Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

19 червня 2014 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості. Заяву обґрунтовано наступним: відповідно до укладеного договору № б/н від 23.09.2011 року Відповідач отримала кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 31.05.2019 року має заборгованість 333457,25 грн., яка складається з наступного: 14549,91 грн. заборгованість за кредитом, 315407,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Але оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином заборгованість до стягнення становить 124461,25 грн., яка складається з наступного: 14549,91 грн. заборгованість за кредитом, 109911,34 заборгованість по процентам за користування кредитом з 23.09.2011 по 30.03.2018 року. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитом згідно розрахунку та судові витрати про справі. 18 березня 2020 року у вказаній справі було ухвалено заочне рішення яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 124461,25 грн. (сто двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят одна гривня 25 копійок), яка складається з наступного: 14549,91 грн. заборгованість за кредитом, 109911,34 заборгованість по процентам за користування кредитом з 23.09.2011 по 30.03.2018 року. 23 вересня 2020 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява представника відповідача по справі [PERSON] - адвоката Вовк М.В. про перегляд заочного рішення суду від 18 березня 2020 року по справі № 216/3834/19 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 26 листопада 2020 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, заяву про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення у цій справі від 18 березня 2020 року скасовано, а справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 09.02.2021 року від представника відповідача адвоката Вовк М.В. надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 738.95 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що Відповідач вважає, що у Позивача відсутні правові підстави нараховувати за даним кредитним договором відсотки та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань, так як у Заяві-анкеті №б/н від 23.09.2011 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Крім того, Позивачем зараховано на погашення відсотків суму в розмірі 8 510.96грн. та на погашення комісії та пені суму в розмірі 1 300.00грн., таким чином з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків а також неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту повинен становити 4 738.95 грн. (14 549,91 грн. - 8 510,96грн. - 1 300грн.), замість 14 549,91 грн. обрахованих Позивачем. Просив суд відшкодувати витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 6 000.00 грн. 26.03.2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив в якому заперечував проти доводів Позивача та наполягав на задоволенні позовних вимог (а.с.191). 26.03.2021 року позивач також подав до суду Заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.211). Позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за Договором Б\\Н від 23.09.2011р., в розмірі 43 012.96грн (14 549.91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в.т.ч. 14 549,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 28 463.05 грн. - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені Позивачем судові витрати. Представник позивача до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача - адвокат Вовк М.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 738.95 грн. В задоволені іншій частині позовних вимог просив відмовити. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, в ході повторного розгляду справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № б/н від 23.09.2011 року Відповідач отримала кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України,- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України,- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1055 ЦК України, - кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України,- публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На думку суду, умови договорів приєднання, які розроблені банком, повинні бути доступними та в повній мірі зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли умови на які він посилається. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,- позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України,- неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України,- якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. З урахуванням Заяви про зменшення розміру позовних вимог Позивач вимагає стягнення з Відповідача в розмірі 43 012.96грн. (14 549.91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в.т.ч. 14 549,91 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 28 463.05 грн. - заборгованість за простроченими відсотками), а також понесені Позивачем судові витрати. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 23 вересня 2011, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, що саме з наданими суду Умовами та Правилами надання банківських послуг позивач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23.09.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Вказана правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (провадження № 14-131цс19). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. На підставі викладеного суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог Банку в частині стягнення з відповідача штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а також процентів за користування кредитними коштами, оскільки вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису особи, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 14 549,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту, судом встановлено наступне. Відповідно до таб. «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.09.2011р. укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30.09.2020р.» (а.с. 212-215) стовпця№10 «Сплачено відсотків», Позивачем зараховано на погашення відсотків суму в розмірі 8 510.96грн(55,55 + 219,6 + 267,75 + 224,25 + 286,34 + 1,57 + 270,45 + 293,23 + 293,94 + 269,14 + 297,6 + 287,47 + 267,14 + 318,72 + 309,17 + 279,98 + 42,1 + 334,48 + 327,7 + 332,16 + 377,48 + 53,62 + 50 + 70,06 + 197,95 + 344,65 + 83,73 + 267,56 + 100 + 1,4 + 259,99 + 332,6 + 200,21 + 173,32 + 29,55 + 57,31 + 195 + 184,97 + 175,57 + 229,65 + 148 - загальна сума по стовпцю №10). Також відповідно до таб. «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.09.2011р. укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 30.09.2020р.» Позивачем зараховано на погашення пені суму в розмірі 1 300.00грн. (5100 - 3800), що становить різницю між нарахованою пенею 5 100 грн.(50 + 50 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 +100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 + 100 - загальна сума по стовпцю №12 розрахунку заборгованості) та заборгованістю за пенею накопичувальним підсумком 3800грн. (стовпець №13 розрахунку заборгованості). Отже, з урахуванням того, що домовленості про сплату відсотків за користування коштами та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання підписана Відповідачем Заява-анкета №б/н від 23.09.2011р. не містила, розмір тіла кредиту повинен становити 4 738.95 грн. (14 549,91 грн. - 8 510,96грн. - 1 300грн.), замість 14 549,91 грн. обрахованих Позивачем. Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17 (провадження № 61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19 (провадження№61-20093св19). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 4 738.95 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17). На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме сума боргу за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача становить 4 738.95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а в решті вимог позову слід відмовити. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1 921.00 грн., сплачений ним при подачі позову, оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно частині задоволених вимог в сумі 211,65 грн., (4 738.95 грн. ? 1 921.00грн. ? 43 012.96грн. грн.). В свою чергу Відповідачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрати понесених Відповідачем по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення - 420.40 грн., судових витрати, понесених Відповідачем по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною відповідача було подано договір про надання правничої допомоги від 03 вересня 2020 року № 03/09/2020-О, Акти приймання-передачі правничої допомоги від 18 вересня 2020 року, та від 01 лютого 2021 року, розрахункові квитанції про понесення витрат на правничу допомогу від 18.09.2020року, та від 01.02.2021року, згідно яких відповідачу надана правова допомога на загальну суму - 6 000 гривень, яка полягає у складанні заяви про перегляд заочного рішення - 3 000,00грн., веденні Адвокатом справи у суді першої інстанції - 2 000,00грн., складанні відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості - 1 000,00грн. Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. ВС вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). На підставі вищезазначеного, враховуючи положення статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у розмірі 6 000,00 грн., при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони відповідача. Також підлягають стягненню з Позивача на користь Відповідача витрати понесених Відповідачем по оплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 420.40 грн. Відповідно до п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, задовольняючи клопотання сторін про відшкодування судових витрат, підлягає стягненню з Позивача на користь Відповідача різниця всіх судових витрат в розмірі 6 208.75 грн. (6 000,00 грн. + 420.40 грн. - 211.65 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial