Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

13 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] з вимогами усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення та визначити порядок користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 1/6 частина квартири [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2016 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-710. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 2/6 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2016 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-710. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів. Квартира [ADDRESS] розміщена на пятому поверсі дванадцяти поверхового будинку та складається з складається з чотирьох кімнат площею 16,1 кв.м., 7,8 кв.м., 10,7 кв.м. та 12,7 кв.м., загальною житловою площею 47,3 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні (суміщеної) площею 1,3 кв.м., коридору площею 10,5 кв.м., лоджії площею 2,4 кв.м. Підставою подання позову є неможливість належним чином користуватися квартирою з підстав зайняття всіх кімнат [PERSON], [PERSON] та її чоловіком [PERSON], іншими мешканцями та їх особистими речами. На підставі вищевикладеного просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою № 332 в будинку № 46 по вул. Велика Діївська в м. Дніпро; виділити [PERSON] житлову кімнату площею 7,8 кв.м. квартири [ADDRESS], окремі підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню (суміщену), коридор, лоджію (балкон) залишити у загальному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобовязати інших законних співвласників [PERSON], [PERSON] та членів їх сімей квартири [ADDRESS] невідкладно звільнити житлову кімнату площею 7,8 кв.м. квартири [ADDRESS] у тому числі від особистих речей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, згідно останніх уточнень, підтримав та просив задовольнити, участі в судових дебатах не приймав, письмово просив закінчити розгляд справи у відсутність представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, участі в судових дебатах не приймала, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, письмових заяв від неї не надходило. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким\~ЦПК України\~викладеного в новій реакції. \~\~\~\~ У відповідності до п.9 п.1 Розділу\~ХІ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито\~\~до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 1/6 частина квартири [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2016 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-710 (а.с. 6). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 2/6 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2016 року, виданим державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-710 (а.с. 6). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на підставі свідоцтва про право власності б/н від 06 листопада 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів (а.с. 72-74). [PERSON] з родиною у складі: чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] вимушені проживати в квартирі матері свого чоловіка за адресою: [ADDRESS], завдаючи матері свого чоловіка великі неподобства, що знайшло своє підтвердження у поясненнях свідка [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідачі дійсно чинять перешкоди у користуванні власністю співвласниці [PERSON], що знайшло своє підтвердження в поясненнях відповідача [PERSON] оскільки, як зазначила [PERSON] вони з [PERSON] не довіряють позивачу, в той час як позивач [PERSON] бажає вселитись до квартири та має намір проживати в спірній квартирі. Також, відповідач [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що співвласниця [PERSON] не має екземпляру ключів від квартири. Вищевказані обставини визнавалися та не заперечувалися сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України\~визначені житлові права громадян, зокрема, частиною 4, 5 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи, що відповідачі відмовляються надати позивачу ключі від вхідних дверей належної їй частини квартири, суд доходить висновку, що відповідачі перешкоджають позивачу у вільному володінні та користуванні житловим приміщенням, оскільки власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб. З огляду на викладене, суд, вважає встановленим факт здійснення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою, тому її права як власника підлягають захисту шляхом її вселення у належну їй частину квартири [ADDRESS]. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про виділення їй в користування житлову кімнату площею 7,8 кв.м. квартири [ADDRESS] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1-3\~ст. 358 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо здійснення права спільної часткової власності, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року\~( з послідуючими змінами), роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У відповідності до наведених норм законодавства позивач має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст.ст. 319, 358 ЦК України. Згідно положень\~ст. 360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно\~ст. 382 ЦК України\~квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.\~\~Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до\~ст. 359 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно технічної характеристики квартира [ADDRESS] розміщена на пятому поверсі дванадцяти поверхового будинку та складається з чотирьох кімнат площею 16,1 кв.м., 7,8 кв.м., 10,7 кв.м. та 12,7 кв.м., загальною житловою площею 47,3 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати площею 2,9 кв.м., вбиральні (суміщеної) площею 1,3 кв.м., коридору площею 10,5 кв.м., лоджії площею 2,4 кв.м. (а.с. 8) Враховуючи встановлені судом обставині, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування житловим приміщенням, згідно вимог позивача, виділивши [PERSON] в користування житлову кімнату площею 7,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS], оскільки вказана площа кімнати відповідає її частці по відношенню до житлової площі квартири в спільній сумісній власності та встановлення зазначеного порядку користування не порушить законні права відповідачів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про зобовязання співвласників [PERSON], [PERSON] та членів їх сімей невідкладно звільнити житлову кімнату площею 7,8 кв.м. квартири [ADDRESS] у тому числі від особистих речей суд виходить з наступного. Оскільки судом не встановлено коло осіб, які займають житлову кімнату № 2 площею 7,8 кв.м. у квартирі [ADDRESS], суд приходить до висновку про необхідність зобовязання співвласників [PERSON], [PERSON] звільнити житлову кімнату площею 7,8 кв.м. квартири [ADDRESS] у тому числі від особистих речей. Крім того, згідно положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідачів також належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1\~280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial