Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 03.11.2016 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 28.04.2020 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в сумі 16942,70 грн., яка складається з наступного: 8835,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3175,32 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3649,21 грн. - нарахована пеня; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - фіксована частина, 782,99 грн. - процентна складова. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 16942,70 грн. за кредитним договором б/н від 03.11.2016 р. станом на 28.04.2020 р. та 2102,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03.11.2016 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк(а.с.123). Відповідно до умов договору відповідачу банком був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно наданої представником позивача суду довідки(а.с.122) всього банком було видано відповідачу три кредитні картки: [NUMBER] дата відкриття 03.11.2016 р., термін дії 07/20), 5168…8902(дата відкриття 15.05.2017 р., термін дії 05/21) та 5168…8902(дата відкриття 29.06.2017 р., термін дії 05/21). Після укладення договору кредитний ліміт змінювався Банком і відповідач фактично користувався кредитними коштами. Так 03.11.2016 р. кредитний ліміт було встановлено в розмірі 0,00 грн., 24.02.2018 р. - 5000,00 грн., а з 13.05.2019 р. - 0,00 грн., що підтверджується довідкою позивача(а.с.121). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно розрахунків позивача(а.с. 111-114) заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 28.04.2020 р. складала 16942,70 грн., в т.ч.: 8835,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3175,32 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3649,21 грн. - нарахована пеня; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - фіксована частина, 782,99 грн. - процентна складова. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку(а.с.125-181) та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна»(а.с.124), які містять відомості щодо пільгового періоду користування коштами, порядок нарахування заборгованості по кредиту, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін, в т.ч. у вигляді пені та штрафу. При цьому, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафу), порядку нарахування простроченого тілу кредиту та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Тарифи та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. За таких умов відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування простроченого тілу кредиту, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 3649,21 грн. пені та штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн.(фіксована частина) та 782,99 грн. (процентна складова) - задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача 8835,18 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, то враховуючи наданий суду позивачем розрахунок заборгованості який також підтверджується випискою по банківських операціях позичальника, враховуючи, що розмір заборгованості відповідачем не оспорено, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають до задоволення. Що ж стосується вимог позивача стягнути з відповідача 3175,32 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2019 р. по 28.04.2020 р.(згідно розрахунку заборгованості а.с.114), то вказані вимоги задоволенню не підлягають оскільки строк дії кредитного договору не закінчився так як строк останньої кредитної картки наданої позивачем відповідачу - 05/21. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд, відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Враховуючи викладене,

Outcome: partial