Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06.10.2014 року №411755. Свої вимоги, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.10.2014 року було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки № [NUMBER] . Вказує, що з 22.10.2014 року по 24.10.2014 року при знятті власних готівкових коштів банком було застосовано для конвертації курс валют, який не доведений до її відому, а саме відповідач вважає, що при знятті коштів утворився так званий «несанкціонований овердрафт». Як встановлено пізніше, то відповідачем конвертація суми еквіваленту доларів США, яка встановлена платіжною системою, здійснена у гривні України за курсом 13,67 грн. за один долар США, хоча ціна 1 долара США в даний період у банку становила 13,02 грн., а тому на рахунку мало б залишися 967,29 грн. Дані обставини встановлені постановою апеляційного суду Волинської області від 21.06.2018 року. Зазначає, що 30.11.2020 року звернулася до відповідача з вимогою про повернення коштів, однак, такі кошти їй не були повернуті і по день звернення до суду, а у задоволені вищезгаданої вимоги було відмовлено про що вона була повідомлена відповідним листом від 08.12.2020 року. Вважає, що відповідач має перед нею прострочене зобов`язання з повернення коштів в сумі 967,29 грн. за період з 08.12.2020 року по 16.12.2020 року (день звернення до суду) у вигляді трьох процентів річних від суми боргу, що становить 7,06 грн. та відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення за період з 08.12.2020 року по 31.01.2021 року в розмірі 967,29 грн. На підставі наведеного, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, просить суд, стягнути з відповідача в свою користь суму основного боргу в розмірі 967,29 грн., 3% річних 7,06 грн. та суму пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що становить 967,29 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що з приводу повернення спірної суми в розмірі 967,29 грн. позивач [PERSON] вже зверталась з позовною заявою до Луцького міськрайонного суду Волинської області, який рішенням від 11.02.2019 року, що набрало законної сили, відмовив у задоволенні позову. Разом з тим, платіжну картку позивачу було видано терміном до 30.09.2015 року, яку вона використовувала для здійснення трансакцій як на території України так і за кордоном. За проведення грошової операції за кордоном, банком було нараховано та знято з рахунка позивача комісію за отримання готівки в мережі закордонних банків та банкоматів, а також комісія за конвертацію валюти згідно тарифів. Вказує, що позивачка вважає спірною операцію щодо списання коштів з її рахунку та просить стягнути 967,29 грн., однак, не вірним є твердження позивача про те, що постановою Апеляційного суду Волинської області від 21.06.2018 року, встановлений залишок коштів на рахунку, оскільки, дане судове рішення не містить висновку, що на рахунку позивача містяться кошти в розмірі 967,29 грн. Крім того, 03.11.2014 року [PERSON] зверталася із заявою про перерахунок коштів, списаних банком по спірній операції, а тому саме з вказаної дати почався перебіг строку позовної давності, з позовом вона звернулася лише 16.12.2020 року, тобто з пропуском визначеного законом 3-річного терміну. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов, заяву про збільшення позовних вимог задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 612 цього Кодексу\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625\~Цивільного кодексу\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті\~1066, частиною 1 статті\~1067 ЦК України\~за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. За положеннями\~статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2\~глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України»\~\~ та\~ \~ [PERSON] був укладений договір № 411775 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки, відповідно до умов якого банк зобов`язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять позивачу та забезпечувати проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту, а позивач зобов`язався здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами (а.с. 27-29). Відповідно до п. 4.3 договору, клієнт засвідчує, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами та тарифами, погоджується вважати положення вказаних правил та тарифів обов`язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору. У відповідності до п.п. 3.3.5. Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк», у випадку закриття рахунку та припинення дії картки, банк зобов`язується виплатити залишок коштів, що знаходяться на рахунку, готівкою або перерахувати його на інший рахунок, згідно з письмовою заявою впродовж 31 календарного дня з моменту подання заяви про закриття рахунку, припинення дії карток та їх повернення (а.с. 22 зворот). Із матеріалів справи вбачається, що постановою Апеляційного суду Волинської області від 21 червня 2018 року, встановлено, що після проведення позивачем з 22 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2014 року операцій з грошовими коштами в мережі закордонних банків з використанням платіжної картки АТ «Ощадбанк» на рахунку [PERSON] мало б залишитися 967,29 грн. (а.с. 14-17). Вказані обставини, в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Отже, в судовому засіданні належним чином доведена наявність власних коштів позивача в розмірі 967,29 грн. на рахунку, що відкритий у відповідача. Судом встановлено, що 30 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів в розмірі 967,29 грн. за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06.10.2014 року №411755 (а.с. 9-10). Однак, листом №551/2785/80565/2020 від 08.12.2020 року, відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів, чим порушив умови договору (а.с. 30). Відтак, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимог про стягнення основного боргу в розмірі 967,29 грн. підлягає до задоволення. Доводи позивача про стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми з моменту відмови відповідача у виплаті її власних коштів (08.12.2020 року) до моменту звернення до суду (16.12.2020 року) також є підставними. Однак, суд не погоджується з розрахунком 3% річних наданий позивачем, а тому виходить з власних розрахунків спірної суми: 967,29 грн. (сума основного боргу) * 3% * 9 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) : 366 (кількість днів у 2020 році) : 100% = 0,71 грн. Відтак, з відповідача з користь позивача слід стягнути 0,71 грн. 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення частково. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення за період з 08.12.2020 року по 31.01.2021 року включно відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі еквівалентному сумі залишку на банківському рахунку неповернутих коштів 967,29 грн. не підлягає до задоволення, оскільки, дана стаття закону визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а не договору банківського рахунку, що не є однорідними за предметом договору. Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2019 року (а.с. 11-13), яким відмовлено у задоволенні аналогічних вимог [PERSON] , оскільки, матеріально-правові вимоги та обставини, якими позивач їх обґрунтовує при зверненні до суду з даним позовом є іншими, ніж у справі № 161/16487/18, а вимоги про стягнення 3% річних та пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення взагалі не були предметом позову у попередній справі. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки, право позивача на звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з порушенням її права на повернення власних коштів, виникло з моменту отримання листа АТ «Ощадбанк» №551/2785/80565/2020 від 08.12.2020 року про відмову у повернені грошових коштів в розмірі 967,29 грн. за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06.10.2014 року №411755. Тому, саме з 08.12.2020 року у позивача почався перебіг строку позовної давності звернення до суду за захистом свого порушеного права, який [PERSON] , в даному випадку, не пропустила. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача в користь позивача слід стягнути грошові кошти в розмірі 967,29 грн. та три відсотки річних в розмірі 0,71 грн. за договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки від 06.10.2014 року №411755. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial