Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із вказаним позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача ВАТ Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на свою користь 39464,10 грн. страхового відшкодування та моральну шкоду у розмірі 5% ліміту у розмірі 2550,00 грн., всі витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25.12.2013 року о 09.30 в м.Херсон по вул. 9 Січня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген Туарег, д.н. [NUMBER], який належить [PERSON] та ВАЗ 2109, д.н. [NUMBER] власник [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 26.12.2012р. № АВ/9240004 ВАТ НАСК "Оранта". Внаслідок зазначено ДТП, виник страховий випадок, з подальшим відшкодуванням збитків за заподіяну шкоду майну позивача. Внаслідок неправомірних дій третьої особи, що встановлено постановою Комсомольського районного суду м.Херсона від 07.02.2014 року, позивачу нанесені збитки по ремонту та відновленню транспортного засобу на загальну суму 36012,53 грн., що підтверджено розрахунком ТОВ "Юг-Авто" № ЮГАС020200 від 19.02.2014 року. В зв'язку з несвоєчасною виплатою також позивачем було нараховано інфляційні втрати у розмірі 1929,88 грн. та пеню у розмірі 3451,57 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, крім того просив змінити неналежного відповідача "Херсонська обласна дирекція ВАТ НАСК "Оранта" в особі директора [PERSON]" на належного "ВАТ НАСК "Оранта". Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, в минулих судових засіданнях позовні вимоги не визнав. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Ухвалою суду від 10.09.2014 року було замінено неналежного відповідача "Херсонська обласна дирекція ВАТ НАСК "Оранта" в особі директора [PERSON]" на належного "ВАТ НАСК "Оранта". Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог з наступних підстав. 25.12.2013 року о 09.30 в м.Херсон по вул. 9 Січня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген Туарег, д.н. [NUMBER], який належить [PERSON] та ВАЗ 2109, д.н. [NUMBER] власник [PERSON], відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 25.12.2013 року №401. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ВАТ НАСК "Оранта" 26.12.2012 р. № АВ/9240004, відповідно до полісу який міститься в матеріалах справи. Внаслідок зазначено ДТП, виник страховий випадок, з подальшим відшкодуванням збитків за заподіяну шкоду майну позивача. Внаслідок неправомірних дій третьої особи, що встановлено постановою Комсомольського районного суду м.Херсона від 07.02.2014 року. Відповідно до розрахунку ТОВ "Юг-Авто" № ЮГАС02200 від 19.02.2014 року позивачу нанесені збитки по ремонту та відновленню транспортного засобу на загальну суму 36012,53 грн. Позивачем 18.02.2014 року було подано заяву про страхове відшкодування до страхової компанії, яка зареєстрована за № 068 від 18.02.2014 року та було надано даний розрахунок 20.02.2014 року, який також було зареєстр. під № 069 від 20.02.2014 року. З листа ВАТ НАСК "Оранта" від 09.04.2014 року вбачається, що 15.01.2014 року було складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля Фольксваген Туарег № [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП з коефіцієнтом фізичного зносу, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 20574,09 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 29.05.2014 року, яка була отримана відповідачем 02.06.2014 року. Однак станом на 20.06.2014 року ніякого страхового відшкодування позивач не отримала. Так, відпвоідно до п.1 ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 21 вищевказаної постанови пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, інфляційних витрат та пені, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, в частині стягнення страхового відшкодування з врахуванням інфляційних втрат та пені у загальному розмірі 39464,10 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 % ліміту у розмірі 2550,00 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Згідно ст. 26 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачене відшкодуванню моральної шкода в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров'ю. Згідно ст. 24. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням в домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до ВАТ НАСК "Оранта" з заявою про виплату відшкодування по здоров'ю, не надавав таку документацію до суду. Згідно ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи, її чоловіку(дружині), батькам, дітям. Інших випадків, що передбачають виплату потерпілому відшкодування матеріальної шкоди за Полісом(договором) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту Законом не передбачено. Отже, оскільки позивач не зазнав ушкодження здоров'я, немає правових підстав для виплати відповідачем страховиком ВАТ НАСК "Оранта" на умовах Полісу(договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АВ/9240004 та на умовах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачеві відшкодування моральної шкоди в будь-якому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 394,64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial