Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

23 січня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - Демяненко Льва [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з березня 2017 року і з липня 2017 року не менш 50 відсотків прожиткового мінімум, щомісячно і до повноліття дитини та стягнути на її користь кошти на додаткові витрати малолітнього сина, викликані особливими обставинами, що повязані із розвитком здібностей дитини та її хворобами починаючи з березня 2017 року у розмірі 1000 грн. Щомісяця. Також просила допустити негайне виконання судового рішення в межах суми плтежу за три місяці. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 лютого 2013 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.12.2017 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають сина - Демяненко Льва [PERSON], [INFO]. Дитина залишилась проживати із позивачкою, та з жовтня 2016 року повністю знаходиться на її утриманні. Зважаючи на стан здоровя дитини позивач потребує додаткові кошти на лікування і розвиток сина. Ухвалою Ленінського районного суду від 26.01.2018 року було відкрите провадження у справі за позовною заявою Юрєвої [PERSON] до Демяненко [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на додаткові витрати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 15.02.2018 року відповідач надав письмовий відзив по справі до Ленінського районного суду м. Харкова з дотриманням вимог ст. 178 ЦПК України. У відзові відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме погодився сплачувати аліменти з моменту звернення позивачки до суду з відповідною позовною вимогою у розмірі ј усіх видів заробітку. При цьому зазначив, що він не приховував кошти від відповідачки, добровільно сплачував грошові кошти на утримання дитини, на лікування та на оплату дитячого садку, шукав зустрічі з сином, намагався підтримувати спілкування. 20.03.2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив з дотриманням вимог ст. 179 ЦПК України. Щодо доводів наведених відповідачем у відзові зазначила про їх безпідставність. Зазначила, що ті кошти, які він надає на утримання та лікування недостатні, враховуючи потреби дитини та заробітню плату відповідача. До дитини не приїжджав, речі не купляв, станом здоровя не цікавився та допомоги не надавав, неадекватно поводився, що негативно впливало на стан дитини. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи викладені відповідачем у відзиві, визнавши позов частково. А саме в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача з моменту подачі позовної заяви, в іншій частині позовних вимог просив відмовити за недоведеністю. У судовому засіданні також була допитана у якості свідка [PERSON], яка суду пояснила, що з Демяненко Р.Р. вони проживають разом родиною та їй відомо про його відносини із колишньою дружиною по утриманню дитини. А саме вказала, що він надавав матеріальну допомогу на утримання сина, але колишня дружина постійно вимагала більше коштів. Гроші надавались як особисто позивачці так і шляхом переведення коштів на картку. Крім того, позивач чинила перешкоди для побачень батька із дитиною, дозволяла бачитись із сином лише коли він сплатить кошти. Дитині також батьком дарувались подарунки, які вони купляли разом. Вони разом також водили дитину до розважального центру. Щодо хвороби дитини повязаною із затримкою розвитку мовлення. на яку посилається позивач, то на думку свідка, це не є хворобою, яку необхідно лікувати, а дитині потрібно більше приділяти уваги та розмовляти. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.12.2017 шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON]яненко Льва [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №321847 від 16.07.2013 року. Дитина проживає із матірю та перебуває на її утриманні. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов'язок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач підтвердив що має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших дітей, його вік, розмір заробітку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено те, що в 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн, з 1 липня 1559 грн, з 1 грудня 1626 грн. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ... Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною, офіційно працевлаштований, відсутні аліменти на інших дітей, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 його доходу, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволення не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів починаючи з березня 2017 року, то суд зазначає наступне. Так відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як встановлено судом, та фактично визнано позивачем, Демяненко Р.Р. надавав грошові кошти на утримання дитини, що також підтверджується грошовими переводами. Те, що такі платежі були не регулярні та, як зазначає позивач, не у достатньому розмірі, стали підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом, але не є підставою для стягнення аліментів за минулий час. Позивачем не надано доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після розірвання шлюбу. Тому у задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю. Вирішуючи позовну вимогу про стягнгення додаткових витрат на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У позовній заяві позивач [PERSON]єва А.С. не вказує, а лише припускає, в якому розмірі вона щомісячно буде нести витрати на лікування, розвиток здібностей сина, однак просить стягувати з відповідача 1000 гривень додаткових витрат на дитину щомісячно до досягнення ним повноліття. Що стосується додаткових витрат за попередній період з березня 2017 року позивачем також не надано належних доказів на підтвердження щомісячних витрат у розмірі 1000 грн. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифікованоПостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов"язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Разом з тим, позивачем надано лише підтвердження вже понесених нею витрат на лікування сина, та медичне обстеження сина, а саме копії квитанцій, оригінали яких були оглянуті в суді. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою. А тому суд вважає за необхідне половину вартості ліків придбаних на лікування сина, та межичне обстеження стягнути з відповідача В іншому позивачем не надано жодних документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних, або вже понесених інших додаткових витрат, що необхідно буде витрачати щомісячно до досягнення сином повноліття. Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно з березня 2017 року до досягнення ним повноліття у розмірі 1000 грн. не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами. Згідност. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. в дохід держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст.141,180,181,184,191 СК України, та

Outcome: partial