Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

18.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , згідно з якою просить стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 12.06.2017 року відповідач на громадському місці в с.Городище Козівського району Тернопільської області в присутності інших осіб, без будь яких на це причин ударом ноги повалив його на землю та почав наносити ногами в його сторону удари в різні частини тіла, чим спричинив тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Органи досудового розслідування Козівського ВП Бережанського ВП ГУ НП в Тернопільській області внесли відомості до ЄРДР, провели досудове розслідування по даному факту, пред`явили [PERSON] підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК України і передали кримінальне провадження до суду. В подальшому, згідно з ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2019 року, кримінальне провадження №12017210110000100 від 13.06.2017 року відносно обвинуваченого [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим, а відтак згідно з вимог п.10 ст.55 КК України має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, і змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Так як, відповідач своїми діями завдав йому фізичного болю та страждань, які виразилися у зміні становища в гіршу сторону, він не міг довгий період часу виконувати домашню роботу по веденні господарства, повноцінно відпочивати та проводити час дозвілля, не міг відвідати своїх родичів, оскільки будучи побитим, стан його здоров`я був пригнічений, не міг зустрічатися з товаришами, вирішувати питання по побуту та якнайкращого існування, а його близькі та знайомі особи з якими не зміг зустрітися почали відноситися до нього не з такою увагою, як було до отримання тілесних ушкоджень. Вказує, що відповідач поводиться зверхньо та за свої протиправні дії не вибачився, а тому моральну шкоду оцінює в 20000 грн.. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.08.2019 року матеріали позовної заяви було залишено без руху. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 30.09.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 31.10.2019 року [PERSON] скерував на адресу суду відзив, згідно з якого вважає, що позивач звертаючись до суду не зазначив, коли і ким, які саме права порушено, вступна та описова частини позову суперечать їх мотивувальній; повідомляє, що матеріали обвинувального акту скерованого до суду першої інстанції із 10-ти судових засідань, які призначалися у жовтні-грудні 2017 року, лютому-серпні 2018 року, в лютому-червні 2019 року, п`ять із таких не відбулося по причині відсутності в залі суду без поважних причин [PERSON] ; умислу чи інших причин нанесення ушкоджень потерпілому (позивачу) у нього бути не могло; позивач неодноразово вчиняє та вчиняв сварки з жителями села застосовуючи фізичну силу, за що судом притягувався до кримінальної відповідальності. В зв`язку із наведеним просить позовну заяву залишити без задоволення. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 16.06.2020 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені у позові обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив. Заслухавши учасників справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Судом встановлено, що ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2019 року, постановлено [PERSON] звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст..49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадженні, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12017210110000100 від 13.06.2017 року відносно [PERSON] в частині обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним провадженням залишено без розгляду (а.с.2-3, 22-23). Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає, що протиправні дії відповідача безперечно спричинили позивачу крім фізичного болю та страждань, ще й душевні переживання, які проявились у вимушеній зміні нормального життєвого ритму. Враховуючи похилий вік позивача, очевидно, що спричинені йому тілесні ушкодження спричинили лише негативні фізичні наслідки. Безперечно, нормальні життєві зв`язки та звичний ритм життя в такому випадку був відчутно порушеним, що не могло не відбитись на його емоційному та психічному стані і тому, є всі підстави для стягнення моральної шкоди. Разом з тим, заявлений позивачем розмір моральної шкоди на переконання суду є завищеним та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Слід врахувати, що позивачу було завдано легких тілесних ушкоджень, які по суті, не спричинили втрати працездатності і що не потребує тривалого часу для відновлення попереднього стану. Відповідач, при цьому, визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, згідно з ухвали суду, в відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п.5 та п.9 цієї ж Постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачем не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості. Відтак,

Outcome: partial