Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

02.02.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2011 року в розмірі 48963 грн. 28 коп. та судового збору в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до договору № б/н від 06.07. 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами банку, які також викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість у розмірі 48963 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 4459 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; 38360 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3334.91 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2307 грн. 78 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та позов просила задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Надав до суду заперечення в яких зазначив, що між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було укладено кредитний договір, оскільки відповідповідач не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, про свідчить відсутність її підпису на зазначених документах. Також просив застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору б/н від 06.07.2011 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], банк надав позичальникові кредит у розмірі 4500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.п. 1.1.3.2.9, 2.1.1.3.7. Відповідно до п. 2.1.1.5.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, але на підставі п. 1.1.5.2 Умов та Правил неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно з п. 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період дорівнює діючої Базовою місячної процентній ставці від заборгованості на момент списання. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2016 року має заборгованість у розмірі 48963 грн. 28 коп., яка складається з наступного: 4459 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; 38360 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3334.91 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2307 грн. 78 коп. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Щодо посилання представника відповідача, що між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було укладено кредитний договір, оскільки відповідповідач не була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, про свідчить відсутність її підпису на зазначених документах, суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.07.2011 року відповідачем було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 6). Також з тексту даної анкети-заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] погоджується з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомилася та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також [PERSON] повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та вона зобов'язалася виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (зворотний бік а.с. 6). Отже, відповідач, власним підписом, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] прийняла викладені в анкеті-заяви умови договору, погодився з ними, на протязі всього часу з дня його укладення не оспорював його ні у цілому ні в частині окремих умов, користувався наданими банком грошовими коштами за допомогою платіжної картки, з заявою про небажання пролонгувати дію договору і картки до банку не звертався. Аналогічна правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року в справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України. У звязку з цим, вказані посилання представника відповідача щодо не укладення договору у зв»язку з неознайомленням з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою є безпідставними. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач просив застосувати до заявлених вимог строки позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідач посилається на те, що строк позовної давності до нарахованої заборгованості минув, однак повністю погодитися з такими доводами неможна. Зважаючи на зазначене, в результаті неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1295цс16. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач періодично сплачував заборгованість за кредитним договором, останній раз 24.01.2014 року (300 грн.) Таким чином, перебіг позовної давності повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу 25.02. 2014 року. З позовом банк звернувся до суду 02.02.2017 року, у звязку з цим банк звернувся з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками в межах трьохрічного строку позовної давності, тому підстави для застосування позовної давності до вказаних вимог відсутні. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4459 грн. 65 коп. та процентами у розмірі 38360 грн. 94 коп. підлягають задоволенню. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобовязання й до того дня, доки зобовязання не буде виконане. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно з п. 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період дорівнює діючої Базовою місячної процентній ставці від заборгованості на момент списання. Як вбачається з довідки заборгованості відповідач востаннє здійснив часткове погашення кредитної заборгованості 24.01.2014 року, після чого почалось нараховування пені по 31.12.2016 року . Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом лише 02.02.2017 року, беручи до уваги наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, то стягненню підлягає пеня в межах 12 місяців у розмірі 1200 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 44 020.59 грн. ( сорок чотири тисячі двадцять гривень п"ятдесят дев"ять копійок), яка складається з наступного: 4459.65 грн. - заборгованість за кредитом; 38360.94 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позов задоволено частково, то стягненню з відповідача на користь банку підлягає судовий збір у розмірі 1 438,48 грн. (44 020.59 х 1600 / 48963.28) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial