Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Як зазначалося, відповідачі не визнали обставини спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачу, а отже на позивача покладається обов`язок їх довести. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст.22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресом: [ADDRESS] , на підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 16.02.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Ковальською-Костенко О.А. Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» надає послуги з газопостачання за адресом: [ADDRESS] , в зв`язку з чим за вказаною адресом на ім`я [PERSON] , який є власником вказаного житлового приміщення, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно з актом на відключення від газопостачання споживача від 07.11.2019 року [PERSON] за вказаною адресою було припинено газопостачання у зв`язку з виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу. На підставі складеного акту Комісією було вирішено по акту №626 зробити нарахування по граничному об`єму за несанкціоноване підключення до системи газопостачання за період з 07.11.2017р. по 25.11.2019р., та сума нарахування становить 248166,61грн. 15.10.2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації про визнання неправомірними дії посадових осіб, при складанні актів про порушення Кодексу газорозподільних систем, про визнання рішення недійсним та про підключення до газорозподільної системи за рахунок відповідача, було задоволено повність. Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації при складанні: акту на відключення від газопостачання споживача №023087 від 07.11.2019 року, акту-розрахунку на суму 248166,61грн. без номеру, з припинення газопостачання споживачу [PERSON] за адресом: [ADDRESS] , та зобов`язано Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації за власний рахунок відновити газопостачання споживачу [PERSON] за адресом: [ADDRESS] . 10.12.2020 року згідно акту без номера відповідач відновив постачання газу на газо споживаюче обладнання абонента, та у його присутності відновлено постачання газу у будинок [ADDRESS] . 09.03.2021 року постановою Донецького апеляційного суду апеляцію відповідача залишено без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2020 року без змін. Позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідача надано рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2020р. та Постанову Донецького апеляційного суду від 09.03.2021р. Відповідно до Глави XI, частини 6 Кодексу газорозподільних систем встановлено порядок компенсації споживачу завданих збитків та перерахунок наданих послуг у разі порушення оператором ГРМ вимог цього Кодексу. 1.За наявності порушень передбачених пунктом 4 глави 2 цього Кодексу, за які оператор ГРМ має компенсувати споживачу завдані збитки, споживач має подати претензію складену у довільній формі./ Глава 2, пункт 4 - види порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок /донарахування/ об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування. Пункт 4 - До випадків внаслідок яких оператор ГРМ компенсує споживачу завдані збитки та здійснює перерахунок наданих послуг: 1 - безпідставне припинення розподілу природного газу /газопостачання/ споживачу; 4 - шкода, завдана житловому приміщенню і майну споживача, а також його життю здоров`ю та навколишньому середовищу, внаслідок порушення оператором ГРМ цього Кодексу. 2.Перерахунок наданих послуг оператора ГРМ та компенсація завданих споживачу збитків, здійснюється з урахуванням такого: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~1. У разі безпідставного припинення газопостачання споживачу з вини оператора ГРМ він відшкодовує споживачу вартість або об`єм недовідпущеного природного газу, що обчислюється, виходячи з середньодобового с поживання за попередні 12 місяців. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~2. Шкода, завдана об`єкту і майну споживача, його життю та здоров`ю, підлягає відшкодовуванню в повному обсязі оператором ГРМ, якщо ця шкода стала наслідком порушення оператором ГРМ вимого цього Кодексу. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення завданих збитків у сумі 124083,30грн. підлягають задоволенню. З приводу розміру матеріальної шкоди в 3437,80грн., також слід зазначити, що він не доведений позивачем допустимими доказами, оскільки позивачем не підтверджено факт того, що картка з якої проведено розрахунок за дані ліки належить саме позивачу, і що саме ці ліки придбані для нього. За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд встановив наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 ЦК України). За ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України). За приписами ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 25.05.2004р. та довідки МСЕК №217475 серії ДОН від 13.09.2001р., [PERSON] є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Через відключення його будинку він перебував у стресовому стані, що спричинило душевні страждання пов`язані із розладом нормального життя, неможливістю належним чином користуватися своїм житлом. Відповідно до амбулаторної картки хворого [PERSON] №05-04491, вбачається, що позивач часто хворів та перебував на лікуванні причиною хвороби вказано «переохолодження (проживає в неопалювальному будинку, спить в одежі)». Тобто позивачем доведено обставин спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями саме відповідача. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 20000,00грн. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Повноваження адвоката Сітало В.І. підтверджено ордером серії ДН №076998 від 30.05.2021 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №388. Представником позивача подано до суду разом із позовом розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000,00грн., який був досліджений судом під час розгляду справи по суті. Факт надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги у цій цивільній справі підтверджується ордером, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 10000,00грн. про сплату розміру витрат на професійній правничу допомогу. Беручи до уваги, що представником позивача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт, зазначених в актах; з часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, який підтверджується кількістю та обсягом підготованих заяв по суті та з процесуальних питань, змістом цих документів, які містять аналіз обставин справи та чинного законодавства; з ціною позову та значенням для позивача справи щодо захисту його цивільних прав. Витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. Згідно п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом задоволено частково позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Донецькоблгаз», Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації, про стягнення збитків та моральної шкоди, отже пропорційно до розміру задоволених вимог, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 10000,00грн. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору, в зв`язку із чим, даний судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у розмірі 2270,00грн.

Outcome: partial