Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

20 березня 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, який було уточнено та просили витребувати у [PERSON] в особі його законного представника - матері [PERSON] , на користь позивачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , квартиру [ADDRESS] загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м, яка була відчужена за договором купівлі - продажу від 22.08.2014 p., укладеним між відповідачем [PERSON] , в особі його законного представника - матері [PERSON] , і [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г. Л. (реєстр № 1553), з номером запису про право власності 5175013, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 327256251101. Встановити, що дане рішення суду є підставою для зняття з реєстрації та виселення [PERSON] з його законним представником [PERSON] з квартири [ADDRESS] загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м. Встановити, що дане рішення у разі набуття ним чинності є підставою для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 327256251101, за нами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2018 року було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.Н. 31 січня 2014 року та зареєстроване в реєстрі за № 1430 на квартиру [ADDRESS] . Таким чином, вважають, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 22.08.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах малолітнього сина [PERSON] , є нікчемним. Позивачі стверджують, що квартира [ADDRESS] є спадковим майном і повинна належати їм, проте, вибула з володіння без їх згоди, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з про витребування майна із чужого незаконного володіння. Ухвалою судді від 22.03.2019 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні 23 травня 2019 року позивач [PERSON] та представник позивачі [PERSON] просили витребувати з Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса копію спадкової справи № 986/2013, заведеної щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . А також витребувати від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. копію спадкової справи № 51/2013 року щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 23 травня 2019 року вказане клопотання було задоволено в повному обсязі. В ході судового засідання, яке відбулось 09.07.2019 року, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила постановити ухвалу про залишення позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння - без руху. У своєму клопотанні представник відповідача посилалась на те, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175-176 ЦПК України, так як позивачами заявлено дві вимоги немайнового характеру і одна позовна вимога майнового характеру, при цьому ціну позову взагалі не визначено та сплачено судовий збір кожним позивачем у лише розмірі 256,13 грн. (двісті п`ятдесят шість гривень 13 коп.). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2019 року заяву представника відповідача було задоволено. Позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення - залишено без руху. Надано позивачам строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до наступного судового засідання, яке відбудеться 30.07.2019 року о 14.00 год. У судове засідання 30.07.2019 року з`явилась позивач [PERSON] , представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , що є також представником позивача [PERSON] , які на виконання вимог ухвали суду від 09.07.2019 року надали оригінали квитанцій № №4, ПН1422, ПН1394 від 30 липня 2019 року про сплату судового збору на загальну суму 10 373, 43 гривень. Також у судове засідання з`явилась представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка звернулась до суду з клопотанням, в якому просила витребувати із архіву відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеської області інформацію щодо наявності запису про народження у книгах запису актів цивільного стану щодо [PERSON] , [INFO] . А також витребувати із архіву відділу державної реєстрації актів цивільного стану республіки Молдова інформацію щодо наявності запису про народження у книгах запису актів цивільного стану щодо [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 30 липня 2019 року було продовжено розгляд справи, а у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів - відмовлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] , представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , що є також представником позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість. Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Басарабянска, Республіка Молдова. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала їй на підставі Договору купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року. посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., реєстр. № 1439. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Четверта черга спадкоємців за законом. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї . Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Спадкоємцями [PERSON] другої черги за законом являються її сестри [PERSON] , [PERSON] , а також брати [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин сторін з спадкодавцем підтверджується наступним. Згідно Свідоцтва про народження № [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , де в графі батько запис відсутній, а в графі матір вказана [PERSON] . З запису акта про шлюб № 28 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00012976352 вбачається, що 03 травня 1952 року Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». В період даного шлюбу народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та згодом син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Згодом, 05 грудня 1975 року Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний акт актовий запис за № 27. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також судом встановлено, [INFO] народився [PERSON] та в Свідоцтві про народження Серії [NUMBER] , виданому повторно, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Тобто, матеріали справи підтверджують той факт, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають споріднений зв`язок друг з другом, як по лінії матері так і по лінії батька. [INFO] [PERSON] помер, про що Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області було складено актовий запис за № 28, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . Його дружина, [PERSON] померла [INFO] про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] видане повторно 24 липня 2013 року Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 11 [INFO] 2013 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до Третьої одеської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] . Також до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , в свою чергу, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., в якій зазначила, що окрім неї інших спадкоємців немає. В результаті чого, 31 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належне їй майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В подальшому, 22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого [PERSON] передала у власність, а малолітній [PERSON] , в особі законного представника - матері [PERSON] , прийняв у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка в цілому складається з однієї кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 34,4 кв.м., у тому числі житловою площею 17,5 кв.м. Однак, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за законом дійсними. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2018 року справа №520/4639/15-ц, з урахуванням ухвали про виправлення та додаткового рішення, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.Н. 31 березня 2014 року та зареєстроване в реєстрі за 1430, на квартиру [ADDRESS] . Встановлено факт, що особа, яка зазначена у договорі від 19.08.2008 року купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] , реєстровий номер 1439, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. , як [PERSON] , у свідоцтві про смерть від 13.06.2013 року за № 2 виданому ЗАГСом [PERSON] , у свідоцтві про народження. актовий запис № 23 від 19.03.1951 року виданому Виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області - [PERSON] , є однією і тією ж особою - [PERSON] . В частині позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсними - відмовлено. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за законом дійсними відмовлено в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що спірна квартира яка є спадковою масою після смерті [PERSON] , вибула з їх володіння внаслідок видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , яке в подальшому рішенням суду було визнано недійсним. З матеріалів справи вбачається, що на даний час спірне майно знаходиться у володінні відповідача [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 22 серпня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч.1 ст.388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 02.11.2016р. № 6-2161цс16, від 23.11.2016р. по справі № 916/2144/15. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК Так, судове рішення у справі про витребування майна від власника, що набув його незаконно, не може сприяти встановленню та запровадженню індульгенції, яка надає новому власнику імунітет від будь-яких претензій держави. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України в ухвалі від 05.10.2016р. по справі №916/2129/15. Витребування спірного майна на користь позивачів відповідає критерію законності: витребування із її власності спірного майна здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК, яка відповідає вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст якої є публічним та загальнодоступним. Сумніви відповідачів у правильності тлумачення та застосування цієї норми судами не можуть свідчити про незаконність втручання у право власності. Одним із елементів дотримання принципу пропорційності при втручанні у право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації. Відповідач [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , не позбавлений права в подальшому звернутись до суду із відповідним позовом про відшкодування йому компенсації вартості витребуваного майна, збитків що сприятиме дотриманню принципу пропорційності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Що стосується вимог позивача про встановлення, що дане рішення у разі набуття ним чинності є підставою для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 34.4 кв. м, житловою площею 17.5 кв. м, з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 327256251101, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного, у задоволенні вказаних вимог слід відмовити, так я кдана вимога, на думку суду, є передчасною. Що стосується вимог позивачів щодо виселення [PERSON] в особі законного представника [PERSON] . Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачі частково довели ті обставини, на які посилались як на підставу своїх позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Встановлено, що позивачами при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальній сумі 11 141, 80 грн., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів в частині задоволених вимог, а саме у розмірі 9605 грн.

Outcome: partial