Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

15.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Хотинської райдежадміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітніми дітьми. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 липня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, за актовим записом № 8. [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . Починаючи з червня 2018 року їхні шлюбні відносини фактично припинились і дружина разом з дітьми переїхали мешкати окремо від нього за адресою: [ADDRESS] , де на даний час проживають в найманому будинку. Згідно наказу Новоселицького районного суду від 05.09.2018 року з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. 22.06.2018 року відповідачка подала до Новоселицького районного суду позовну заяву про розірвання шлюбу, ухвалою Новоселицького районного суду від 25.09.2018 року сторонам був наданий термін для примирення строком на 6 місяців до 25.03.2019 року. Рішенням органу опіки та піклування Новоселицької РДА від 10.09.2018 року було визначено доцільність проживання дітей з батьком в с. Топорівці, Новоселицького району, Чернівецької області до винесення рішення про розірвання шлюбу. Однак вказане рішення органу опіки та піклування відповідачкою проігноровано, оскільки вона забрала дітей, перевела їх навчатися в навчальний заклад до с. Шилівці, Хотинського району, Чернівецької області. Також зазначає, що рішенням № 539-р Хотинської райдержадміністрації від 12.12.2018 року «Про встановлення [PERSON] » для участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] та [PERSON] встановлено такі способи участі побачення два дні на тиждень у п`ятницю з 16:00 години до неділі 15:00 години. Проте, зазначає, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди, а саме забороняє йому зустрічатися з дітьми, поводить себе агресивно, ігнорує та не виконує відповідне розпорядження голови РДА, не дає можливості батькові бачитися з синами, саме тому він змушений звернутися до суду. У зв`язку з такою поведінкою відповідачки він неодноразово звертався до поліції. Зазначає, що він в даний час офіційно не працює, а працює по найму. Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються в Шилівській ЗОШ Хотинського району, Чернівецької області. При цьому, вказує, що він є здоровою людиною, за місцем проживання характеризується позитивно, алкогольні напої не вживає, бажає приймати участь у вихованні синів, та постійно з ними спілкуватися. Підтримуючи вищевикладене, просить зобов`язати [PERSON] , [INFO] не чинити перешкоди [PERSON] , [INFO] у спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити [PERSON] для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, та просив надати йому дозвіл бачитися з дітьми 1 день на тиждень - субота, та 1 день на тиждень - неділя, також просив надати дозвіл на 1 місяць канікул, для спілкування та виховання з дітьми. Визнав, що на утримання дітей один раз сплатив аліменти 4 тисячі гривень під час розгляду даної справи в суді і має заборгованість 13,911 гривень. Пояснив, що заробить гроші на утримання дітей на час побачень з ними влітку і в його будинку обладнана дитяча кімната, розміром 2х2., в якій є телевізор та двоярусне ліжко для дітей. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позивача та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судомому засіданні уточнені позовні вимоги в частині спілкування відповідача з дітьми 1 день на тиждень - субота, та 1 день тиждень - неділя визнала, щодо позовних вимог в частині надання дозволу відповідачу на спілкування з дітьми на протязі одного місяця літніх канікул заперечувала, посилаючись на те, що у відповідача і так на даний час наявна заборгованість по аліментам. Також вказала, що вона на даний час змінила вже прізвище на [PERSON] . Представник третьої особи - Халчевська А.О. вимоги позивача підтримала, не заперечувала щодо надання дозволу батьку бачитися з дітьми один день на тиждень, зазначила що рішення Хотинської РДА № 539-р на даний час не є актуальним і передбачало забагато часу для спілкування батька з дітьми. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 липня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, за актовим записом № 8. 27.09.2009 року у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають біля позивача, та знаходяться на її утриманні. Як встановлено судом, з червня 2018 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені і відповідач разом з дітьми переїхали проживати окремо за адресою: [ADDRESS] , де на даний час і проживають в найманому будинку. Згідно наказу Новоселицького районного суду від 05.09.2018 року, з відповідача стягуються на користь позивача [PERSON] на утримання дітей аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Також, судом встановлено, що згідно рішення органу опіки та піклування Новоселицької РДА від 10.09.2018 року було визначено доцільність проживання дітей з батьком в с. Топорівці , Новоселицького району, Чернівецької області до винесення рішення про розірвання шлюбу. Проте, як зазначає позивач вказане рішення органу опіки та піклування не виконується, оскільки відповідач ігнорує дане рішення, забрала дітей, перевела їх навчатися в навчальний заклад до с. Шилівці, Хотинського району, Чернівецької області, де вони і навчаються по даний час. Відповідно до рішення за № 539-р Хотинської райдержадміністрації від 12.12.2018 року «Про встановлення [PERSON] » для участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] та [PERSON] встановлено побачення два дні на тиждень у п`ятницю з 16:00 години до неділі 15:00 години. Проте, як встановлено судом, та було підтверджено поясненнями позивача та його представника в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] чинить перешкоди, а саме забороняє позивачу зустрічатися з дітьми, тобто ігнорує та не виконує відповідне розпорядження РДА, не надає можливості батькові бачитися з неповнолітніми дітьми. Також судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює, проте працює по найму, є здоровою людиною, за місцем проживання характеризується позитивно, алкогольні напої не вживає, бажає приймати участь у вихованні неповнолітніх дітей, та постійно з ними спілкуватися. За місцем реєстрації та місцем проживання позивач також характеризується позитивно, що підтверджується відповідною довідкою-характеристикою Топорівської сільської ради № 280 від 13.09.2019 року, з якої вбачається, що за час проживання на території села [PERSON] характеризується з позитивної сторони, вихований, стриманий, ввічливий до старших, гідно веде себе в громадських місцях. Згідно матеріалів справи, а саме розпорядження № 539-р від 12 грудня 2018 року встановлено два дні на тиждень - п`ятниця з 16 години до неділі 15 години батькові [PERSON] , жителю с. Топорівці, Новоселицького району, Чернівецької області , для спілкування з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки розрахунку від 07 травня 2019 року № 6316 [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 4000 тисячі гривень і має заборгованість в розмірі 13911,00 гривень. Вирішуючи вимоги кожної із сторін у справі суд враховує наступні вимоги закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні з дітьми, перешкоджає зустрічам з ними, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом. Так, судом встановлено, що дійсно між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до того, що сторони між собою не спілкуються, відповідачка уникає зустрічей з позивачем, не надає можливості батьку спілкуватися з дітьми. Той факт, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи та був підтверджений належними письмовими доказами, а також поясненнями позивача та його представника наданими в судовому засіданні. Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору суд бере до уваги рішення Органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, але при цьому зауважує, що вказане рішення було прийнято без вивчення думки відповідачки стосовно даного питання, без проведення обстеження умов проживання дитини, що визнала представник третьої особи. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своїх дітей, а також враховуючи те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дітей, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, суд вважає за необхідне визначити порядок участі позивача у вихованні його дітей. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідачки не чинити останньому перешкоди у спілкуванні з дітьми, зважаючи на те, що такий факт, дійсно, має місце, що було достеменно встановлено під час розгляду справи та не спростовано жодним належним доказом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. Усунути перешкоди [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] у вихованні та спілкуванні з дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , надати дозвіл та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: 1-3 суботу кожного місяця з 08:00 години до 20:00 години; 2-4 неділю кожного місяця з 08:00 години до 20:00 години. В задоволенні інших вимог відмовити. При цьому, суд враховує відсутність достатніх доказів можливості створити належні умови для проживання і утримувати дітей в літній час на протязі місяця батьком, який неналежним чином виконує свої обов`язки по утриманню дітей, до подачі позову не сплачував аліменти, офіційно не працевлаштований, що позивач визнав в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial