Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

20 серпня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом 2017-2018 років між нею та відповідачем [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, а саме: - 14 червня 2017 року позивач уклала у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір позики з відповідачем по справі - [PERSON] , відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняла в борг суму в розмірі 52 400 грн. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язана повернути борг до 14 червня 2018. Грошові кошти за розпискою [PERSON] отримала під час складання розписки. Станом на час звернення до суду відповідачем [PERSON] борг не повернуто. - 27 липня 2017 року позивач уклала у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір позики з відповідачем по справі - [PERSON] , відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняла в борг суму в розмірі 20 000 грн. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язана повернути борг до 27 липня 2018. Грошові кошти за розпискою [PERSON] отримала під час складання розписки. Станом на час звернення до суду відповідачем [PERSON] борг не повернуто. - 10 грудня 2017 року позивач уклала у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір позики з відповідачем по справі - [PERSON] , відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняла в борг суму в розмірі 74 000 грн. Оскільки договором строк повернення позики не встановлювався, то в силу статті 1049 УК України, строком повернення позики є 08.07.2019, що відповідає даті отримання відповідачем претензії з повернення боргу. Гроші за розпискою [PERSON] отримала під час складання розписки. Станом на час звернення до суду відповідачем [PERSON] борг не повернуто. - 14 травня 2018 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір позики з відповідачем по справі - [PERSON] , відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняла в борг суму в розмірі 2000 доларів США та 66 000 грн. Відповідно до розписки [PERSON] зобов`язана повернути борг до 14 липня 2018, з яких 11.11.2018 відповідач повернула грошові кошти в розмірі в сумі 2000 доларів США, а також 420 доларів США та 12000 грн. в рахунок погашення своїх боргових зобов`язань. Згідно курсу НБУ станом на 09.11.2018 рік, 420 доларів США еквівалентно 11729 грн. 22 коп. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] повинна сплатити всього за всіма грошовими зобов`язаннями борг в сумі 269 524 грн. 59 коп., з яких 212 400 грн. - сума простроченої заборгованості за позиками; 42 960 грн. 29 - сума нарахованих прострочених відсотків з розрахунку однієї облікової ставки НБУ по день винесення судового рішення, розмір яких визначено на день звернення до суду; 2583 грн. 71 грн. - сума нарахованих не прострочених відсотків; 279 грн. 93 коп. - 3% річних, нарахованих на суму прострочених відсотків; 3082 грн. 72 коп. - 3% річних, нарахованих на суму основного боргу; інфляційні втрати, нараховані на суму основної заборгованості по день винесення судового рішення, що станом на день звернення до суду становить 8217 грн. 94 коп. та понесені судові витрати. Зазначає, що часткове погашення відповідачем [PERSON] боргу в розмір 420 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 09.11.2018 рік складає 11729 грн. 22 коп.. та 12000 грн. підлягає зарахуванню до загальної суми боргу в порядку черговості, визначеній статтею 534 ЦК України, а саме на погашення відсотків за користування грошовими коштами. У зв`язку з неповерненням відповідачем [PERSON] коштів у строк, визначений у договорах, позивач звернулась з позовом до суду для захисту своїх майнових прав. Ухвалою судді від 03.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. (а.с.43-44). Ухвалою суду від 21.08.2019 року за заявою [PERSON] накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та на земельну ділянку площею 0.0512 га, кадастровий номер 3510900000:50:158:0017, яка належить на праві приватної власності [PERSON] .(а.с.53-54) Ухвалою суду від 27 січня 2010 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики удаваним та повернення безпідставно отриманих грошових коштів залишено без розгляду. 05.11.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що хоча нею і складені розписки про отримання в борг грошових коштів від [PERSON] , проте вказані грошові кошти фактично отримувала [PERSON] , яка є знайомою позивача. Крім того зазначає, що боргова розписка від 14.05.2018 року складена на суму боргу 56000 грн., а не на 66000 грн.. як в ній зазначено шляхом виправлення. Вказує на часткове погашення нею боргу, що підтверджено випискою з переписки з позивачем (скріншоти). Зазначає, що в рахунок сплати боргу нею виплачено 37287 грн., де залишок заборгованості за основним боргом складає 175113 грн. Відповідач [PERSON] заперечуючи позовні вимоги в частині нарахованих відсотків та зарахування сплачених грошових коштів в рахунок погашення відсотків за договором позики, оскільки під час укладання боргових розписок між сторонами не існувало домовленості щодо сплати відсотків за користування грошовими коштами. Позивач та її представник в судовому засіданні позоні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково позивач пояснила, що 14 травня 2018 року їй зателефонувала відповідач та попрохала надати в борг 2000 доларів США та 56 000 грн., на що вона погодилась. Через деякий час відповідач приїхала до будинку її матері в сел. Онуфріївка із написаною власноручно розпискою. Під час передання грошових коштів, відповідач попросила надати не 56000 грн., а 66000 грн. Позивач повідомила, що не має ще 10000 грн., але її мати [PERSON] , яка була присутня під час передачі грошових коштів, повідомила, що має 10000 грн. і може надати їх відповідачу, що і було зроблено. Після чого, [PERSON] власноручно виправила у розписці суму боргу з 56000 грн. на 66000 грн. Дану обставину може підтвердити [PERSON] . Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідач зауважила, що суму основного боргу за розписками вона визнає за вирахуванням сплачених коштів, тобто в сумі 109053 грн. Нарахування відсотків та інфляційних втрат вважає безпідставними, оскільки умовами договору вони не передбачені. Зазначила, що 14.05.2018 взяла у позивача в борг суму 56000 грн., а не 66000 грн. та їй не відомо, хто виправив суму в розписці. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду засвідчила, що позивач являється її рідною донькою, з відповідачем вона знайома давно, оскільки позивач перебувала з нею в дружніх та довірливих стосунках. 14.05.2018 за місцем свого проживання вона була свідком того, як її донька передала [PERSON] 2000 доларів США та 66000 грн. При цьому, 10000 грн. з вказаної суми донька взяла у неї на прохання [PERSON] . Після чого, [PERSON] в її присутності виправила суму в розписці власноручно. Суд, заслухавши сторони, представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, в тому числі оригінали боргових розписок, надані позивачем для огляду, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 14.06.2017 між позивачем, [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 52400 грн., які зобов`язалася повернути до 14.06.2018. На підтвердження отримання позичених коштів, 14.06.2017 року [PERSON] надала письмову розписку.(а.с.13). Крім того, 10.12.2017 між позивачем, [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 74000 грн., які зобов`язалася повернути. На підтвердження отримання позичених коштів, 10.12.2017 року [PERSON] надала письмову розписку.(а.с.14). Також, 27.07.2017 між позивачем, [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 20 000 грн., які зобов`язалася повернути до 27.07.2018 року. На підтвердження отримання позичених коштів, 27.07.2017 року [PERSON] надала письмову розписку.(а.с.15). Крім того, 14.05.2018 між позивачем, [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 2 000 доларів США та 66 000 грн., які зобов`язалася повернути до 14 липня 2018 року. На підтвердження отримання позичених коштів, 14.05.2018 року [PERSON] надала письмову розписку.(а.с.12). 11.11.2018 позивач [PERSON] отримала від відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі в сумі 2000 доларів США, 420 доларів США та 12000 грн. в рахунок погашення боргових зобов`язань, що сторонами не оспорюється. (а.с.16) 03 липня 2019 року позивачем [PERSON] направлено на адресу [PERSON] претензію щодо повернення грошових коштів отриманих в борг за розпискою від 10.12.2017 року в сумі 74 000 грн., яка отримана відповідачем [PERSON] 08.07.2019. (а.с.17-18). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На час розгляду справи зобов`язання в повному обсязі не виконано, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву та представником відповідача. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписки відповідача [PERSON] від 14.05.2018, 14.06.2017, 10.12.2017, 27.07.2017, власноручне написання та підписання якої ніким не заперечується, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З детального аналізу змісту боргових розписок вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача [PERSON] . Крім того, строком повернення позикодавцеві [PERSON] позики згідно розписки від 14.05.2018 року (а.с.12) в сумі 66 000 грн. є 02.08.2018 року, оскільки пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позики здійснено 03.07.2019 року. (а.с.17). Наявність у позивача оригіналів вказаних боргових документів є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів та її волевиявлення у строк, визначений в них та у відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання. Частиною же 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивачем, при проведенні власного розрахунку з борговими зобов`язаннями застосовано норми статті 534 ЦК України, щодо застосування черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням та враховано часткове погашення відповідачем боргу в розмірі 420 доларів США, що еквівалентно 11729 грн. 22 коп. та 12000 грн. в рахунок сплати процентів та неустойки. Крім того, розрахунки інфляційного збільшення боргу, наведені позивачем, 3% річних від простроченої суми, та процентів за договорами позики суд вважає невірними, оскільки позивачем проведено нарахування виходячи із загальної суми всіх боргових зобов`язань, а тому судом проведено розрахунок виходячи із приписів ст.ст.625, 1048 ЦК України по кожному окремому самостійного борговому збов`язанню, які мають різні істотні умови. Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з такого. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме : суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої основної суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США за борговою розпискою від 14.05.2018 року. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного періоду часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення виконання грошового зобовязання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно їх не сплачує, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простороченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначений правовий висновом міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17. При цьому, суд враховує, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки договора позики, укладені між позивачем та відповідачем, не мають прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. При застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК України) суд виходить з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов`язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту і т. п. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, погашаються після суми основного боргу. З огляду на викладене, суд проводить власний розрахунок заборгованості за зобов`язаннями із застосуванням ст.ст. 625, 1048 ЦК України за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга". Згідно розписки від 14.06.2017 на суму 52400 грн., терміном повернення грошового зобов`язання є 14.06.2018 рік. Розрахунок суми відсотків суд проводить в розмірі облікової ставки НБУ (17% станом на 14.06.2018), кількість днів користування грошовими коштами складає 366, тобто сума відсотків дорівнює 8932, 41 грн. 3 % річних від простроченої суми за період з 15.06.2018 по 30.10.2020: 52400 грн. х 869 днів х 3 : 100 : 365 = 3742,65 грн. Виходячи із розрахунку індексу інфляції починаючи з 15.06.2018 року по 30.10.2020 = 1,12423593 52400 грн. х 1,12423593= 58909, 96 грн. - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з моменту виникнення заборгованості по жовтень 2020 року, тобто станом на час наявної офіційної інформації щодо індексу інфляції у 2018-2020 роках. 58909, 96 грн. - 52400 грн. = 6509, 96 грн. - інфляційне збільшення боргу за період з 15.06.2018 по 30.10.2020. За розпискою від 10.12.2017 на суму 74000 грн. терміном повернення грошового зобов`язання є 03.08.2019 рік, відповідно станом на 30.10.2020 складає: Розрахунок суми відсотків суд проводить в розмірі облікової ставки НБУ (17% станом на 02.08.2019), кількість днів користування грошовими коштами складає 602, тобто сума відсотків дорівнює 20748, 38 грн. 3 % річних від простроченої суми: 74000 грн. х 455 днів х 3 : 100 : 365 = 2762, 35 грн. . Виходячи із розрахунку індекс інфляції складає з 02.08.2019 = 1,03747031 74000 грн. х 1,03747031 - 74000 = 2772, 80 грн. - інфляційне збільшення. За розпискою від 27.07.2017 на суму 20 000 грн. термін повернення грошового зобов`язання за якою 27.07.2018. Розрахунок суми відсотків за користування грошовими коштами суд проводить в розмірі облікової ставки НБУ (17, 5% станом на 27.07.2018), кількість днів користування грошовими коштами складає 366, тобто сума відсотків дорівнює 3509, 59 грн. Період прострочення виконання зобовязання з 28.07.2018 по 30.10.2020 - 826 днів. 20000 грн. х 826 дн. х 3 : 100 : 365 = 1356, 44 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Виходячи із розрахунку індексу інфляції починаючи з 27.07.2018 по 30.10.2020 = 1,13216106 20000 грн. х 1,13216106 - 20000 = 2643,22 грн. - інфляційне збільшення боргу. За розпискою від 14.05.2018 на суму 2000 доларів США та 66000 грн., термін повернення грошового зобов`язання 14.07.2018 рік, з яких 2000 доларів США повернуто 11.11.2018 року, 66 000 грн. не повернуто. Розрахунок суми відсотків за користування грошовими коштами суд проводить в розмірі облікової ставки НБУ (17, 5% станом на 14.07.2018), кількість днів користування грошовими коштами складає 62, тобто сума відсотків дорівнює 1961, 92 грн. 2000 доларів США х 181 день х 3 : 100 : 365 = 29,75 долара США - 3% річних від простроченої суми. 66000 грн. х 839 днів х 3 : 100 : 365 = 4546, 78 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Виходячи із розрахунку індексу інфляції починаючи з 14.07.2018 по 30.10.2020 = 1,12423593 66000 грн. х 1,12423593 - 66000 = 8199, 57 грн. - інфляційне збільшення. З досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає доведеним, що саме відповідач здійснила виправлення у розписці від 14.05.2018, а саме: суму 56000 виправила на 66000 грн. Дана обставина підтверджується показаннями свідка [PERSON] та позивача. Крім того, наявність декількох договорів позики, укладених між позивачем та відповідачем, свідчать про наявність довірливих стосунків між сторонами на час укладення вказаних договорів. Також, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаної обставини не надала. Суд не бере до уваги скріншот переписки надані відповідачем [PERSON] , як такі, що не можуть вважатись належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України. Також, суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо отримання грошових коштів в борг у позивача [PERSON] і інтересах та для [PERSON] , оскільки вказане спростовується матеріалами справи. Враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідачка виконала умови укладеного з позивачем договору позики, а часткове погашення заборгованості відповідно до правил ст. 534 ЦК України позивач відносить на сплату відсотків за користування грошовими коштами, які розраховані на рівні облікової ставки НБУ, за таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] станом на 30.10.2020 необхідно стягнути: - за розпискою від 14.06.2017 на суму 52400 грн. заборгованість в сумі 62652, 61 грн., яка складається з: 52400 грн. - основний борг; 3742, 65 - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 15.06.2018 по 30.10.2020; 6509, 96 грн. інфляційне збільшення боргу за період з 15.06.2018 по 30.10.2020; відсотки за користування грошовими коштами за період з 14.06.2017 по 14.06.2018 в сумі 8932, 41 грн., нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України стягненню не підлягають у зв`язку з їх сплатою 11.11.2018; - за розпискою від 27.07.2017 на суму 20 000 грн. заборгованість в сумі 23999, 66 грн., яка складається з: 20000 грн. - основний борг; 1356, 44 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період 28.07.2018 по 30.10.2020; 2643, 22 грн. - інфляційне збільшення боргу за період з 28.07.2018 по 30.10.2020; відсотки за користування грошовими коштами за період з 27.07.2017 по 27.07.2018 в сумі 3509, 59 грн., нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України стягненню не підлягають у зв`язку з їх сплатою 11.11.2018; - за розпискою від 10.12.2017 на суму 74000 грн. заборгованість в сумі 88996, 31грн., яка складається з: 74000 грн. - основний борг; 2762, 35 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 03.08.2019 по 30.10.2020; 2772, 80 грн. інфляційне збільшення боргу за період з 03.08.2019 по 30.10.2020; відсотки за користування грошовими коштами за період з 10.12.2017 по 02.03.2019 в сумі 20748, 38 грн., нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України підлягають стягненню в лише в сумі 9461, 16 грн., оскільки 11287, 22 грн. сплачено 11.11.2018; - за розпискою від 14.05.2018 на суму 2000 доларів США та 66 000 грн. заборгованість в розмірі 29,75 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 15.07.2018 по 11.11.2018 рік, а також заборгованість в сумі 80708, 27 грн., яка складається з: 66000 грн. - основний борг; 4546, 78 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 15.07.2018 по 30.10.2020; 8199, 57 грн.- інфляційне збільшення боргу за період з 15.07.2018 по 30.10.2020; 1961, 92 грн. - відсотків за користування грошовими коштами, нарахованих відповідно до ст. 1048 ЦК України, за період з 14.05.2018 по 14.07.2018. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 4393,61 грн. судового збору. Ухвалою суду від 21.08.2019 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та на земельну ділянку площею 0.0512 га, кадастровий номер 3510900000:50:158:0017, яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. З огляду на викладене та на нявність підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Світловодського міськрайонного суду від 21.08.2019, залишити без змін. На підставі викладеного,

Outcome: partial