Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області у справі № 2-176/11 було розірвано. Цим же рішенням ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 150, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що встановлений судом розмір аліментів значно менший, ніж є встановлений на даний час мінімум, визначений чинним законодавством; також, з моменту прийняття вказаного рішення істотно змінились (збільшились) потреби дітей для забезпечення їх фізичного, розумового, морального розвитку та відпочинку. Крім того, на її утриманні перебувають ще двоє дітей: донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка на даний час навчається і самостійного заробітку не має, та [PERSON] , [INFO] , яка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач неналежно виконує обов`язок щодо утримання дітей, хоча є працездатним здоровим чоловіком, має можливість надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Станом на 01.02.2018 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становила 36\~745, 20 грн. Зважаючи на вищевикладене, просить збільшити розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на 3\~000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь 2000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позивач в письмовій заяві позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в т.ч., через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3ст.51 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Як встановлено судом, сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Згідно рішення Любешівського районного суду Волинської області у справі № 2-176/11 ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 150, 00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з постанови державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 19.02.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України станом на 01.02.2018 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за рішенням Любешівського районного суду Волинської області у справі № 2-176/11 в сумі 36\~745, 20 грн. (а.с.10-11). Згідно з\~ п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ст. 7 Зaкoну України "Про Державний бюджет нa 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року встановлений в розмірі 2218 гривень. На думку суду, присуджений у 2007 році розмір аліментів, не може покрити витрати на забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дітей, є меншим від мінімально встановленого Законом. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Беручи до\~уваги рівність\~прав та\~обов`язків батьків\~щодо дітей,\~те,\~що обов`язок\~утримувати дитину\~не залежить\~від бажання\~чи можливостей\~батьків,\~враховуючи загальне\~правило,\~що батьки\~зобов`язанні утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття навіть\~у тому\~разі,\~коли виконання\~цього обов`язку\~може призвести\~до неповного\~задоволення їх\~власних матеріальних\~і духовних\~потреб,\~з метою\~забезпечення нормального\~догляду за\~дитиною,\~враховуючи матеріальне\~становище позивача\~та відповідача,\~характер та\~розмір витрат\~на виховання\~та гармонійний\~розвиток дитини,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~слід задовольнити\~частково,\~змінивши розмір\~аліментів з\~150,00\~гривень щомісячно\~на 2\~000,\~00\~грн.\~щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. Згідно ст..141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 768, 40 грн. судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Разом з тим, доказів у розумінні вимог ст..137 ЦПК України, на підтвердження факту їх понесення позивачем не надано. Також, при поданні позову стороною позивача не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Зважаючи на наведене, суд відмовляє у відшкодуванні зазначених судових витрат.

Outcome: partial