; - 14766,18 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 3477,22 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом. При цьому суд зазначає,що математична сума усіх платежів складає саме 51152,30 грн. (15385,98 + 17522,92 + 14766,18 + 3477,22), а не заявлені позивачем 51419,30 грн., посилання на яку міститься у розрахунку заборгованості (а.с. 44). При цьому усі складові вказаної заборгованості відповідають вказаним у розрахунку позивача даним, а тому у суду немає підстав на час розгляду справи сумніватися у їх вірності. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.08.2015 року (а.с.61-62) фізична особа-підприємець [PERSON] 13.01.2015 року припинив свою діяльність як ФОП (номер запису - 24780060008001432). Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13, однією з підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладеного у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такий висновок, викладений у постанові ВСУ, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує помилку, допущену при поданні позову представником позивача стосовно суми заборгованості. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у розмірі частини судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial