Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що з 03 березня 2000 року перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем. У спільному подружньому житті у сторін народилось двоє дітей: сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, які знаходяться на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач працює в Польщі і має значні прибутки, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі, в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду, в тому числі через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 03 березня 2000 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис - 140 (а.с. 5). У спільному подружньому житті у сторін народилось двоє дітей: сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, отримує дохід із заробітків за кордоном, інших дітей на утриманні не має. Інших доказів, що підтверджують непрацездатність, поганий стан здоров`я відповідача, суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також, те що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а саме, дітей віком до 6 років: з 1 грудня - 1779 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років - з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1500 грн. на кожного щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму, у зв`язку з високими заробітками відповідача, оскільки, обов`язок про утриманню дітей в рівній мірі покладається як на батька так і на матір. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial