Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 08 червня 2013 року. У шлюбі в позивача з відповідачем [INFO] народилася дитина [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2018 р. у справі № 759/12158/17 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2018 р., яке набрало законної сили 19.12.2018 р., з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 559 грн. щомісячно, починаючи з 30.08.2018 р. до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.05.2019 р., виданого Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у м. Києві, заборгованість відповідача станом на 01.05.2019 р. становить 12 572,58 грн. та на дату подачі позову - на 10.07.2019 р. за [PERSON] залишається борг в сумі 1 030,58 грн. Позивач вказує, що вона проживає з донькою [PERSON] за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] . Житло в гарному стані, у ньому є все необхідне для повноцінного навчання, виховання та розвитку дитини. Квартира є трикімнатною, належить на праві власності її матері [PERSON] , яка написала нотаріально посвідчену заяву щодо надання згоди на проживання у квартирі безперешкодно, безстроково та безоплатно своїй дочці [PERSON] разом з онукою [PERSON] . Позивач зазначає, що вона працює на посаді менеджера з персоналу ТОВ «Іnter cars Ukraine», має постійний дохід. Відповідно до відзиву на позовну заяву про збільшення розміру аліментів, відповідач не має постійного місця роботи та станом на зараз не має достатнього заробітку (доходу). Вона за місцем роботи характеризується позитивно, також не має шкідливих звичок, на обліку у нарколога не перебуває. Вказує, що вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про доньку. На даний час [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 674 та студію «Несамовиті», де займається хореографією та малюванням. Навчання дитини вона оплачує самостійно. Позивач зазначає, що відповідач вчиняв домашнє насильство, з проводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, не дотримувався домовленостей щодо часу повернення дитини за місцем проживання, періодично їй погрожує забрати дитину і не повернути, що змушує її звернутися з цим позовом до суду. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої спільної дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано від Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 37, 38). 19.09.2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, позовні вимоги не визнає з підстав відсутності між ним та позивачем предмету спору, яким є визначення місця проживання дитини. За їхньою спільною згодою місцем проживання малолітньої [PERSON] було визначено місце проживання позивача. Позивач не надала жодного доказу, що підтверджує факт спірних відносин стосовно проживання дитини. Про відсутність спору також свідчить той факт, що він з 2017 р. двічі звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з метою визначити саме спосіб участі у спілкуванні та вихованні доньки, а не з питань встановлення її місця проживання (т. 1 а.с. 47, 48). 19.09.2019 р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] з проханням зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , зокрема: не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною засобами телефонного чи іншого засобу зв`язку, не чинити перешкод у особистій його участі, як батька, щодо відвідування дитячих дошкільних/шкільних навчальних закладів, дошкільних/позашкільних зібрань, гуртків та інших заходів, які проводяться за участю дитини; зобов`язати відповідача: у разі погіршення стану здоров`я дитини негайно про це його повідомляти; у випадку виїзду [PERSON] за межі України (відрядження, лікування тощо), а також у випадках залишення меж Київської області на термін більше ніж 2 доби, якщо такі виїзди планується здійснювати без дитини та тягнуть за собою залишення дитини на родичів зі сторони відповідача чи сторонніх осіб, передавати на цей період дитину батькові; у разі госпіталізації відповідача (екстреної чи планової) до медичних закладів (будь-яких форм власності) як стаціонарної хворої, у тому числі у зв`язку із пологами, передавати на цей період дитину батькові. Також позивач за зустрічним позовом просить встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] такі способи участі: побачення через тиждень у суботу з 09.00 год. до неділі 20.00 год. за місцем проживання батька з можливістю відвідування дитиною місця проживання бабусі та дідуся, з правом ночівлі, без присутності матері та у разі пропуску визначених днів побачення з поважної причини ці дні переносяться на інший тиждень; у дні народження дитини у парні роки з 10.00 год. до 20.00 год. з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (бабусі та дідуся), інших місць за бажанням дитини в Україні, без присутності матері, з повідомленням відповідача про місце перебування; у літній час: перша половина червня - 15 днів, друга половина липня - 15 днів, перша половина серпня - 15 днів з 10.00 год. першого дня вказаного періоду до 20.00 год. останнього вказаного періоду, без присутності матері, з повідомленням відповідача про перебування дитини; за домовленості між батьками період може бути змінений; у дні офіційних державних свят: Новий рік, Різдво Христове (за юліанським календарем), Міжнародний жіночий день, Великдень (Пасха), День незалежності у непарні роки з 10.00 год. до 20.00 год., з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків (бабусі та дідуся), інших місць за бажанням дитини в Україні, без присутності матері, з повідомленням відповідача про місце перебування доньки. Вимоги зустрічного позову [PERSON] мотивує тим, що від укладеного 08.06.2013 року з відповідачем [PERSON] шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . За ініціативою відповідача рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2018 р. шлюб з [PERSON] було розірвано. Враховуючи малолітній вік [PERSON] , ними було вирішено, що дитина буде проживати разом з матір`ю, а виховання доньки та її утримання вони будуть здійснювати спільно. Проте коли вони стали проживати окремо, відповідач почала все менше часу надавати на спілкування з дитиною, а також звернулася до суду про стягнення аліментів, вказавши у позовній заяві, що він не приймає участі в утриманні дитини, що ним під час розгляду справи було спростовано. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що через деякий час відповідач під надуманими приводами (удавана хвороба її та дитини, виїзди за межі Києва, відсутність у неї часу і т.п.) почала перешкоджати його зустрічам з донькою, також перевела [PERSON] в інший садочок, ігнорує його телефонні дзвінки та текстові повідомлення щодо обговорення питань зустрічей з дитиною, через що він не має повної інформації щодо стану здоров`я доньки, про її віковий розвиток та життєві успіхи. Вказує, що для зміни ситуації він 14.12.2017 р. та 02.01.2018 р. звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з метою вплинути на його колишню дружину та визначити способи участі у спілкуванні та вихованні доньки. Проте відповідач запрошення служби у справах дітей проігнорувала. Зазначає, що він має постійну роботу, не має проблем з алкоголем, не вживає наркотичних засобів, не перебуває на психіатричному обліку, до кримінальної відповідальності не притягувався. Донька [PERSON] ставиться до нього прихильно та страждає через відсутність їхнього спілкування (т. 1 а.с. 57-60). 30.09.2019 р. до суду надійшла подана представником [PERSON] [PERSON] відповідь на відзив з проханням задовольнити позов [PERSON] , у якій зазначено, що відносини між сторонами носять конфліктний характер, не відповідають дійсності твердження відповідача про відсутність спору про визначення місця проживання дитини, [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство, з приводу чого позивач зверталася до правоохоронних органів, відповідач недотримувався домовленостей щодо часу повернення спільної дитини за місцем проживання, неодноразово погрожував забрати дитину і не повернути (т. 1 а.с. 74-78). Ухвалою суду від 30.09.2019 р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Також витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору за зустрічним позовом щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] (т. 1 а.с. 90, 91). 08.10.2019 р. до суду надійшло заперечення [PERSON] на відповідь на відзив за позовом про визначення місця проживання дитини, у якому відповідач за первісним позовом вказує, що він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, жодного насильства в сім`ї він не вчиняв, ніколи до правоохоронних органів не викликався, до адміністративної та кримінальної відповідальності він не притягувався; твердження позивача, що він погрожував забрати дитину повністю неправдиве та абсурдне (т. 1 а.с. 95-97). 15.10.2019 р. до суду надійшов відзив на зустрічний позов, у якому представник [PERSON] зазначає про відсутність порушеного, невизнаного чи оспорюваного права [PERSON] , через що провадження у справі в частині зустрічного позову слід закрити. Вказує, що позиція [PERSON] за зустрічним позовом є неправдивою та не підтвердженою доказами. [PERSON] не перешкоджає і не перешкоджала участі батька в житті дитини, їх спілкуванню, предмет спору відсутній. [PERSON] навідує доньку в дошкільному навчальному закладі, який відповідач не змінювала, [PERSON] жодних перешкод в цьому не чинить, також намагається завжди приймати телефонні дзвінки від позивача, відповідає на всі поставлені ним питання з урахуванням власного робочого графіку, графіку навчання доньки та особистих справ. Жодних повідомлень з приводу обговорення питання зустрічі з донькою відповідач не отримувала. Також [PERSON] не отримувала викликів до служби у справах дітей та сім`ї (т. 1 а.с. 103-110). Представником [PERSON] надані заперечення від 28.10.2019 р. на відповідь на відзив поданий на зустрічний позов, у яких зазначено що дійсно [PERSON] було переведено в дошкільний навчальний заклад № 674 більше ніж півтори роки тому через територіальну зручність і доступність розташування нового дошкільного закладу. У квартирі [PERSON] відсутні умови для проживання та ночівлі дитини, там проживає троє дорослих людей. Позивач за зустрічним позовом не працевлаштований, тому не буде мати змоги фінансово забезпечувати проживання його доньки в квартирі протягом 45 календарних днів (т. 1 а.с. 144-148). 29.10.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив подана [PERSON] , у якій позивач за зустрічним позовом зазначає, що позиція відповідача є нелогічною, суперечливою та маніпулятивною. Він бачиться зі своєю донькою лише у дитячому садочку без присутності відповідача, остання на його телефонні дзвінки не відповідає, текстові повідомлення з питань зустрічі з Веронікою ігнорує. Всі належні умови для дитини у нього створені (т. 1 а.с. 183-185). Ухвалою суду від 17.01.2020 року задоволено заяву позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення електронного доказу (т. 2 а.с. 13-15). Ухвалою суду від 02.03.2020 року задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] та клопотання представника [PERSON] [PERSON] про виклик свідків (т. 2 а.с. 70, 71). Ухвалою суду від 02.03.2020 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.с. 72, 73). В судовому засіданні позивач за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги первісного позову з підстав викладених у позовній заяві, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, надали пояснення, викладені ними у поданих суду заявах з процесуальних питань. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що бачитися з дитиною відповідачу ніхто не перешкоджав, коли вона [PERSON] просила погуляти з донькою на площадці, то відповідач не хотів. У [PERSON] немає умов для дитини, донька спала з батьком на одному ліжку. У [PERSON] є два племінники, один з яких побив [PERSON] , тому дитина туди не хоче їхати. Донька відповідачу не потрібна, час з дитиною він не проводить, Вероніку залишає на своїх батьків. Дівчинка до батька не хоче, бо її там ображали. Відповідач давав їсти доньці цукерки та цитрусові, які дитині не можна вживати. Із садочка її ніхто не попереджав про візити [PERSON] до дитини, приходила вона туди, бо приносила речі доньці. Не відповідає дійсності те, що вона на новий рік забороняла відповідачу сфотографуватися з донькою, також не погоджується із поясненнями свідків, які говорили, що [PERSON] не хотіла іти додому та говорила, що хоче другу маму. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що жодних перешкод у зустрічах батька з дитиною позивач не чинила, проти такого спілкування [PERSON] не заперечує. Були випадки неможливості таких зустрічей дитини з батьком через стан здоров`я дівчинки та її зайнятість у гуртках, в той час відповідач не узгоджував з позивачем графік побачень з дитиною. Відповідно акту обстеження умов проживання батька, там відсутнє ліжко для дитини та стіл для навчання, тобто не створено умови для розвитку і відпочинку дівчинки. В цьому році дитина сторін по справі піде в перший клас. Особисто вона спілкувалася з дитиною, яка нормально реагувала на батька, мати дівчинкою не маніпулює. Позивач проживає у трикімнатній квартирі своєї матері, має нову родину, згода бабусі на проживання онуки є, дитина всім забезпечена, має свою кімнату. Відповідач за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов, посилаючись на викладені у ньому обставини, надали пояснення, викладені ними у поданих суду заявах з процесуальних питань. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] додатково пояснив, що заборгованості по аліментам він ніколи не мав, у його квартирі вже є ліжко для доньки, такі відомості наявні у службі у справах дітей, про що складено акт обстеження житла. Ніякого насилля він ніколи не вчиняв. Дитина живе з матір`ю, про це спору не має. Позивач стала перешкоджати йому бачиться з дитиною з вересня-жовтня 2017 року, домовитися про зустрічі з донькою з [PERSON] неможливо. На дитину позивач має вплив, донька боїться матері. Він проживає у двокімнатній квартирі з батьками, які переважно мешкають в селі, на даний час проживає один, офіційно працевлаштований, його графік роботи дозволяє працювати дистанційно. Представник [PERSON] [PERSON] пояснила, що висновок служби у справах дітей спростовує пояснення [PERSON] та її представника про відсутність перешкод з боку позивача у побаченнях батька з дитиною. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомила, попередньо суду подавала заяви з проханням розглянути справу без участі представника служби у справах дітей та сім`ї. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.06.2013 року між сторонами укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 10, 11). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року у справі № 759/12158/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (т. 1 а.с. 12). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.11.2018 р. у справі № 759/13568/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 559 грн. щомісячно, починаючи з 30.08.2018 р. до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 13). Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 07.05.2019 р. вбачається, що [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14, 15). Ця квартира належить на праві власності [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.11.1996 року (т. 1 а.с. 16). Позивач за первісним позовом подала суду нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 02.05.2019 р. у якій зазначено про те, що остання підтверджує, що надає своїй доньці [PERSON] разом з її донькою [PERSON] можливість безстроково, безперешкодно і безоплатно користуватися вищевказаною квартирою (т. 1 а.с. 17). Відповідно довідки № 103-к від 09.07.2019 р. та характеристики з місця роботи № 104-к від 09.07.2019 р., [PERSON] з 26.11.2012 року працює на посаді менеджера з персоналу в ТОВ «Іnter cars Ukraine», характеризується позитивно (т. 1 а.с. 19, 20). Згідно довідки від 23.04.2019 р. № 414456, [PERSON] не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» (т. 1 а.с. 21). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідач за первісним позовом визнає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, однак при цьому повністю заперечує проти наведених позивачем за первісним позовом обставин в обґрунтування позовних вимог, що не можна розцінювати, як визнання позову. Позивач за первісним позовом вказує на те, що відповідач вчиняв домашнє насильство, з проводу чого вона зверталась до правоохоронних органів. При цьому суду надано копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 07.11.2017 р. № 1748/Ж, у якому зазначено про виявлені при огляді у [PERSON] синці на лівому передпліччі, які утворились внаслідок дії тупого (тупих) предмета (предметів) (т. 1 а.с. 27). Також надано повідомлення про прийняття Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві від [PERSON] заяви про кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 28, 29). Проте до вказаних доказів на підтвердження негативної поведінки [PERSON] та вчинення останнім правопорушення суд відноситься критично, оскільки такі факти відповідачем за первісним позовом не визнаються, а рішення за результатами розгляду заяви [PERSON] стосовно з`ясування вини відповідача не приймалося. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.12.2019 р. № 107-40/10157 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18.12.2019 р. встановлено, що батько дитини [PERSON] не заперечує щодо проживання дочки [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 191-193). У цьому висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини зазначено, що мати з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , житлово-побутові умови проживання малолітньої [PERSON] створено належним чином, дитина забезпечена всі необхідним для розвитку та виховання, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації складено відповідний акт від 18.10.2019 р. Відповідно до інформації Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 11.11.2019 під час складання оцінки потреб сім`ї встановлено, що батьківський потенціал матері дитини високий та повністю задоволені потреби дитини. Подальша робота з сім`єю [PERSON] буде проводитись за потреби. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє доньці багато уваги, її розвитку, навчанню, оздоровленню; взаємовідносини позивача за первісним позовом і дитини доброзичливі, люб`ячі, дитина також добре проводить час з батьком, з яким добрі стосунки, батько любить свою доньку, турбується про неї; дівчинка любить обох батьків та має однакову потребу у кожному з них. [PERSON] постійно працевлаштована, має стабільний офіційний дохід, має житло, яким користується на законних підставах, займається вихованням, навчанням дитини, забезпечує доньку необхідними побутовими умовами для її розвитку. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в первісному позові. З урахуванням вищевикладеного та обставин визнання [PERSON] заявлених позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, первісний позов підлягає задоволенню. Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Підстави та порядок судового вирішення спору про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначено ст. 159 СК України. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] чинить йому перешкоди у зустрічах з дитиною, проти чого відповідач [PERSON] заперечує. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації із заявами від 14.12.2017 р. та від 02.01.2018 р. щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] та визначення способів участі у спілкуванні і вихованні малолітньої дочки [PERSON] , у яких вказував, що [PERSON] перешкоджає йому приймати участь у вихованні доньки, постійно говорить, що дитина хвора, хоча насправді донька відвідує садочок, не дає йому бачитися з дитиною, самостійно прийняла рішення про переведення дитини в інший садочок (т. 1 а.с. 67, 139, 140, 141). За повідомленнями Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.01.2018 р., від 18.10.2019 р., [PERSON] було двічі направлено поштою письмові запрошення до служби, однак вона на запрошення не відреагувала, на телефонні дзвінки не відповідає (т. 1 а.с. 67, 139, 142, 143). Представник [PERSON] при цьому суду пояснила, що [PERSON] вказаних запрошень не отримувала. Свідок зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] суду засвідчив, що він є хрещений батько дитини сторін по справі [PERSON] . Дитина живе з матір`ю. Відповідач [PERSON] зустрічається зі своєю донькою в садочку, він (свідок) був присутнім під час деяких зустрічей. Разом з [PERSON] він приходив в садок на свято нового 2020 року. Дитини тоді в садочку не було. Коли [PERSON] привела [PERSON] , дитина з ними не контактувала, ховалась за матір`ю, сфотографуватись з дитиною [PERSON] їм не дала, відразу забрала додому. На дзвінки [PERSON] не відповідає, про зустріч з дитиною з [PERSON] домовитись не можливо. Раніше коли вони приходили до дитини в садок, тоді ж відразу постійно з`являлися [PERSON] або члени її сім`ї для перешкод цих побачень. При домовленості зустрічей в інший час взяти дитину поза межами садка були обіцянки, але побачення не відбувались через те, що [PERSON] або не брала слухавку, або говорила, що дитина захворіла. В чотирирічний день народження [PERSON] випросили дитину погуляти в парк, тоді дівчинка казала, що хоче щоб їй купили другу маму. При зустрічах [PERSON] бігла до батька, обнімала, цілувала його, говорила, що мати забороняє бачитись з батьком. Директорка садочку викликала [PERSON] та говорила їй про те, що вона не має права не давати батьку бачитися з дитиною, тоді [PERSON] плакала, обіцяла домовитися щодо зустрічей, однак свого слова не дотрималась. [PERSON] любить свого батька, зустрічається з ним охоче. Свідок зі сторони відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що [PERSON] її онука. Відразу після розлучення [PERSON] давала дитину [PERSON] , потім цього не відбувалось. [PERSON] у них була в листопаді 2018 року, тоді спілкувалась та гралася з радістю і задоволенням, додому їхати не хотіла. Її син відвідував [PERSON] в дитсадку, тоді вона (свідок) з дитиною спілкувалась по телефону, [PERSON] говорила, що їй мати не дозволяє бачитися з батьком. Вона теж приїздила до [PERSON] в садок, дівчинка зраділа зустрічі, обнімалась, запитувала коли батько до неї приїде, а потім прийшла [PERSON] , після чого дитина завмерла, заховалась за матір, припинила спілкуватись. Коли сторони проживали в шлюбі [PERSON] доглядала вона, в трирічному віці дитина півтора місця була з нею на дачі, тоді [PERSON] до них приїхала лише через місяць, пояснюючи, що була зайнята на роботі. [PERSON] часто говорив, що [PERSON] привезе на вихідні, проте з [PERSON] неможливо домовитись, щоб вона дала дитину. З чоловіком вони неодноразово перевідували Вероніку в садочку, привозили їй книжки, онука любить свого батька, хоче з ним спілкуватися, весь час запитувала про батька. Вони купили для [PERSON] диван, є письмовий стіл. [PERSON] хоче зустрічатися з донькою, постійно телефонував та писав [PERSON] , щоб домовитися взяти дитину, проте позивач весь час каже, що у них свої плани, давала [PERSON] на вихідні лише пару раз. Актом обстеження умов проживання № 101 від 24.05.2019 р. складеного співробітниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації за адресою місця проживання [PERSON] - [ADDRESS] встановлено, що умови проживання у квартирі добрі, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, дитина буде перебувати в кімнаті з батьком (окреме ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, іграшки, книжки). За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] - дідусь, [PERSON] - бабуся, [PERSON] - батько. Стосунки сім`ї теплі, існує взаємоповага, шкідливі звички відсутні; батько бажає постійно спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та утриманні (т. 1 а.с. 66). [PERSON] суду надано роздруковані тексти переписки з [PERSON] , яка відбувалась в електронній формі у мобільному додатку « Viber » (т. 1 а.с. 219-250), зі змісту якої убачається, що позивач за зустрічним позовом у період з 12.12.2018 р. по 17.09.2019 р. намагався взяти дитину та запитував відповідача коли він може поспілкуватися з донькою, однак протягом вказаного проміжку часу з відповідачем домовленості щодо зустрічі дитини з батьком досягнуто не було. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, характер спірних правовідносин, враховуючи звернення позивача за зустрічним позовом до служби у справах дітей та сім`ї з приводу визначення способів участі у спілкуванні з дитиною, покази свідків, у межах даного спору є доведеним порушення прав позивача [PERSON] , як батька, на спілкування з дитиною, про що також свідчить його особисте звернення до суду за захистом його права для встановлення порядку зустрічей з донькою. Отже, позивачем за зустрічним позовом доведено суду належними та допустимими доказами, що підтверджують неправомірні дії відповідача, що пов`язані зі створенням перешкод у спілкуванні батька з малолітньою донькою, у зв`язку з чим вимоги у частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки підлягають задоволенню. До того ж, при відсутності відповідного судового рішення позивач [PERSON] фактично позбавлений можливості звернутися до виконавчої служби з питання контролю за додержанням відповідачем умов вказаного рішення. З урахуванням наведеного судом встановлено, що між сторонами після розірвання шлюбу виникали конфлікти і непорозуміння, стосунки стали неприязними, носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Судом не встановлено обставин, які б давали підстави заборонити позивачу за зустрічним позовом бачитись та виховувати дитину, у зв`язку з негативним впливом позивача на розвиток малолітньої дитини. Позивач за зустрічним позовом турбується за здоров`я, розвиток доньки, сплачує аліменти, заборгованість по яких відсутня, що не заперечувалось стороною відповідача. Відповідно висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.12.2019 р. № 107-40/10158 про визначення способів участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [INFO] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було рекомендовано визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] за місцем проживання батька дитини, а саме: перша та третя субота з 10 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хв.; день народження дочки у парні роки з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; офіційні державні свята у парні роки; 21 день спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька (т. 1 а.с. 194-196). У цьому висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації зазначено, що батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , житлово-побутові умови для перебування малолітньої дитини створено належним чином, про що складено відповідний акт працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві держаної адміністрації від 15.11.2019 р. У бесіді з працівниками служби малолітня [PERSON] позитивно відгукувалась про батька, він відвідує її в дитячому садку, а коли мама довіряла батькові, вона їздила до нього додому. З огляду на викладене вище, з врахуванням віку дитини, виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, суд приходить до висновку, що встановлення судом запропонованого позивачем за зустрічним позовом способу участі батька у вихованні доньки не буде максимально відповідати інтересам дитини, а тому приходить до висновку про визначення участі батька в спілкуванні з дитиною в порядку запропонованому Органом опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. При цьому суд також враховує законодавче визначення місця проживання фізичної особи, яким є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Тому в інтересах дитини, з метою її розвитку, навчання, відпочинку, відвідування музеїв, кінотеатрів, парків, театрів, заняття фізкультурою (спортом), тощо визначені органом опіки та піклування способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки не мають обмежуватися лише місцем проживання позивача за зустрічним позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зустрічного позову про зобов`язання [PERSON] , зокрема, не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною засобами телефонного чи іншого засобу зв`язку; не чинити перешкод у особистій участі позивача, як батька, щодо відвідування дитячих дошкільних/шкільних навчальних закладів, дошкільних/позашкільних зібрань, гуртків та інших заходів, які проводяться за участю дитини; зобов`язання відповідача: у разі погіршення стану здоров`я дитини негайно про це повідомляти позивача; у випадку виїзду [PERSON] за межі України (відрядження, лікування тощо), а також у випадках залишення меж Київської області на термін більше ніж 2 доби, якщо такі виїзди планується здійснювати без дитини та тягнуть за собою залишення дитини на родичів зі сторони відповідача чи сторонніх осіб, передавати на цей період дитину батькові; у разі госпіталізації відповідача (екстреної чи планової) до медичних закладів (будь-яких форм власності) як стаціонарної хворої, у тому числі у зв`язку із пологами, передавати на цей період дитину батькові, - оскільки визначений позивачем [PERSON] у такий спосіб захисту порушених прав не ґрунтується на нормах сімейного законодавства України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України визначено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні доньки, а спілкування між батьком та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, так як це не вбачається із матеріалів справи, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, стану здоров`я та поведінки батьків, між якими виникло порозуміння, приходить до висновку про визначення [PERSON] , як способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , періодичні побачення з дитиною за місцем проживання батька дитини, ще не виключає можливості спілкування поза межами житла [PERSON] : першої та третьої суботи з 10 год. 00 хв. до неділі 18 год. 00 хв.; день народження доньки у парні роки з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; офіційні державні свята у парні роки; 21 (двадцять один) день спільного відпочинку в літній період під час відпустки батька. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для часткового задоволення зустрічного позову. Відповідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору визначена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 921 грн. Отже, на час подачі позову основного та зустрічного позову підлягав сплаті судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно частини 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. При подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (т. 1 а.с. 1), при подачі зустрічного позову [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Проте, за вимогами зустрічного позову заявлено п`ять немайнових вимог, а саме: вимога про зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, яка судом задоволена частково; три вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії стосовно інформування позивача та передачі дитини, у задоволенні яких судом відмовлено, та вимога про встановлення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка задоволена частково. Судом задоволено первісний позов, отже, відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768,40 грн. Зустрічний позов задоволено частково, а саме в частині двох немайнових вимог, за якими мав бути сплачений судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. (768,40 х 2), у зв`язку з чим з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 768,40 грн. та в дохід держави у розмірі 768,40 грн. За нормою ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, шляхом зарахування судових витрат з кожної із сторін на користь іншої сторони судовій збір у розмірі 768,40 грн. суд не стягує. Також, враховуючи, що в частині трьох позовних немайнових вимог позивачу за зустрічним позовом було відмовлено, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави у розмірі 2 305,20 грн. (768,40 х3), який при подачі позову ним оплачений не був.

Outcome: partial