Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

24 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. У позовній заяві зазначено, що з 21.03.2007 позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22.11.2011 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 27.02.2012 з позивача стягнуті аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітнього сина до його повноліття. Позивач зазначає, що він не заперечував проти сплати аліментів саме в такому розмірі, оскільки на той час він в нього була реальна можливість сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., проте в подальшому його майновий стан змінився, що призвело до утворення заборгованості по присудженим за рішенням суду аліментам та станом на листопад 2013 року ця заборгованість склала 27000 грн. Через це робітниками виконавчої служби на автомобіль позивача було накладено арешт, через що він позбавлений останнього джерела заробітку, що в свою чергу призвело до погіршення його матеріального стану. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, призначених рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.2012 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1500 грн. до 500 грн. щомісячно. 11.03.2014 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначила, що за період з 16.12.2011 по 14.02.2014 згідно довідки, наданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції, за [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 31971,76 грн. незважаючи на те, що відповідач повинен був сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, він не виплатив аліменти за грудень 2011 року, не в повному обсязі виплатив аліменти за січень 2013 року та зовсім не виплатив аліменти за лютий 2012 року. [PERSON] вважає, що відповідач умисно, маючи можливість допомагати своїй дитині, цього не робив. Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені за прострочення сплати аліментів з розрахунку 1% від суми заборгованості у місяці, у якому є заборгованість, у загальному розмірі 9529,55 грн. Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає, що для підтримання нормального розвитку спільної з відповідачем дитини потрібні додаткові гроші в сумі 1000 грн. щомісяця і з урахуванням обставин, що склалися на даний час, участь у додаткових витратах на лікування та підтримку здоров'я половину від додаткової суми повинен сплачувати батько - [PERSON] Таким чином, посилаючись на протиправні дії відповідача за зустрічним позовом, просила суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] з 1500 грн. до 2000 грн. у твердій грошовій сумі з урахуванням додаткових витрат на особливі обставини та стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів з а період з 16.12.2011 по 14.02.2014 у загальному розмірі 9529,55 грн. Ухвалою суду від 11.03.2014 вищевказані позови були об'єднані в одне провадження. Позивач за первісним позовом [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не використав наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутність, про що надав письмову заяву, позовні вимоги за первісним позовом підтримує у повному обсязі, за зустрічним позовом - визнає частково, а саме: не заперечує проти стягнення з нього пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 9529,55 грн., проти інших позовних вимог [PERSON] заперечує та просить залишити їх без задоволення (а.с. 53). Відповідач за первісним позовом [PERSON], яка належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, у судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала письмову заяву, позовні вимоги зустрічного позову підтримує у повному обсязі (а.с. 54). У судовому засіданні 04.04.2014 представник позивача за первісним позовом - адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підтримала та пояснила, що, дійсно, 21.03.2007 позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22.11.2011 року. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 27.02.2012 з позивача стягнуті аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітнього сина до його повноліття. Позивач не заперечував проти сплати аліментів саме в такому розмірі, проте в подальшому його майновий стан змінився, що призвело до утворення заборгованості по присудженим за рішенням суду аліментам та станом на листопад 2013 року ця заборгованість склала 27000 грн. Через це робітниками виконавчої служби на автомобіль позивача було накладено арешт, через що він позбавлений останнього джерела заробітку, що в свою чергу призвело до погіршення його матеріального стану. Також зазначила, що на теперішній час [PERSON] перебуває на обліку в Макіївському міському центрі зайнятості з 24.03.2014 як безробітний, а також вимушений нести додаткові витрати, оскільки проживає на знімній квартирі на підставі договору оренди житлового приміщення від 15.12.2013 за №001040. Посилаючись на наведені обставини, представник позивача просить суд зменшити [PERSON] розмір аліментів, призначених рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.2012 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1500 грн. до 500 грн. щомісячно. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] [PERSON] зазначила, що вказані позовні вимоги визнає частково та вважала обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині стягнення з позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 9529,55 грн., проти інших позовних вимог [PERSON] заперечувала, оскільки [PERSON] на теперішній час опинився у дуже складних умовах та не в змозі буде сплачувати аліменти [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісяця, оскільки його матеріальний стан значно погіршився, через що просила залишити їх без задоволення. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом не визнав та пояснив, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 27.02.2012, а також критично ставиться до стверджень останнього про те, що він не виплачував аліменти через погіршення матеріального становища, оскільки це не відповідає дійсності, а лише підтверджує те, що [PERSON] умисно, маючи можливість допомагати своїй дитині, не робив цього. Також зазначив, що ствердження позивача за первісним позовом про те, що він займався перевезенням на автомобілі, що йому належить на праві приватної власності, для виплати аліментів не підтверджені жодними доказами: ані відомостей про отримання права на перевезення, ані відомостями з трудової книжки, ані іншою інформацією про зайняття діяльністю з перевезення. Таким чином, приймати до уваги, що належний йому на праві приватної власності автомобіль, був єдиним і останнім джерелом доходу, немає підстав. Таким чином у своїй позовній заяві [PERSON] не підтвердив жодними доказати те, що у нього погіршилось матеріальне становище, у зв'язку з чим вважає, що у суду немає підстав для задоволення його вимог. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, [PERSON] зазначив, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 27.02.2012 з відповідача стягнуті аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітнього сина до його повноліття. Проте за період з 16.12.2011 по 14.02.2014 згідно довідки, наданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції, за [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 31971,76 грн. незважаючи на те, що відповідач повинен був сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, він не виплатив аліменти за грудень 2011 року, не в повному обсязі виплатив аліменти за січень 2013 року та зовсім не виплатив аліменти за лютий 2012 року. Таким чином, [PERSON] вважає, що [PERSON] має право на стягнення з відповідача за зустрічним позовом пені за прострочення сплати аліментів з розрахунку 1% від суми заборгованості у місяці, у якому є заборгованість, у загальному розмірі 9529,55 грн. Крім того, з грудня 2013 року [PERSON] встановлено діагноз - дисплазія жовчних шляхів, що потребує постійної профілактики і періодичного лікування, а це в свою чергу потребує додаткових витрат на спеціальну дієту №5 та 5а, придбання ліків та додаткового догляду за дитиною. Тому вважає, що для підтримання нормального розвитку спільної з відповідачем дитини потрібні додаткові гроші в сумі 1000 грн. щомісяця і з урахуванням обставин, що склалися на даний час, участь у додаткових витратах на лікування та підтримку здоров'я половину від додаткової суми повинен сплачувати батько дитини. Таким чином, посилаючись на протиправні дії відповідача за зустрічним позовом, [PERSON] просив суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] з 1500 грн. до 2000 грн. у твердій грошовій сумі з урахуванням додаткових витрат на особливі обставини на користь [PERSON] та стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів з а період з 16.12.2011 по 14.02.2014 у загальному розмірі 9529,55 грн. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22.11.2011 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін під час шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 30). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнені аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], починаючи з 16 грудня 2011 року, проте в період з 16 грудня 2011 року по 14 лютого 2014 року за аліментами утворилась заборгованість в сумі 31971,76 грн., що підтверджується довідкою Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції №4012 від 16.02.2014 (а.с. 9-10). Згідно копій медичних документів стану здоров'я [PERSON], зокрема, протоколу ультразвукового дослідження органів черевної порожнини від 26.02.2014, довідки огляду гастроентерологу від 03.03.2014, вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз - дисплазія жовчних шляхів (а.с. 42-45). Як вбачається з матеріалів справи постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Базилевич Ю.С. від 11.12.2013 за виконавчим провадженням №32550744 було накладено арешт на майно [PERSON], а саме: на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ S430», та заборонено здійснювати будь-які відчуження майна, яке належить останньому (а.с. 57). Крім того, з копії договору оренди житлового приміщення від 15.12.2013 за №001040, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] орендує житлове приміщення, а саме, двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], строком до 15.06.2014 та сплачує орендну плату в розмірі 1000 грн. щомісячно (а.с. 58). При цьому, відповідно до довідки, наданої Макіївським міським центром зайнятості, від 25.03.2014 за №03-08/2040 [PERSON] перебуває на обліку у даній установі як безробітний з 24.03.2014 (а.с. 59). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог як за первісним позовом, так й за зустрічним, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, пов'язаних з утриманням неповнолітньої дитини, тому до них мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов'язків батьків щодо їх дітей. Обов'язок батьків з утримування дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N3). Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що матеріальне становище позивача за первісним позовом дійсно змінилося, що підтверджено копією постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Базилевич Ю.С. від 11.12.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, копією договору оренди житлового приміщення від 15.12.2013 за №001040 та довідкою про знаходження [PERSON] на обліку в Макіївському міському центрі зайнятості від 25.03.2014 за №03-08/2040 як безробітного, тому позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, в зв'язку з чим розмір аліментів, призначений за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.2012, підлягає зменшенню до 700 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків з утримування дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У п. 22 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровою людиною, інвалідом не визнаний, інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утримання не має, аліменти нікому не сплачує. При цьому, передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо іншого способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконував у відношенні свого неповнолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з його утримання у вигляді сплати аліментів за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області №2-2635/11 від 27.02.2012, через що виникла заборгованість, чим порушив право дитини на достатній рівень життя. При цьому відповідачем визнано позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] в частині стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені в розмірі 9529,55 грн. суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом в частині збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.202 з 1500 грн. до 2000 грн. щомісячно, суд вважає за необхідне зазначити слідуюче. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 6 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2011 року, ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. При цьому, вимогами ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] просить збільшити розмір присуджених до сплати аліментів, посилаючись на вимоги ст. 185 СК України. Однак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що не було предметом спору за зустрічним позовом. При цьому, питання про зміну розміру аліментів визначено положеннями ст. 192 СК України, відповідно до вимог частини 1 якої передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, призначених за рішенням суду, предметом доказування є наявність чи відсутність обставин, вказаних у ч. 1 ст. 192 СК України, зокрема, зміна матеріального чи сімейного стану, стану здоров'я або платника аліментів, або одержувача (тобто позивача або відповідача у справі). При цьому слід зазначити, що такі обставини були встановлені в ході розгляду первісного позову та свідчать про необхідність зменшення розміру аліментів, а не збільшення. В той же час в обґрунтування вимог про збільшення розміру аліментів позивач за зустрічним позовом посилається на погіршення стану здоров'я дитини, що викликає необхідність стягнення додаткових витрат на утримання дитини за приписами ст. 185 СК України, а також ніяким чином не пов'язано із розміром призначених аліментів. А оскільки визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, тому у суду не має правових підстав для задоволення вимог [PERSON] в інший спосіб. Таким чином суд вважає, що відсутні правові підстави для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27.02.202 з 1500 грн. до 2000 грн. щомісячно, в зв'язку з чим дані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та положень статті 88 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом звільнена від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial