Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, а свої уточнені вимоги мотивувала тим, що 04 листопада 2008 року вона уклала з кредитною спілкою «Громадська каса» (далі - кредитна спілка) угоду № 67/08 про вклад фізичної особи, згідно якої передала кредитній спілці 60 000 гр. на вкладний рахунок, а кредитна спілка взяла на себе зобов'язання повернути їй до 17 травня 2012 року вказану суму вкладу з нарахуванням процентів за користування коштами, на умовах, зазначених в угоді. Основне зобов'язання кредитною спілкою не виконується, оскільки кредитна спілка порушила зобов'язання щодо своєчасного повернення вкладу на умовах укладеної між ними угоди. На забезпечення виконання кредитною спілкою вказаної угоди про вклад фізичної особи між нею і відповідачем [PERSON] 3 квітня 2010 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за іпотечним договором (п. 1.3) є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], належна відповідачеві. На виконання умов договору та закону вона надсилала відповідачу та кредитній спілці вимоги про виконання умов угоди. Станом на 1 грудня 2012 року кредитна спілка мала перед нею прострочену заборгованість, що складає 4300 гр. заборгованості по вкладу, 81540 гр. 55 коп. - заборгованість по відсотках, 18440, 561 гр. - інфляційні нарахування, 76778 гр. - пеня, всього 181059,06 гр. Просила в рахунок погашення вказаної заборгованості кредитної спілки звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру відповідача шляхом продажу на прилюдних торгах з початкової ціною реалізації не нижче оцінки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, дійсної на момент продажу майна (а.с. 2-4, т. 1). 8 жовтня 2013 року позивачка збільшила та уточнила позовні вимоги, посилаючись на те що протягом лютого - липня 2012 року кредитна спілка виплатила їй 67300 гр., що підтверджується видатковими касовими ордерами (а.с. 55-61, т. 1) з зазначенням номеру № 67/08 та дати угоди. З врахуванням нарахованих процентів та здійснених виплат за період з 4 листопада 2008 року по 16 травня 2012 року борг кредитної спілки перед нею становить 94753,68 гр. Кредитна спілка продовжує користуватись її коштами, не повертаючи їх на її вимогу, а тому повинна сплатити їй за період користування коштами 28% річних після закінчення строку дії договору на підставі ст. 1070 ЦК України та п. 3.6 договору, що разом становить вклад 128 701,81 гр., суму процентів, яка ще не зарахована до суми вкладу - 789, 84 гр., а також на підставі ст. 625 ЦК України 3971, 87 гр. - 3% річних від простроченої суми, всього 133463, 52 гр. Просила в рахунок погашення вказаної заборгованості кредитної спілки перед нею за договором про вклад фізичної особи № 67/08 від 4 листопада 2008 року в загальному розмірі 133463,52 гр. звернути стягнення на предмет іпотеки - вищевказану спірну квартиру, належну на праві власності відповідачеві [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах за узгодженою сторонами вартістю предмета іпотеки в сумі 35000 гр., яка має бути початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації, передати їй квартиру в управління на період реалізації, зобов'язати відповідача забезпечити безперешкодний доступ до квартири з метою організації її продажу шляхом передачі їй ключів від вказаної квартири (а.с. 24-29, т. 2). 15 січня 2014 року позивачка збільшила позовні вимоги, в яких просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості кредитної спілки перед нею на суму 162365, 34 гр., з яких заборгованість по вкладу та по нарахованих відсотках - 143866, 33 гр., інфляційні нарахування - 21499,01 гр., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною продажу, яка повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 169- 174, т. 2). 6 березня 2014 року позивачка зменшила позовні вимоги, просила звернути стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості кредитної спілки перед нею на суму 150353, 38 гр. станом на 1 березня 2014 року, з яких заборгованість по вкладу та нарахованих процентах складає 147313,94 гр., по інфляційних нарахуваннях - 3039,44 гр., пославшись при цьому на аудиторський висновок (звіт незалежного аудитора) (а.с.41, т.3). Відповідач в судове засідання не з'явився, в письмових запереченнях позов не визнав, мотивуючи це необґрунтованістю та безпідставністю вимог, вважаючи, що позивачем не доведено розміру наявної заборгованості, а висновок аудитора не відповідає дійсності, оскільки не були враховані певні проплати по депозитній угоді. Представник третьої особи позов не визнав, мотивуючи це необґрунтованістю та безпідставністю вимог, вважаючи, що позивачем не доведено розміру наявної заборгованості, а висновок аудитора не відповідає дійсності, оскільки не були враховані певні проплати по депозитній угоді. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 4 листопада 2008 року кредитна спілка «Громадська каса» в особі голови правління [PERSON] і [PERSON] як вкладник у особі довіреної особи вкладника [PERSON] уклали угоду про вклад фізичної особи № 67/08, згідно умов якої: п. 1.1. ця угода регулює умови відкриття, обслуговування та закриття вкладного (депозитного) рахунку, який відкривається КС на ім'я вкладника для зарахування коштів у сумі 60 000 гр.; п. 2.1 КС приймає від вкладника грошові кошти на строк з 4 листопада 2008 року по 17 травня 2012 року з нарахуванням процентів за користування коштами; п. 3.1 КС нараховує проценти на суму залишку на вкладному (депозитному) рахунку (далі - рахунок), виходячи з процентної ставки 25% річних до 31 січня 2009 року; п. 3.2 КС змінює нарахування процентів з 31 січня 2009 року по 17 травня 2012 року, виходячи з процентної ставки 28% річних; п. 3.7 нараховані проценти кожного місяця не отримані вкладником, зараховуються кредитною спілкою на рахунок облікованої суми вкладу; п. 3. 7. якщо після закінчення терміну, зазначеного в п. 2.1 цієї угоди, вкладник не вимагає повернення суми вкладу, термін дії цієї угоди вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу; п. 4.1.6 КС зобов'язується повернути повністю вкладнику кошти з рахунку після закінчення терміну, зазначеного в п. 3.1 цієї угоди у тій формі, в якій вони були внесені; п. 5.1 вкладник має право: 5.1.1 своєчасно та в повній мірі отримати суму депозиту та нарахованих процентів за користування депозитом після закінчення терміну дії угоди; п. 10.1 всі повідомлення за цієї угодою повинні здійснюватись сторонами письмово та будуть вважатись наданими, якщо надіслані поштою чи передані особисто за вказаною в пункті 12 угоди адресою; п. 11.2 за договором допускається часткове повернення суми депозитного вкладу (а.с.7-8, т. 1). 23 квітня 2010 року [PERSON] і позивач [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого [PERSON] на забезпечення вимог [PERSON] за угодою про вклад фізичної особи № 67/08 від 4 листопада 2008 року, укладеного між нею та кредитною спілкою, а також усіх додаткових договорів/угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми, несплачених відсотків, неустойки і штрафів у повному обсязі: сума договору - 60 000 гр., строк повернення - 17 травня 2012 року, розмір відсоткової ставки за договором - 28% річних, передав в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати житловою площею 14,6 кв. м, загальною площею 37,23 кв. м, що належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2004 року, загальної вартістю 32699 гр., заставною вартістю (п.1.5) 35 000 гр. П. 3.1.4 іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором та/або за договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму сплати відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. Згідно п. 5.2 іпотечного договору, право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором іпотеки вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні суми депозиту та/або при повній або частковій несплаті процентів за договором про вклад фізичної особи № 67/08 та/або при несплаті, частковій несплаті у встановлені угодою про вклад фізичної особи (а.с. 9-10, т. 1). З матеріалів справи вбачається, що юридичною адресою кредитної спілки є адреса вказаної квартири, яка є предметом іпотеки. Відповідно до депозитної політики кредитної спілки «Громадська каса», затвердженої рішенням спостережної ради спілки від 30 червня 2007 року № 02, відсоткова ставка за вкладами на вимогу встановлена на рівні 2% річних. З цією політикою була ознайомлена позивачка при прийнятті до членів кредитної спілки, чого вона не спростувала і про що свідчить її заява від 11 лютого 2008 року (а.с. 20-21, 223, т. 2). 8 січня 2013 року позивачка надіслала кредитній спілці та іпотекодавцю [PERSON], який є директором кредитної спілки, повідомлення про виконання порушеного зобов'язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в якому повідомляла, що кредитною спілкою порушене зобов'язання за укладеною між ними угодою про вклад фізичної особи від 4 листопада 2008 року № 67/08 щодо своєчасного повернення вкладу на умовах угоди, сума зобов'язань складає 181059,06 гр., вимагала на протязі 30 днів з дати отримання вказаного повідомлення (вимоги) усунути порушення, а саме виконати перед нею умови угоди про вклад фізичної особи шляхом виплати їй вказаної заборгованості та попередила, що у випадку невиконання у встановлений строк вказаної вимоги вона змушена буде розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 13-17, 22, т. 1). Факт отримання вказаної вимоги відповідач і кредитна спілка не спростували. Згідно технічного паспорту від 22 листопада 2007 року, іпотечна квартира переобладнана під офіс, в ній ніхто не зареєстрований (а.с. 9-10, т. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Ст. 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням виконання зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 631 ЦК України передбачає, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому них договором. Ч. ч. 1, 3 ст. 1070 ЦК України передбачають, що за користування грошовими коштами, що знаходиться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 вказаного Закону, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ч.ч. 1, 2 ст. 35 цього Закону передбачають, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно ст. 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Кодексу, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Ч. 1 ст. 41 Закону визначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Згідно ч. 1 ст 43 Закону, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Згідно зі ст. ст. 22, 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом; звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Ч. ч. 2, 3 ст. 25 вказаного Закону передбачають, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про доведеність позивачкою наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, оскільки кредитна спілка своїх зобов'язань за угодою про вклад фізичної особи не виконала, порушуючи умови укладеної між ними угоди, не повернула їй на її вимогу суму вкладу, а тому право позивачки порушене і у неї виникло право вимагати повернення суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заперечуючи проти позову, відповідач спочатку посилався на те, що кредитна спілка заборгувала позивачці лише 12304,56 гр., оскільки їй сплачено за спірною угодою № 67/08 всього 119216 гр. з одного рахунку (а.с. 43-44, т. 1). В послідуючому відповідач визнав, що кредитна спілка має борг перед позивачкою 85603,19 гр. і процентів - 2160, 5 гр. (т. 2, а.с. 18-19, 49-52, 180-185), з врахуванням того, що на підставі п. 3.7 угоди не отримані вкладником проценти повинні були зараховуватись до суми вкладу лише до 17 травня 2012 року, а з 18 травня 2012 року відсотки на вклад нараховувались в розмірі 2% річних за вкладом на вимогу і повинні були обліковуватись окремо, без капіталізації, тобто без зарахування їх до суми вкладу. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка неодноразово надавала звіти аудитора, з яких вбачається, і це пояснив суду аудитор в судовому засіданні, надавши декілька варіантів розрахунку суми боргу перед позивачкою (а.с. 12-32, т. 3), що суми боргу були визначені ним, виходячи з різних позицій сторін щодо розміру процентів на суму вкладу за спірний період та зарахуванням чи не зарахуванням їх до суми вкладу в зв'язку з їх неотриманням вкладником. Наданими кредитною спілкою витягами з особового рахунку позивачки за договором № 67/08 від 4 листопада 2008 року (а.с.48-50, т.1) та видаткових касових ордерів (а.с.51-116, т. 1) не підтверджуються доводи відповідача про те, що позивачці виплачені суми, на яких він наполягає, оскільки не всі вказані ордери можна ідентифікувати як платіжні документи, що відносяться саме до спірного договору, в них не зазначені дата цього договору, його номер, а отримання зазначених в них сум як платежів по вказаній угоді позивачка заперечує. Навпаки, з деяких видаткових касових ордерів, на які посилається відповідач і які зараховані як платежі по спірній угоді № 67/08 в наданих кредитною спілкою розрахунках, вбачається, що в них зазначені інші номери договорів та інші дати їх укладення, або взагалі не зазначені, що спростовує доводи відповідача та кредитної спілки і дає підстави погодитись з доводами позивачки, підтвердженими висновком незалежного аудитора, який ґрунтується на врахуванні тих видаткових касових ордерів, які ідентифікуються з спірним договором № 67/08 від 4 листопада 2008 року. Такі ордери містяться в т. 1 на а.с. 167-169, 171, 172, але на думку суду дані щодо їх приналежності саме до спірної угоди внесені вже після виплати по ним коштів, оскільки в т. 2 на а.с. 227а є аналогічний ордер тому що мається в т. 1 на а.с. 167, проте в документі з другого тому відсутнє зазначення номеру договору, на а.с. 168, 169, 171, 172 - дописка з зазначенням номеру договору зроблена ручкою іншого відтінку, а в цих же ордерах наданих суду раніше але в копіях взагалі відсутнє зазначення номерів (т. 1 а.с. 93, 94, 53, 114). Тому суд не вважає підставою для відмови в задоволенні позову ту обставину, що на думку відповідача аудитором не враховано наведені проплати по спірній угоді. З матеріалів справи вбачається, що позивачка укладала з кредитною спілкою і інші договори вкладу фізичної особи (а.с. 174 - 177 т. 1, а.с. 22-23 т. 2) на загальну суму 175 000 гр., а тому є підстави погодитись з доводами позивачки про те, що зарахуванню до сплати за спірною угодою слід віднести ті платіжні документи, які відповідають номеру та даті цієї угоди - від 4 листопада 2008 року № 67/08. Суд на підставі ст. 10 ЦПК України неодноразово роз'яснював сторонам право заявити клопотання про призначення економічної експертизи. Ухвалами суду від 13 червня 2013 року та 16 жовтня 2013 року за клопотанням сторін у справі двічі призначалась судова економічна експертиза на предмет визначення суми боргу кредитної спілки перед позивачкою, в тому числі з врахуванням позицій сторін, проте на клопотання експерта Сумського відділення ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса щодо надання необхідних документів та оплату експертизи сторони не надали експерту необхідних документів та не провели оплату експертизи, в зв'язку з чим експертом надані повідомлення про неможливість надання висновку експертизи (а.с. 157, 167-173, 183, 192-194, 219, 223- 225 т.1, а.с. 43, 55, 78-85, т. 2). Згідно ст. ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З врахуванням вказаних положень процесуального закону, суд вважає необхідним покласти в основу рішення висновок аудитора про розмір заборгованості перед позивачкою, розрахунок якого як доказ протилежною стороною не спростований іншими належними доказами, зокрема, в тій частині, що після 17 травня 2012 року на невиплачений позивачці вклад нараховувались 2% проценти річних (т. 3 а.с. 27). Суд вважає, що позивачка на підставі ст. ст. 10. 60 ЦПК України підтвердила свої позовні вимоги в частині наявності у кредитної спілки станом на 1 березня 2014 року боргу перед нею в зв'язку з неповерненням коштів з вкладу в сумі 95210,05 гр., з яких 92829,15 гр. - заборгованість по вкладу та відсотках, 2380,9 гр. - інфляційні нарахування, які підлягають стягненню шляхом звернення на предмет іпотеки, що підтверджується уточненим висновком аудитора, неспростованим відповідачем (т. 3 а.с. 27). В той же час суд вважає необгрунтованими доводи позивачки про наявність перед нею боргу, який визначений з врахуванням 28 % річних, тобто на тих первісних умовах, які були визначені для вкладу фізичної особи. Позивачка не надала доказів тому, що, відповідно до п. 4.2.3 угоди про вклад фізичної особи, до 17 травня 2012 року, тобто в той час, коли діяла процентна ставка 28%, звернулась до кредитної спілки з вимогою про повернення їй вкладу, що дало право кредитній спілці застосувати п. 3.7 даної угоди, згідно якого в такому випадку договір вважається продовженим на інших умовах - на умовах вкладу на вимогу, згідно якого на суму вкладу нараховується 2% річних. Та обставина, що після цього кредитна спілка на вимогу позивачки, надіслану в січні 2013 року, не повернула їй вклад з нарахованими на нього процентами, не свідчить про те, що у позивачки знову виникло право на отримання процентів від суми вкладу у попередньому розмірі, передбаченому попередніми умовами договору. Така позиція позивачки не ґрунтується на умовах угоди, укладеної між сторонами, та вимогах закону, а щодо дій відповідача підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості кредитної спілки перед позивачкою буде відповідати умовам укладеної між ними угоди про вклад фізичної особи та іпотечного договору, укладеного між сторонами. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався, крім іншого, на те, що згідно довідки суб'єкта оціночної діяльності [PERSON], вартість спірної квартири, яка є предметом іпотеки, становить в межах 183840 гр. - 211815 гр. (а.с.40-42, 44-48 т. 2), а згідно звіту про оцінку майна оцінювача [PERSON] від 20 грудня 2013 року, ринкова вартість квартири складає 171700 гр., що перевищує суму боргу перед позивачкою (а.с.107-160 т. 2). В справі за клопотанням відповідача було призначена судова будівельно-технічна експертиза на предмет оцінки квартири, яка не була проведена в зв'язку з її не оплатою та не забезпеченням доступу до об'єкту (а.с.54, 84 т. 2), а тому суд, враховуючи відсутність згоди сторін по визначенню її вартості, вважає необхідним, задовольняючи позов, застосувати ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 43 Закону України «Про іпотеку». Не заперечуючи наявність заборгованості кредитної спілки перед позивачкою, відповідач і кредитна спілка не надали суду доказів про наявність згоди кредитної спілки на виплату належних їй грошових коштів з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на зазначене доводи відповідача щодо перевищення реальної вартості іпотечного майна розміру заборгованості не спростовують доводів позивачки про обрання нею належного способу захисту порушеного права. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки майна відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Вказаним Законом, чинним законодавством не передбачено обов'язкової чи можливої відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із не співмірністю заборгованості по основному зобов'язанню вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна. Враховуючи обставини справи, тривале неповернення позивачці коштів за вкладом, що змінює обсяг її прав в сторону позбавлення можливості розпоряджатись цими коштами як власнику на свій розсуд, оцінюючи співмірність суми заборгованості за вкладом та вартості іпотечного майна, на яку посилається відповідач, суд вважає необхідним задовольнити позов позивачки та звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки не буде суперечити загальному змісту та призначенню матеріального права, яким урегульовано спірні правовідносини, зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, та буде відповідати таким загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, як справедливість, добросовісність та розумність. При цьому суд враховує, що при передачі в іпотеку спірної квартири іпотекою забезпечувалось повернення позивачці вкладу в сумі 60 000 гр. та нарахованих на нього процентів, і сума боргу на сьогодні перед позивачкою перевищує внесену нею кредитній спілці суму первісного вкладу, тобто іпотечний договір забезпечує виконання основного зобов'язання і у тому обсязі, яке на сьогодні існує. Доводи кредитної спілки та відповідача про те, що інфляційні витрати не підлягають стягненню в зв'язку зі спливом позовної давності та тим, що їх виплата не передбачена умовами укладеної між сторонами угоди, також є безпідставними, оскільки позивачка вживала заходів до захисту порушеного права і протягом цього періоду кредитна спілка їй частково сплачувала кошти за спірним договором, визнаючи свій борг, а тому вимоги позивачки в цій частині узгоджуються з положеннями ст. 625 ЦК України. Наведені мотиви щодо відсутності підстав для застосування позовної давності узгоджуються і з тим, що в травні 2012 року позивачка зверталась до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу, який посвідчив договір іпотеки, з усною скаргою на невиконання [PERSON] умов договору іпотеки, в зв'язку з чим нотаріус надсилала відповідачеві повідомлення про необхідність з'явитись до приватного нотаріуса для пояснення невиконання умов договору (а.с.18-19 т.1). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме, належить звернути стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості в 95210,05 гривень. При зверненні з позовом до суду позивачка сплатила судовий збір в сумі 1623, 65 гр. (а.с. 178, т. 2). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що в зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог до суми заборгованості в 150353,38 гривень, належною до сплати є сума судового збору в 1503,53 гривень, тому пропорційно до цієї суми та задоволених вимог (розмір заборгованості в 95210,05 гривень) з відповідача на користь позивачки на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 952,1 гривень. На підставі ст.ст. 3, 15, 526, 572, 589, 590, 610-612, 625, 627, 629, 631, 1058, 1070 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 12, 33, 35, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 22, 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: partial