Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

16.06.2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди. В позові позивач посилався на те, що він брав участь у антитерористичній операції в період з 05.08.2014 року по 01.06.2015 року на території Луганської та Донецької областей, при виконанні військового обов'язку у нього розвинулись хронічні захворювання: Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня, гіпертонічна хвороба 2 ступеня, поширений остеохондроз хребта, хронічний вірусний гепатит С, хронічний гастродуоденіт, хронічний панкреатит, хронічний колецистит, хронічний простатит в стадії загострення, що підтверджується витягом з протоколу ВЛК №285 від 14.09.2015 року, №440 від 22.08.2016 року, для покращення свого стану здоров`я він проходить періодичні обстеження та лікування, які дають нетривалий ефект, йому встановлено 3 групу інвалідності, посилаючись на те, що відповідно до ч.1 п.6 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю 3 групи інвалідності призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 240000 грн., останній дозволить йому провести належне лікування, купувати ліки, двічі на рік проходити лікування, його щоденно турбують головні болі, часто виникає запаморочення, похитування при ході, погіршення памяті, зниження слуху, погіршення сну, він відчуває дискомфорт, так як не може працювати, він не має можливості забезпечувати свою сім'ю, значна частина пенсії йде на його ж лікування, посилаючись на ст.17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ст.ст. 23, 170, 1167 ЦК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ст.3 Закону України Про Збройні Сили України та правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2014 року у справі № 3-86гс14, яка є обовязковою для судів відповідно до ст.360-7 ЦПК України, прохав стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 240000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що проходив військову службу, протягом одного року приймав участь у антитерористичній операції, до цього протягом 1,5 місяця проходив підготовку в м. Кіровоград, під час антитерористичної операції спав на землі, в автомобілях, де прийдеться, у різні пори року, взимку та восени, постійно перемерзав, захворів та лежав в госпіталях, отримав хронічні захворювання, пов'язані з проходженням військової служби, визнаний інвалідом 3 групи, до призову мав задовільний стан здоров`я, проходив медичну комісію і був визнаний придатним до проходження військової служби, до цього працював водієм і його заробіток складав близько 4000 грн., дружина не працювала і не працює, працездатна, інвалідом не визнавалась, розмір його пенсії становить 2800 грн., одноразову грошову допомогу він отримав, в його володінні знаходиться земельна ділянка 2 га, проходить лікування двічі на рік, але покращення його здоров`я має нетривалий період, не має можливості придбати необхідні ліки в зв`язку з їх високою вартістю, відчуває моральні страждання, так як не має можливості утримувати сім'ю матеріально, прохає позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суду пояснивши, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час встановлення обставин та перевірки їх доказами, прохає його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснивши, що заперечує проти задоволення позову, так як Міністерство Оборони України є неналежним відповідачем у справі, так як позивач призивався на службу Указом Президента України, а Служба Безпеки України керує антитерористичною операцією, держава відповідає за шкоду, заподіяну тероризмом, не залучено в якості третьої особи: Державне Казначейство України, прохала в задоволенні позову відмовити. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини: Позивач проходив службу у Збройних Силах України в період з 17.06.2014 року по 01.06.2015 року, в тому числі з 05.08.2014 року по 01.06.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується витягом з його військового квитка (а.с.9) та довідкою №782 від 01.06.2015 року (а.с.13). 14.09.2015 року військово-лікарською комісією Південного регіону Міністерства Оборони України протоколом №285 встановлено, що захворювання солдата за призовом [PERSON], [INFO] Хронічний простатит в стадії загострення. Хронічний гастродуоденіт в стадії нестійкої ремісії. Хронічний вірусний гепатит С, ТАК, пов'язане із захистом Батьківщини (а.с.14). 22.08.2016 року військово-лікарською комісією Південного регіону Міністерства Оборони України протоколом №440 встановлено, що захворювання солдата за призовом [PERSON], [INFO] Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня. Гіпертонічна хвороба 2 ступеня. Поширений остеохондроз хребта. Хронічний вірусний гепатит С. Хронічний гастродуоденіт. Хронічний панкреатит. Хронічний холецистит, ТАК, пов'язані із захистом Батьківщини (а.с.15). 12.10.2016 року позивач був обстежений Запорізькою обласною МСЕК і йому була присвоєна 3 група інвалідності до 01.11.2017 року та встановлено, що хвороби, пов'язані з захистом Батьківщини (а.с.11). Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у справі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.27 Конституції України кожна людина має право на життя. Відповідно до ч.2 ст.27 Конституції України ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини. Відповідно до ст.17 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку. Відповідно до ст.170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 п.1 ст.1667 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної чи юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 п.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.3 Закону України № 875 від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Відповідно до п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Відповідно до п.12,13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання). Судом встановлено, що до суду звернувся позивач за захистом свого порушеного права на відшкодування моральної шкоди, завданої йому каліцтвом під час проходження військової служби в Збройних Силах України. Суд доходить висновку, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої йому каліцтвом під час проходження військової служби в Збройних Силах України, порушене, що підтверджується встановленими судом обставинами, а саме: позивач проходив службу у Збройних Силах України в період з 17.06.2014 року по 01.06.2015 року, в тому числі з 05.08.2014 року по 01.06.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, а тому відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його права на життя, передбаченого ч.1 ст.27 Конституції України. Суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту способом, вказаним позивачем, так як останній передбачений законом, а саме ч.2 п.9 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.23 ЦК України. Суд, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в межах заявлених позивачем вимог, визначає її розмір 100000 грн., керується вимогами, передбаченими ч.4 ст.23 ЦК України, та вважає встановленими наступні обставини, які мають істотне значення: позивач визнаний інвалідом 3 групи загального захворювання, що пов'язано з захистом Батьківщини, позивач страждає на ряд хронічних захворювань, стан здоров`я позивача з кожним роком погіршується, незважаючи на те, що останній змушений докладати додаткові зусилля для підтримання належного стану здоров`я: періодично кожного року, а коли й частіше, проходити лікування в медичних закладах, позивач постійно відчуває фізичні страждання від головних болей, безсоння, позивач також переносить моральні страждання, пов'язані з відчуттям втрати душевної рівноваги, дратівливості, розпачу, так як не може працювати та матеріально забезпечити свою сім'ю, позивачу виплачена одноразова грошова допомога як інваліду третьої групи при захворюванні, пов'язаного з захистом Батьківщини, в розмірі 240000 грн., при цьому суд враховує вимоги розумності і справедливості. А тому позов підлягає задоволенню частково, як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами, які перевірені дослідженими судом доказами. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що в позові необхідно відмовити, так як позов пред'явлено до неналежного відповідача з вищевикладених обставин. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Так як рішення ухвалено на користь позивача, якого на підставі п.1 п.п.2 ст.5 Закону України Про судовий збір звільнено від сплати судового збору в розмірі, передбаченого п.1 п.п.1 абзац 2 ст.4 Закону України Про судовий збір, що становив 1000 грн., то судовий збір в сумі 1000 грн. підлягає стягненню відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial