Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

11.06.2018 р. позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів, у якому просить суд: 1) визнати останніх такими, що втратили право на користування житлом, а саме квартирою, що находиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) усунути перешкодиу користуванні квартирою шляхом скасування реєстрації відповідачів; 3) стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі 12 412,98 грн., які становлять їх частку, яку вони зобов`язані були сплатити за період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р. за користування житлом та комунальними послугами. В обґрунтування позову послався на те, що відповідачі будучи співвласниками житла і зареєстрованими у ньому, там фактично з 1992 року не проживають, не приймають участі в утриманні спірного майна, не платить комунальні послуги, чим порушують його права на розпорядження житлом. Зазначив, що за період часу з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р. ним особисто сплачено за житло та комунальні послуги грошові кошти в розмірі 16 550,64 грн., відтак на його думку кожен із відповідачів зобов`язані йому відшкодувати по 1/4 частки коштів від вказаної суми. 30.01.2019 року через канцелярію суду надійшов відзив, у якому відповідачі зазначили, що не зважаючи на те, що позивач вказує що вони не проживають у спірному майні з 1992 р., відповідач [PERSON] у спірній квартирі проживала ще до її приватизації та включно до 1996 р.. На протязі тривалого часу відповідач [PERSON] , перебуваючи на заробітках за кордоном постійно переказувала позивачу кошти на оплату житла. Всі вони являються співвласниками спірного майна, відтак позовна вимога про втрату права користування квартирою призведе до порушення їхніх прав. Зазначили, що у квітні 2016 р. Червоноградським міським судом Львівської області розглянуто справу про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, та рішенням суду у позові було відмовлено. З урахування наведеного, просять в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житлом відмовити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, перший суду пояснив, що відповідачі не проживають у спірній квартирі близько 30 років та не оплачують комунальні послуги. Ствердив, що послуги теплокомуненерго нараховуються згідно площі квартири, а квартплата нараховується від кількості зареєстрованих осіб в житлі. Відповідачі у судовому засіданні позов визнали частково в частині стягнення коштів за квартплату нараховану КП «ЧЖКС», при цьому їх представник пояснив, що відповідачі являються співвласниками спірного майна, в якому встановлені лічильники на воду, світло та газ котрими користується лише позивач. Представник третьої особа у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, про час і місце судового розгляду був належно повідомленим. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] від 02.04.2007 р., квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить сторонам в рівних частках кожному, що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.07.2007 р. №15340599. Згідно довідки про склад сім`ї №27424 від 04.10.2017 року, сторони зареєстровані у спірній квартирі. Як видно з актів КП "ЧЖКС" від 10.10.2017 р., 16.01.2018 р., 25.01.2018 р., 16.02.2018 р. 22.03.2018 р. на час складання актів відповідачі за вказаною адресою не проживають. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.04.2016 р., в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про втрату права на користування житловою площею квартири та скасування реєстрації - відмовлено. В період часу з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р. позивачем самостійно здійснено оплату наданих житлово-комунальних послуг за користування житлом на загальну суму - 16 550,64 грн., зокрема за послуги: КП «Червоноградводоканал» - 1 913,59 грн.; КП «Червоноградтеплокомуненерго» - 10 862,44 грн.; КП «Червонограджитлокомунсервіс» - 3 290,06 грн.; ПАТ «Львівобленерго» Шахтний район електромереж - 484,55 грн., що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Однак позбавити права користування осіб, які є співвласниками квартири, суд не має права, оскільки у такий спосіб втрутиться у право власності останніх. Припинення права власності є окремим інститутом цивільного права, що регулюється нормами глави 25 ЦК України. Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та доводи в обґрунтування підстав і предмету позовних вимог не дають підстав для задоволення позову в частині визнання осіб таким, що втратили право користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом скасування реєстрації, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити повністю. Що стосується позовної вимоги про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг та користування житлом суд виходив з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 даного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно п.5 ч.2 ст. 7 даного Закону індивідуальний споживач зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місцепроживання власника та місцезнаходження майна. Зі змісту наведених норм законодавства випливає, що обов`язок оплати житлово-комунальних послуг лежить на усіх власниках спірного майна, відтак вони несуть солідарну відповідальність за невиконання обов`язку по оплаті за житлово-комунальні послуги. Слід зазначити, що судом не прийнято до уваги копії квитанцій «Western Union » у кількості 3 шт., які були долучені відповідачами до відзиву, як підтвердження переказів коштів [PERSON] на рахунок позивача в порядку оплати витрат за житло, оскільки з таких не можливо встановити наявність обставин, які мають значення для вирішення справи, у зв`язку із їх низькою якістю. При розрахунку розміру компенсації, яка підлягає стягненню суд виходить з того, що у вказаний період з 01.01.2015 р. по 30.09.2017 р. включно, у спірному майні є зареєстрованими сторони, проте за вказаний період і по сьогоднішній день у квартирі проживає лише позивач. Комунальні послуги за електроенергію, водопостачання та водовідведення у спірному майні обліковуються через лічильники, а тому сплачені позивачем кошти за послуги надані КП «Червоноградводоканал» та ПАТ «Львівобленерго» Шахтний район електромереж поділу між співвласниками не підлягають, так як відповідачі за вказаний період часу у спірному майні не проживали, тим самим не користувалися даними комунальними послугами, і такі не мають характеру утримання житлового приміщення. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що розрахунок наданих житлово-комунальних послуг КП «Червоноградтеплокомуненерго» здійснений у відповідності до загальної площі спірної квартири, а розрахунок наданих житлово-комунальних послуг КП «Червонограджитлокомунсервіс» здійснений у відповідності до кількості зареєстрованих осіб у спірному майні. З урахуванням наведеного вище, беручи до уваги позицію відповідачів, щодо часткової готовності відшкодувати позивачу понесені витрати з оплати комунальних послуг, суд приходить до висновку, що сплачені позивачем кошти за житлово-комунальні послуги надані КП «Червоноградтеплокомуненерго» та КП «Червонограджитлокомунсервіс» в загальній сумі 14 152,50 грн. підлягають поділу між усіма співвласниками спірного майна в рівних частках кожному, а тому з кожного з відповідачів у користь позивача підлягає стягненню 3538,13 грн. (14 152,50 грн. / 4) компенсації понесених витрат з утримання квартири, відтак позов в частині стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг та користування житлом підлягає до часткового задоволення. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів у користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (75 %) у сумі 217,72 грн. з кожного. Решта суми судового збору (25%) у розмірі 115, 26 грн. підлягає стягненню з позивача у користь держави.

Outcome: partial