Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» , в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, від 27.01.2020, зареєстрованого в реєстрі за №362. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила що відповідачем був пропущений строк звернення за вчиненням виконавчого напису позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Крім того, вказує, що відповідачем не було подано нотаріусу документи на підтвердження безспірної заборгованості позивача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.02.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Каламайко Д.Ю. через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача АТ «КРЕДОБАНК» не з`явився про час, дату та місце слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку за юридичною адресою, що підтверджується поштовими зворотними повідомленнями, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив,а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі\~України (ст. 16),\~Цивільному процесуальному\~кодексу України (ст. 4). Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26травня 2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним\~товариством ПЛАТИНУМ\~БАНК (код\~ЄДРПОУ 33308489) було укладено Кредитний договір із страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) №10/10598ECLKB24T11 (Перенесення платежу поточний), за умовами якого позичальнику було надано кредит в розмірі 20753,70 грн., зі сплатою 12,0 % річних, зі строком кредитування\~26\~платіжних періодів\~та датою повернення кредиту 05.05.2011. Відповідно до кредитного договору банк формує Графік платежів (Додаток №1) із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом, комісії за обслуговування Кредиту, вартості всіх супутніх послуг та ін. Платіжні періоди у кінці Графіку платежів, в яких не зазначена сума щомісячного платежу, використовується для перенесення платежу за зверненням Позичальника у порядку, визначеному в розділі 3 цього Договору. З Додатку №1 - Графік до кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) №10/10598ECLKB24T11 вбачається, що було визначено 26 платежів тривалістю і платіжним періодом в один місяць зі сплатою за всі періоди усього 34414,60 грн. 02 липня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ПЛАТИНУМ БАНК» та Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» був укладений Договір про відступлення права вимоги №270К, за яким останній набув права вимоги до позивачки. 27.01.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 362 про звернення стягнення з позивачки [PERSON] на користь АТ «КРЕДОБАНК» заборгованості по Кредитному договору №10/10598ECLKB24T11 від 26.05.2016 року на загальну суму 27290,36 грн., в тому числі: суми заборгованості за кредитом 16557,99 грн.; суми заборгованості за відсотками 1676,62 грн.; суми заборгованості за комісіями9055,75 грн.. Стягнення заборгованості проводиться за період з 02.07.2018 року по 05.11.2019 року. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Дмитром Анатолійовичем було відкрито виконавче провадження №61627813 про примусове стягнення з [PERSON] на користь АТ «КРЕДОБАНК» 27290,36 гривень на підставі виконавчого напису №362 вчиненого 27.01.2020 року. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. У відповідності до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В той же час, 22.02.2017 р. постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в наступній частині: « Пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості» . Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 16.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 р. до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Укладення кредитного договору №10/10598ECLKB24T11 від 26.05.2016 року відбулося шляхом підписання договору, без його нотаріального оформлення, а отже виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття. Отже, враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а саме нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги [PERSON] - такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved