Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Херсонська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що рішенням Херсонської міської ради від 28.04.2009 року №1126 «Про передачу житлових будинків територіальної громади міста з балансів комунальних підприємств на баланс управління житлового господарства міської ради» із додатком №2, будинок [ADDRESS] передано з балансу Комунального підприємства «Дніпровський - ХБК» на баланс Управління житлового господарства міської ради. Квартира [ADDRESS] належить до об`єкту комунальної власності,тому право власності та розпорядження нею належить Херсонській міській раді. Згідно з листом Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 21.02.2018року за №1728, квартира [ADDRESS] неприватизована. Ордер на вселення у спірне приміщенням на зазначену квартиру Виконавчим комітетом Херсонської міської ради не видавався. На теперішній час договір найму ні з ким не укладався. Відповідно до відомостей з Єдиного Державного реєстру речових прав та обтяжень, власником спірної квартири є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-1381, виданого 27.09.2017 року Першою Херсонською державною нотаріальною конторою. До видачі свідоцтва про право на спадщину, спірна квартира належала [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 23.12.2014 року, виданого Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради серія та номер: [NUMBER] . Листом від 13.02.2018\~року № 36/2241 Головне управління Національної поліції в Херсонській області повідомило, що у провадженні слідчого відділу Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження внесене 01.11.2017року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017230040006038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.356 КУ України. Досудовим розслідуванням установлено, що до Херсонського відділу поліції надійшла заява від [PERSON] , щодо самоуправства з боку невстановленої особи яка, з метою заволодіння квартирою [ADDRESS] , надала до Херсонського міського суду Херсонської області підроблене свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно від 23.12.2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради. Однак, Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради свідоцтво про право власності від 23.12.2014 року на ім`я [PERSON] не видавалося, тому відповідач не мав законних підстав для отримання у спадок спірної квартири та перешкоджає міській раді розпорядитися власністю і надати її особам, що перебувають на обліку та черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов. На підставі викладеного, вимог ч.1 ст.388ЦК України з урахуванням уточнених позовних вимог позивач, посилаючись на те, що первісним власником нерухомого майна був [PERSON] , який одержав об`єкт нерухомості у власність без достатніх правових підстав, а тому майно вибуло з володіння законного власника - Херсонської міської ради не з його волі, і має бути витребувано з володіння [PERSON] , який набув його на підставі договору купівлі-продажу від 22.02.2018року та повернуто законному власнику Херсонській міській раді. Відповідно до приписів ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню рішення Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольги Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39815689 від 22.02.2018року, квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.03.2018року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, а також задоволено заяву про забезпечення позову накладено арешт на спірне нерухоме майно. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.07.2018 року замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . Залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги просив витребувати з чужого незаконного володіння\~ [PERSON] квартиру [ADDRESS] , набуту ним на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23.01.2019року та скасувати рішення Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводиної І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексійний номер 45171239 від 23.01.2019 року, квартири [ADDRESS] за [PERSON] , судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2020 року замінено відповідачів: [PERSON] , Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Ольгу Олександрівну на належних відповідачів: [PERSON] та Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводину І.М. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - \~ [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень, просив суд їх задовольнити, з підстав зазначених в позові. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки за викликом ,суд не повідомили. Враховуючи подану представником позивача заяву та належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України \~та ч.1 ст. 319 ЦК України\~власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (частина ч.2 ст. 19 Конституції України). \~Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до\~закону\~ здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Як, вбачається із матеріалів справи, рішенням Херсонської міської ради від 28.04.2009 року за №1126 передано з балансу Комунального підприємства «Дніпровський - ХБК» на баланс Управління житлового господарства міської ради житловий будинок по [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] відноситься до об`єкту права комунальної власності, у зв`язку і з чим право власності та розпорядження ним належить Херсонській міській раді. Відповідно до листа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 21.02.2018року №17/28, квартира [ADDRESS] неприватизована. Ордер на вселення у спірне приміщенням на зазначену квартиру виконавчими органами Херсонської міської ради не видавався. На теперішній час договір найму ні з ким не укладався. Однак, згідно з чинним свідоцтвом про право власності, виданим Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на підставі розпорядження №353 від 23.12.2014 року, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] , відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(Серія СТА 351947). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.12.2017року, власником спірної квартири був [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1-1381, виданим 27.09.2017 року Першою Херсонською державною нотаріальною конторою. Головне управління Національної поліції в Херсонській області листом від 13.02.2018року №36/2241 направленим на ім`я Херсонського міського голови повідомило, що в проваджені СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017230040006038 01.11.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України. Досудовим розслідуванням установлено, що до Херсонського ВП надійшла заява від [PERSON] , щодо самоуправства з боку невстановленої особи яка, з метою заволодіння квартирою [ADDRESS] , надала до Херсонського міського суду Херсонської області підроблене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2014року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради. Відомості щодо результатів розгляду кримінального провадження за № 12017230040006038 позивачем до суду не надано. Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.05.2018року та від 17.07.2019року підтверджено, що станом на 22.02.2018року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 100, посвідченого 22.02.2018 року Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О., а станом на 23.01.2019року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, серія та номер: 100, виданого 23.01.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. Згідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із\~законом\~не може бути накладено стягнення (частина п`ята зазначеної статті). \~Відповідно до ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із\~законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 56 цього Закону здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах або за фіксованою ціною. Враховуючи встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що [PERSON] , є добросовісним набувачем майна, оскільки частина друга ст. 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно,\~примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.\~Тобто,\~на підставі частини ч.2 ст.388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Саме, такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019року у справі №367/2022/15, який суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Окрім того, згідно зі ст.330 ЦК України , якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод \~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Суд також, враховує і позицію Європейського суду з прав людини в іншій справі, та зазначає, що міська рада втратила право власності на квартиру після видачі Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім`я [PERSON] , спадщину після смерті його отримав [PERSON] , який в послідуючому продав квартиру [PERSON] , оскільки відповідно до наданих законом повноважень міська ради при розгляді та перевірки документів наданих [PERSON] для реєстрації його права власності на квартиру та нотаріуспри розгляді і задоволенні заяви [PERSON] про визнання його спадкоємцем [PERSON] зобов`язані були переконатися, що перехід права власності на квартиру стався відповідно до закону. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Саме такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі № 645/4220/16 від 13.11.2019 року, який суд у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння. Не підлягають задоволення також і вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке вичерпує свою дію із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 317-319, 330, 387-388 ЦК України, Конвенції з прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed