Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

05.12.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], Врадіївської селищної ради Миколаївської області (далі - відповідачі), в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 3/4 житлового будинку [ADDRESS]. Вищевказаний житловий будинок був придбаний за час шлюбу батьків позивача [PERSON] та [PERSON] Позивач вказує, що вона як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину шляхом фактичного володіння та управління житловим будинком протягом шести місяців, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України, що встановлено судовим рішенням від 29.06.2016р. у справі № 474/386/15-ц, яким зокрема за позивачем та відповідачем [PERSON] визнано право власності по 3/8 частини житлового будинку. 13.02.2018р. відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначає про неможливість задоволення позовних вимог з огляду на значну кількість порушень процесуального законодавства при подачі даного позову до суду, а також у зв'язку із відсутністю належних та допустимих доказів, подання яких, відповідно до норм ЦПК України, покладено на позивача. 19.04.2018р. представник відповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, при цьому зазначили, що Врадіївську селищну раду Миколаївської області було зазначено помилково відповідачем, оскільки остання жодним чином не порушує прав та інтересів позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки жодне право позивача не порушено. Представник відповідача Врадіївської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте 19.04.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи Врадіївської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте 14.03.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі осіб, які не з'явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час, дату і місце судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26.06.2016р. Врадіївським районним судом Миколаївської області ухвалено рішення у справі № 474/429/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - 3/4 частини житлового будинку, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.08.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.07.2017р., за результатами розгляду апеляційної та касаційної скарги [PERSON], тобто дане рішення набрало законної сили 26.07.2017р. Так, рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.06.2016р. у справі № 474/429/15-ц позов [PERSON] задоволено частково. Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, - житлового будинку [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], померлого 05 січня 2002 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] Крім того, вказаним рішення також встановлено наступні обставини: - батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.03.1938 року (посвідка на шлюб [NUMBER]); - в 1971 році, в період перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] побудували будинок по [ADDRESS], який зареєстрували на праві особистої власності за одним з подружжя - [PERSON] (свідоцтво про особистої власності на побудови № [NUMBER] від 07.04.1971р.); - 01.10.1987р. проведена перенумерація будинків. Будинку по [ADDRESS] присвоєно новий номер - 45 (довідка № 605 від 05.02.2015р.); - спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася [INFO] року (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане відділом РАГС Врадіївського управління юстиції); - на момент смерті [PERSON] з нею по [ADDRESS] сумісно проживав чоловік [PERSON] (посвідка на шлюб [NUMBER], показання свідків [PERSON], [PERSON], довідка № 604 від 05.02.2015р.); - 06.07.2001р. донька спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на земельну частку (пай) та грошовий вклад (свідоцтво про народження [NUMBER] від 09.04.1949р., свідоцтво про одруження [NUMBER] від 28.10.1967р., свідоцтво про право на спадщину за законом № 1242 від 06.07.2001р., свідоцтво про право на спадщину за законом № 1823 від 29.10.2004р.); - сини спадкодавиці [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини після її смерті не вчинили дій які б свідчили про прийняття спадщини (спадкова справа № 185/2001р. заведена 25.06.2001р., лист нотаріуса № 134/01-16 від 10.02.2015р.). На підставі вищевикладеного в рішенні Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.06.2016р. у справі № 474/429/15-ц встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] прийнявши частину спадкового майна, прийняла у спадок і інше спадкове майно, в тому числі 1/4 частину спірного будинку. Виходячи з цього, після смерті другого з подружжя - [PERSON], спадщина відкрилася на 3/4 частини спірного будинку. Вищевказані обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи № 474/429/15-ц, також визнанні доведеними ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.08.2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.07.2017р., за результатами розгляду апеляційної та касаційної скарг [PERSON] у справі № 474/429/15-ц. Крім того, зазначені вище обставини також підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: посвідкою про шлюб [NUMBER]; свідоцтвом про право особистої власності на будівлі № [NUMBER] від 07.04.1971р.; свідоцтво про народження [NUMBER] від 09.04.1949р.; свідоцтво про одруження [NUMBER] від 28.10.1967р.; свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1242 від 06.07.2001р.; матеріалами спадкової справи № 163/02. Водночас, враховуючи приписи ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги копії матеріалів спадкової справи № 185/01 відкритої після смерті [PERSON], подані позивачем через канцелярію суду 26.03.2018р., оскільки заява про долучення доказів не містить підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, та під час судового розгляду таке підтвердження не надано позивачем та його представником, при чому судом не встановлено, що вказані докази є у всіх сторін або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Згідно звіту про оцінку майна - житлового будинку за адресою: [ADDRESS], станом на 22.02.2018р. ринкова вартість нерухомого майна становить 42 274 грн. 00 коп. Постановою від 21.11.2017р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі після померлої [INFO] [PERSON] свідоцтва на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], оскільки виділ на ім'я померлої її частки в спільному майні подружжя не відбувалося та спадкоємицею не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно. Згідно приписівч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., який набрав законної сили з 01.01.2004р., відповідно до якого цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникають або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців. Тобто правила цієї книги може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилась після 01.07.2003р. і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. А тому, оскільки спадщини після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати ЦК УРСР від 18.07.1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтями 525, 526 ЦК УРСР встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 ЦК УРСР). Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно вимог цієї ж статті прийняття частини спадщини - означає прийняття спадщини в цілому. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Згідно роз'яснень наданих в п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 24.06.1983р. № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" (чинною на час відкриття спадщини), якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління і володіння майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Статтею 392 ЦК України передбачено, що у разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС України (чинного на час укладення шлюбу між батьками позивача та набуття ними права власності на будинок) передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Та в разі його поділу частки кожного з подружжя в такому майні визнаються рівними. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину, однак не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, поновити своє право на спадкове майно, яке у них виникло у зв'язку із смертю [PERSON] та не визнання вказаного права відповідачем [PERSON], а отже їх право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. В свою чергу, в частині позовних вимог до Врадіївської селищної ради Миколаївської області позов не підлягає задоволенню з огляду на те, що ні позивачем, ні його представником не обґрунтовано порушення вказаним відповідачем прав позивача та не надано доказів на підтвердженням такого порушення. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду в сумі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог. Таким, чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320 грн. 00 коп., що є пропорційним до задоволених позовних вимог пред'явлених до вказаного відповідача.

Outcome: partial