Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

05 грудня 2014 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просили виселити відповідачів з належного їм на праві власності житлового будинку в [ADDRESS] в зв'язку з неприязненими стосунками та неможливістю спільного проживання. Позивачі та їх представник в судовому засіданні вимоги позову підтримують в повному обсязі. Суду пояснили, що спірний будинок є спільною сумісною власністю позивачів, з моменту його придбання в ньому зареєстровані вони та їх повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] З 2006 року, з моменту народження, в будинку проживає та зареєстрована їх онука, донька відповідачки, [PERSON]. Після одруження доньки в березні 2014 року до будинку бех їх дозволу вселився її чоловік [PERSON] і з цього часу між ними та відповідачами склалися неприязнені стосунки. Виникають часті сварки та , навіть, бійки, що призвело до неможливості спільного проживання та позивачі вимушені проживати в дачному будинку. За аткого, діями відповідачів порушується їх право власності на користування та воолодіння належним їм будинком, усунути ці порушення можливо лише шляхом виселення відповідачів. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом належним чином. Відповідач [PERSON] в минулому судовому засіданні підтвердив факт свого проживання за вказаною адресою, зареєстрований за іншою адресою за місцем проживання своїх батьків. Підтвердив, що вселився в будинок з дозволу своєї дружини [PERSON] і що дійсно у нього склалися неприязнені стосунки з позивачами та їх сином [PERSON] Проти задоволення позову заперечував, в останнє судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що проживає в будинку своїх батьків від моменту його придбання з 2000 року. Разом з нею проживає її малолітня донька [PERSON], [INFO], а з 2014 року чоловік [PERSON] На теперішній час в неї дійсно погрішилися стосунки з батьками, але це з їх боку чиняться перешкоди у її з чоловіком проживанні в будинку (зміна замків, сварки) . Вона жодним чином не чинить перешкоди у користуванні батьками будинком, у неї немає ні іншого житла, ні можливості наймати житло . Категорично заперечує проти твердження позивачів щодо проживання [PERSON] з ними, а не з рідною мамою. Представник Служби у справах дітей у судовому засіданні проти задоволення позову в частині виселення матері неповнолітньої дитини заперечував. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 08 грудня 1999 року є власником житлового будинку літ.Б житловою площею 45,3 кв.м., загальною площею 63,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорту на будинок, наявні три кімнати, дві з яких ізольовані . Позивачі з 1981 року по тепершній час перебувають у зареєстрованому шлюбі , отже спірний будинок є об'єктом їх права спільної сумісної власності. Згідно Будинкової книги на зазначене домоволодіння, станом на час розгляду справи, в будинку зареєстровані позивачі, їх донька відповідачка [PERSON], їх син [PERSON] - з квітня 2000 року. [INFO] народилася донька [PERSON] - [PERSON], яка за поясненнями прозивачів з моменту народження і по тепершіній час проживає в спірному будинку разом з мамою ( батько дитини записаний за вказівкою матері) та бабусею і дідусем. 07 березня 2014 року [PERSON], уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Як вбачається з листів Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, [PERSON] та [PERSON] двічі в жовтні 2014 року зверталися до органів міліції з приводу самовільного використання документів донькою [PERSON] та "бешкетування зятя". В свою, чергу, [PERSON] також зверталася з приводу самовільної зміни замків позивачами в домоволодінні, внаслідок чого вона не змогла потрапити до помешкання. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Відповідачка [PERSON] була прописана та користується будинком як член сім'ї власників - за місцем проживання батьків. Заперечуючи проти позову відповідачка наполягала на тому, що вона не створює жодних перешкод до проживання позивачів в будинку , а за відсутності у неї власного житла вона не має можливості зареєструвати своє та доньки місце проживання за іншою адресою. Крім того, на її утриманні знаходиться малолітня донька, а твердження позивачів, що її неохідно виселии, а дитину залишити проживати в будинку разом з ними взагалі необгрунтовані. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Лише в тому разі, коли такі перешкоди полягають у неправомірному користуванні житлом власника, або іншим належним йому приміщенням для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства, вимагати виселення із належного йому приміщення. За такого, оскільки наведені обставни у дійсних правовідносинах сторін відсутні, а на жодні інші підстави виселення відповідачки [PERSON] позивачі не посилалися; докази для виселення її з підстав, зазначених в ст. 116 ЖК України відсутні, як і відсутні докази перешкоджання з боку відповідачки у проживанні та користуванні буднком позивачів , а сам факт неприязнених стосунків з власниками будинку особи, яка вселилася до житлового будинку та користується ним на законних підставах- немає підстав для задоволення позовних вимог , заявлених до [PERSON] При цьому суд також враховує, що відповідачка має неповнолітню доньку [PERSON], яка також проживає і зареєстрована в спірному будинку, а роздільне проживання матері та дитини, на що посилаються позивачі, суперечить Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, де, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Що стосується позовних вимог щодо виселення [PERSON] зі спірного житлового будинку, то такі вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. [PERSON] не є членом сім'ї позивачів, не вселявся в спірну квартиру як член сімї власника житла, не зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку за адресою спірного будинку, має інше житло, визнав, що порушував правила добросусідства. За такого, не набув самостійного сервітутного права користування спірним житловим приміщенням ( на відміну від [PERSON]) , яке належить іншим особам, а тому має статус тимчасового мешканця. Таким чином, відповідач , як тимчасовий мешканець житлового приміщення, яке належить позивачам, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, відповідно до ст. 98 ЖК України. Так, в справі відсутні будь -які докази, що останній вселився до житлового будинку з дозволу власників будинку. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судові витрати , сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial