Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Яворівська окружна прокуратура Львівської області в інтересах держави в особі Мостиської районної ради Львівської області (правонаступник Мостиська міська рада Львівської області) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на користь Мостиської міської ради Львівської області кошти в розмірі 8170,89 грн., затрачених Комунальним некомерційним підприємством «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області (змінила назву з КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області) на лікування потерпілого від злочину [PERSON] . В обґрунтування позову покликається на те, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.04.2020р., який набрав законної сили 26.05.2020р., - [PERSON] (відповідача) визнано виним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] , - порушення ним Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди - заподіянням тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя потерпілому [PERSON] , - такий змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області з 03.12.2019р., а всього 21 календарний день. Витрати, понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] становлять 8170грн. 89коп. та такі (кошти понесені закладом за стаціонаре лікування потерпілого від кримінального правопорушення) зобов`язаний відшкодувати відповідач. Зазначає, що прокуратурою встановлено, що ні в ході досудового розслідування, ні під час судового провадження у Мостиському районному суді Львівської області, ні після винесення судом вироку, ні Мостиською районною радою (правонаступником якої стала Мостиська міська рада Львівської області), ні КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області (змінила назву на Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області) не вжито жодних заходів, в тому числі, представницького характеру, щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілого [PERSON] , що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави з метою стягнення до бюджету відповідних витрат. З огляду на те, що КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області (змінила назву на Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області) відноситься до установ комунальної власності, засновником якого є Мостиська районна рада Львівської області (правонаступник Мостиська міська рада Львівської області), а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із місцевого бюджету у вигляді субвенцій, відтак прокуратура звернулась із позовом в інтересах держави в особі Мостиської районної ради Львівської області (правонаступник Мостиська міська рада Львівської області) про відшкодування витрат, понесених закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинних дій [PERSON] (відповідача). Представник Яворівської окружної прокуратури Львівської області - Білозір О.М. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила такі задовольнити. Зазначила, що згідно наданих страховою компанією ПАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» пояснень, остання здійснює відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та майну потерпілого, а не третім особам та вважає, що прокуратурою вірно визначено відповідача у даних цивільно-правових відносинах. Представник позивача Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Мостиської районної ради Львівської області) будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання та була вручена йому особисто, його інтереси в судовому засіданні представлені адвокатом Герасимчук Л.Р. У попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] не згідний був із заявленими позовними вимогами та стверджував, що дану шкоду має відшкодувати лікувальному закладу страхова компанія, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Герасимчук Л.Р. в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила покликаючись на те, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у даній цивільній справі, а належним відповідачем у відповідності до постанови Пленуму ВСУ №4 від 01.03.2013р. та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц є страховик та сума завданої матеріальної шкоди не виходить за межі страхового відшкодування, однак лікарня про виплату такої шкоди в страхову компанію із відповідною заявою не зверталась. Ствердила, що страховиком в даному випадку є Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», на підтвердження чого відповідачем [PERSON] були надані страхові поліси, які долучено до матеріалів справи. Вказала, що вона не заперечує щодо права лікарні на відшкодування заподіяної шкоди, однак, оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем, просить відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог. Представник третьої особи - Комунального некомерційного підприємства «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області (змінено назву з КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області) в судове засідання не з?явився, однак в матеріалах справи міститься заява останнього, згідно якої зазначають, що позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати у їх відсутності. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмові пояснення, згідно яких відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним Законом - Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик здійснює виплату страхового відшкодування потерпілій стороні. Крім того, вказали, що ні позивач, ні третя особа КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області (змінила назву на Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області) в страхову компанію із заявами про виплату страхового відшкодування та відповідним документами в порядку, передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - не звертались. Просили суд проводити розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з продовженням карантинних обмежувальних заходів на території України. Ухвалою судді від 22.06.2020 року позовну заяву Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Мостиської районної ради Львівської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 09.11.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Герасимчук Л.Р. про залучення Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в якості співвідповідача відмовлено, таку залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 30.03.2021р. задоволено клопотання прокурора Білозір О.М. про перейменування особи та залучення правонаступника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.15 та п.п.8 і 9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §35). Суд звертає увагу, що ні Мостиською районною радою, ні її правонаступником Мостиською міською радою Львівської області та Комунальним некомерційним підприємством «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області не вжито жодних заходів, в тому числі, представницького характеру, щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування потерпілого, що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави з метою стягнення до бюджету відповідних витрат. Оскільки КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області відносяться до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із місцевого бюджету, тому у даному випадку вказане призводить до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, у зв`язку з чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому. Слід зазначити, що перший заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Тормишова М.С. зверталася з листом від 16.06.2020р. за №14.31/05-25-2579ВИХ-20 до Мостиської районної ради (правонаступника Мостиської міської ради Львівської області), в якому повідомила, що Городоцькою місцевою прокуратурою підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Мостиської районної ради Львівської області до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 8170,89грн., затрачених КНП «Мостиська центральна районна лікарня» на лікування потерпілого [PERSON] . Таким чином, враховуючи заподіяння шкоди інтересам держави та не вчинення жодних дій як Мостиською районною радою, так і її правонаступником Мостиською міською радою Львівської області та Комунальним некомерційним підприємством «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області спрямованих на відшкодування завданих збитків, прокурор правомірно звернувся до суду із вказаним вище позовом. Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.04.2020 року (справа №448/280/20) визнано [PERSON] (відповідача) винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами і на підставі ст.75 КК України звільнено останнього з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік. Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з зазначеними положеннями ЦПК України, вищевказані обставини, а також винність відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, що визначені вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.04.2020 року (справа №448/280/20), не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо кримінальне правопорушення вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ від 16 липня 1993 №545 (далі Порядок). Згідно з п.2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдано діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягненні в установленому порядку кошти незалежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом у справах 450/1335/15-ц (постанова від 01 квітня 2019 року); №295/2579/17 (постанова від 19 червня 2019 року). Отже, вказаними нормами закону передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину. Так, з вироку Мостиського районного суду Львівської області від 23.04.2020 року вбачається, що [PERSON] , 03.12.2019 року близько 10 год. 30 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», реєстр, номер [NUMBER] із напівпричепом-самоскидом марки «KAISER ROBUSTE» реєстр.номер [NUMBER] , рухаючись автомобільною дорогою М-11 «Мостиська-Шегині» в напрямку м.Львова, на 62 км + 400 м. вказаної вище автодороги, в порушення вимог п.п. 1.2., 12.1 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) розділу 34 «Дорожня розмітка» чинних Правил дорожнього руху України, не вівши автомобіль в межах своєї правої смуги руху, не вибравши безпечної швидкості руху, не врахувавши дорожню обстановку, а також особливості вантажу, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримавшись вимог дорожньої розмітки 1.1. розділу 34. «Дорожня розмітка» чинних Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого спричинив зіткнення із транспортним засобом - автомобілем марки «OPEL ASTRA», реєстр. номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в напрямку м.Мостиська, Львівської області. Протиправні дії [PERSON] , що виразились в порушенні Правил дорожнього руху України є в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме отриманням потерпілими [PERSON] та [PERSON] , тілесних ушкоджень, зокрема: - водій автомобіля марки «OPEL ASTRA», реєстр, номер [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому основи та склепіння черепа, перелому виличної кістки зліва, перелому лівої ключиці, струсу головного мозку, рани на голові зліва, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; - пасажир автомобіля марки «OPEL ASTRA», реєстр, номер [NUMBER] [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Отже, від вчиненого відповідачем кримінального правопорушення потерпілий [PERSON] отримав тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області (перейменовано на Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області) 21 календарний день, починаючи з 03.12.2019р., тобто 21 ліжко-день. Вартість ліжко-дня включає в себе затрати на заробітну плату медичного персоналу, харчування, комунальні послуги, інші затрати лікарні. Усього на лікування та утримання потерпілого [PERSON] в лікарні витрачено 8170 грн. 89 коп. (вартість одного ліжко-дня складає 389 грн. 09 коп.), що підтверджується довідкою КНП «Мостиська центральна районна лікарня» Мостиської районної ради Львівської області № 273 від 07.05.2020 року та наданим розрахунком-калькуляцією вартості одного ліжко-дня. Згідно вказаної довідки заходи щодо відшкодування витрачених коштів адміністрацією лікарні не вживалися. Вказаний розрахунок витрат стороною відповідача не спростовувався. Слід вказати, що Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області є установою охорони здоров`я населення. Згідно з визначення, передбаченого п.1 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджет - план формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Відповідно до пп. «а» п. 3 ч. 1 ст. 89 БК України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад належать, зокрема, видатки на охорону здоров`я, в т.ч. на амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні). Згідно зі ст.18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Згідно з п.п. 3, 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», у межах програми медичних гарантій держава гарантує громадянам, іноземцям, особам без громадянства, які постійно проживають на території України, та особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, повну оплату за рахунок коштів Державного бюджету України необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, пов`язаних з наданням вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги; третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», передбачено, що договір про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій укладається між закладом охорони здоров`я, реабілітаційним закладом незалежно від форми власності чи фізичною особою - підприємцем, яка у встановленому законом порядку одержала ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та/або має право на надання реабілітаційної допомоги згідно із законодавством та Уповноваженим органом. Відповідно до ч.5 ст.9 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», надання медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій, пов`язаних з вторинною (спеціалізованою), третинною (високоспеціалізованою), паліативною медичною допомогою та медичною реабілітацією, здійснюється за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, або лікуючого лікаря в порядку, передбаченому законодавством, крім випадків, коли згідно із законодавством направлення лікаря не вимагається. Відповідно до ч.2 ст.61 Закону України «Про місцеве самоврядування», районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання. Згідно зі ст.49 Конституції України, охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Згідно рішення І Сесії VIII скликання Мостиської міської ради Львівської області №16 від 08.12.2020р., - Комунальне некомерційне підприємство «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області прийнято у комунальну власність Мостиської міської ради Львівської області. Отже, Мостиська міська рада Львівської області стала правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області. Отже, відповідно до ст.89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування Комунального некомерційного підприємства «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області здійснюються за рахунок коштів бюджету об`єднаних територіальних громад, тобто Мостиська міська рада Львівської області затверджує місцевий бюджет та здійснює фінансування даного закладу охорони здоров?я (затверджує видатки на охорону здоров?я). Таким чином, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області понесла витрати на лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення, і між діями відповідача [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.04.2020 року, який набрав законної сили 26.05.2020 року, суд дійшов висновку, що обов`язок по відшкодуванню цих витрат необхідно покласти саме на відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] жодних доказів на спростування позовних вимог не подав, а розмір витрат на лікування [PERSON] підтверджений відповідними доказами. Що ж стосується покликань представника відповідача - адвоката Герасимчук Л.Р. про те, що із вказаними позовними вимогами позивачу слід було звертатися до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] , тобто, що останній не є належним відповідачем, а належним відповідачем є Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8756286, код страховика 015, укладеним 01.04.2019р. і дійсним до 03.04.2020р., цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «RENAULT MAGNUM», реєстр.№ [NUMBER] , - ТзОВ «Вербена», була застрахована. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить двісті тисяч грн., за шкоду заподіяну майну становить сто тисяч грн., франшиза нуль грн. Страхувальник, - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник або особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно до п.22.1 ст.22 згаданого Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В силу ст.3 цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону). Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник і страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією, оскільки заклад охорони здоров`я не є потерпілим від кримінального правопорушення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, враховує відповідний висновок щодо вибору та застосування норм права, викладений Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-1343цс15. Окрім цього, суд вважає необхідним зазначити, що безпідставним є посилання представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі №№755/18006/15-ц, оскільки вона стосується правовідносин з відшкодування третій особі шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не правовідносин з відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. З врахування наведеного, суд вважає, що стороною позивача вірно визначено коло осіб, зокрема відповідача у даних цивільно-правових відносинах. Беручи до уваги усі наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн. (який був встановлений на час пред`явлення позовних вимог).

Outcome: approved