Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , який також є зареєстрованим місцем проживання онука позивача - [PERSON] . Вказує, що [PERSON] з 2017 року залишив помешкання позивача і в ньому не проживає без поважних причин. Особистих речей та майна [PERSON] в будинку немає, а будь-які перешкоди в доступі до цього житла відсутні. Внаслідок реєстрації відповідача [PERSON] позбавлена можливості оформити субсидію, що створює перешкоди у здійсненні права власності на квартиру. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22.04.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання позивача щодо допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON] та відкладено розгляд справи на 20.05.2021. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, у повному обсязі, та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надіслав. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до змісту наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192887128 від 13.12.2019, копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1982 №3-4355, копії договору дарування №2-6047 від 29.12.1989 та копії свідоцтва про право власності, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 30.12.1982 №325, [PERSON] є власником 26/100 будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ТОВ "Управляюча компанія "Полісся" №3009 від 11.12.2020, за адресою: [ADDRESS] , - зареєстровані [PERSON] , онуки позивача - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] з 2017 року залишив помешкання позивача і в ньому не проживає без поважних причин, остання звернулась до суду із цим позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Нормами статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту ТОВ "Управляюча компанія "Полісся" №180 від 02.12.2020, складеного за результатами перевірки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , показав, що більше 30 років проживає за адресою: [ADDRESS] , та є сусідом [PERSON] . [PERSON] є онуком позивача, два роки або більше не проживає за адресою проживання [PERSON] , не відвідує позивача. Де зараз перебуває і проживає [PERSON] , йому не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , показала, що є сусідкою [PERSON] вже понад 40 років. Їй відомо, що [PERSON] є онуком позивача, проте він більше двох років не проживає за адресою: [ADDRESS] , не спілкується із позивачем. Свідок часто відвідує сусідку [PERSON] , проте протягом більш як два роки не бачила онука [PERSON] за місцем його реєстрації. Про те, де зараз перебуває і проживає [PERSON] , їй невідомо. Суд бере до уваги, що наявність реєстрації відповідача (без проживання) у квартирі [PERSON] може створювати перешкоди у розпорядженні належним їй на праві приватної власності житлом, створює неможливість отримання субсидії, а також покладає на позивача обов`язки зі сплати додаткових коштів за комунальні послуги, нести інші витрати по утриманню нерухомого майна, які б мав нести, в тому числі, відповідач. Враховуючи наведене у сукупності, підтвердження свідками та актом факту не проживання [PERSON] у будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , понад 2 роки, відсутність встановлених судом поважних причин не проживання понад один рік, суд дійшов висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved