Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

ФОП [PERSON] через свого представника в липні 2015 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 10800 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу від 07.02.2014р. та 3024 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.03.2014р. Представник позивача [PERSON] надіслав заяву, за якою просив розглянути справу без його участі, на вимогах позову наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в суд не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечувала. Судом встановлено таке. 07 лютого 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 100176, перший прийняв на себе зобов'язання передати у власність другого косметичні засоби (товар), а другий прийняв на себе зобов'язання оплати товар на умовах визначених договором. Перед укладенням вказаного договору,відповідач скористалась безкоштовною процедурою у застосуванні товару на предмет його сприйняття та ефективності, про що свідчить відповідна анкета опитування від 07 лютого 2014 року. На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача товар, а саме: косметичні засоби Аgua Mineral на загальну суму 7200 грн., відповідно до акту прийому-передачі товару №100176 від 07.02.2014р. Відповідач на виконання п. 5.1.1 договору, сплатила авансовий платіж в сумі 1200 грн. (див. чек з терміналу №48 від 07.02.2014 року, а залишок в сумі 6000 грн. відповідно до п.5.1.3 договору зобов'язалась оплатити рівними частками протягом 5 місяців, по 1200 грн. на місяць до 07 числа кожного місяця. 16 березня 2014 року між цими ж сторонами ще один договір купівлі-продажу № 0100176 косметичних засобів Аgua Mineral на загальну суму 1344 грн., з оплатою товару протягом місяця тобто до 16.04.2014р. Товар передано відповідно до акту прийому-передачі від 16.03.2014р. №0100176. Пунктом 12 договорів, сторони оговорили, що у випадку не оплати та/або несвоєчасної оплати продавець має право вимагати від покупця сплати ціни товару в повному обсязі та має право застосувати до покупця штраф в розмірі 5% від загальної вартості товару, за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Проте, відповідачем на виконання договору від 07.02.2014р. було сплачено лише один платіж в сумі 1200 грн (див. чек терміналу №128 від 12.03.2014р.), після чого вона припинила виконання взятих на себе зобов'язань, на письмові вимоги позивача про сплату ціни товару не реагувала, у зв'язку з чим заборгувала: за договором від 07.02.2014р. № 100176 - 10800 грн., в тому числі 4800 грн. - залишок ціни товару, 6000 грн. - штраф; за договором від 16.03.2014 р. №0100176 - 3024 грн., в тому числі 1344 грн. - ціна товару, 1680 грн. - штраф. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно з ст. 706 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі вказаних норм закону та приписів ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 629 ЦК України. Судові витрати у справі, у випадку задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved