Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якому просить збільшити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO], та надалі стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття, оскільки на час винесення рішення у справі суд керувався обставинами того часу, але на данний час обставини життя змінились і позивач вважає за можливе змінити розмір аліментів. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданніні позовні вимоги підтримала, просить суд змінити розмір аліментів і надалі стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 450 гривень щомісячно. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі можливості не має, оскільки він не працює, у зв'язку з чим має можливість сплачувати аліменти у розмірі 300 гривень. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення В.Писарівського районного суду Сумської області від 26.11.2012 року у справі №1803/1732/2012р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] року, у розмірі 250 гривень щомісячно (а.с.8). Відповідно до довідок відділу ДВС В.Писарівського районного управління юстиції від 22.03.2016 року виконавчий лист №1803/1732/2012 перебуває на примусовому виконанні відділу ДВС та станом на 01.05.2016 року заборгованість по аліментам [PERSON] становить 1483,63 грн. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між сторонами, може бути згодом збільшений або зменшений за позовом платника або одержувача аліментів. У судовому засіданні встановлено, що позивач не працює, перебуває на обліку в УПСЗН В.Писарівської РДА та отримує допомогу при народженні дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1012,50 грн. з 01.11.2013 року по 31.10.2017 року. Крім того, позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], середній дохід (заробітна плата) якого становить 2309,50 грн., однак цих коштів не вистачає для забезпечення власних потреб та належного утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який, як вбачається з наданих відповідачем довідок, часто хворіє на гострі распіраторні інфекції, у зв'язку з чим лікується у стаціонарі та амбулаторно, також відвідує дитячі ясла-садок «Оленка», що потребує додаткових витрат (зокрема, на придбання ліків, харчування тощо). Крім того, позивач має на своєму утриманні малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач офіційно не працює, стабільного заробітку не має, у центрі зайнятості як безробітній не зареєстрований, іншої сім'ї та осіб, які перебувають на його утриманні, не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], крім аліментів, не надає. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має задовільний стан здоров'я (на обліку у лікарів не перебуває), інвалідом не являється, тому має можливість працевлаштуватись та надавати неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) у встановленому законом розмірі. Крім цього, відсутність постійного місця роботи та заробітку відповідача не звільняє його від аліментного обов'язку, оскільки відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття і цей обов'язок покладається як на матір, так в рівній мірі на батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частина 3 ст.182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дитини до 6 років з 01.05.2016 року становить 1228 гривень, відповідно 30% становить 368,40 грн. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може відповідно до ст.184 СК України визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Тому, враховуючи задовільний стан здоров'я відповідача, майновий та сімейний стан сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і змінити розмір аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial