Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

24.11.2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] до відповідача [PERSON], третьою особою зазначений Департамент реєстрації Харківської міської ради, Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м. Харкова. В позові позивач просить суд визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою 20 у будинку 19 по вул. Пермській у місті Харкові та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 28.02.2012 року за реєстром №1019, в якій позивач проживає та зареєстрована. Разом з позивачем в даній квартирі зареєстрована донька позивача [PERSON], яка є власником 2/3 частини вищевказаної квартири. Також за вказаною адресою зареєстрований відповідач, проте, як вказує позивач, з 19.12.2012 року [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає та не оплачує комунальних послуг, у звязку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, оскільки число мешканців в квитанціях зазначено 3 особи. Позивач вказує, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, вона намагається заощаджувати, але, оскільки відповідач зареєстрований в даній квартирі, однак майже 5 років в ній не проживає та не користується нею, позивач змушена сплачувати за нього комунальні послуги. При цьому позивач зазначає, що з відповідачем шлюб розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2014 року (справа №639/3219/14-ц). Відповідач на теперішній час одружений з іншою особою і має двох доньок від їх шлюбу, зі своєю родиною мешкає за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача протягом останніх трьох років з проханням змінити своє місце реєстрації, але відповідач на кожне прохання відповідав відмовою, пояснюючи неможливість зміни місця реєстрації відсутністю вільного часу. Враховуючи наведене, посилаючись на ст.ст. 15, 391, 346, 349, 405 ЦК України позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] в судові засідання 22.12.2017 року та 23.01.2018 року не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до п.2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду даної справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, але надав письмові пояснення, в яких просить суд звернути увагу при прийнятті судового рішення на недоцільність зобовязання органів реєстрації місця проживання або інших органів здійснювати реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання осіб, адже в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, наслідки у вигляді зняття з реєстрації місця проживання передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено копією відповідного свідоцтва про народження(а.с.12). З копії договору купівлі-продажу від 28.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1019, та витягу КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2012 року вбачається, що квартира [ADDRESS] придбана у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у власність на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу по 1/3 частці кожним (а.с.15-17). На підставі договору дарування від 12.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2234 [PERSON] безоплатно передав у власність дочці, а обдаровувана прийняла у власність 1/3 частку квартири [ADDRESS], що підтверджується копією відповідного договору та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2013 року (а.с.19-20). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис №64 , що підтверджено копією рішення (а.с.11). З довідки, виданої [PERSON] 24.11.2017 року дільницею №65 КП «Жилкомсервіс» вбачається, що в приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані 3 члени сімї: [PERSON] - власник, [INFO], [PERSON], [INFO], - чоловік та [PERSON], [INFO], - дочка (а.с.14). Зазначені дані не суперечать інформаційній довідці з реєстру територіальної громади м. Харкова, наданій 27.12.2017 року на запит суду за клопотанням позивача (а.с.43). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначила в позові позивач і що не спростовано в судовому засіданні відповідачем, останній більше року не проживає у квартирі, в якій зареєстрований. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1\~ст. 156 ЖК Української РСР\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК Української РСР\~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної\~статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами\~статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 вказаного кодексу\~визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції"\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, частка якого належить їй на праві власності - квартирою 20 в будинку 19 по вул. Пермській в м. Харкові, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати позивача по сплаті за комунальні послуги. На даний час [PERSON] не має права власності на частку вищевказаної квартири, не проживає за вказаною адресою більше року, оскільки мешкає за іншою адресою, за якою отримував судові повістки, в судове засідання не зявився та протилежного не довів, у звязку з чим суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, позовна вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про \~позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. На підставі викладеного і

Outcome: partial