Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення ним повноліття . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 листопада 2013 року вона уклала шлюб із відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2019 року шлюб між ними розірвано. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Син проживає разом з нею і перебуває на її утриманні та вихованні. [PERSON] добровільно допомоги на утримання дитини не надає, розмір свого місячного заробітку (доходу) від неї приховує. Їй відомо, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я задовільний, на утриманні не має інших неповнолітніх (малолітніх) дітей, а тому може і зобов`язаний сплачувати аліменти. З огляду на те, що вони з відповідачем, як батьки, у відповідності зі ст. 180 СК України, несуть рівні обов`язки по утриманню їхньої дитини до досягнення ним повноліття, однак відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов`язків, вона змушена звернутися з даною позовною заявою до суду про примусове стягнення з нього аліментів на утримання сина до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Просила врахувати долучені нею копії документів . Відповідач [PERSON] , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явився повторно. Крім того, його виклики в судові засідання на 25.06.2020 р. та 03.08.2020 р. здійснювалися через розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України (http://court.gov.ua/) від 24.04.2020 р. та 25.06.2020 р. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила позивачка . Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 06.05.2019 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 13017, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції . Матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку відповідач [PERSON] не надає. Як вбачається з долучених копій письмових документів, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні, вбачається, що син сторін [PERSON] , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 11 інтелектуального напрямку. Батько, [PERSON] , зі слів вихователів, участі у вихованні дитини не бере, батьківські збори не відвідує. Оглянутими судом копіями медичних документів, довідок, консультаційних висновків спеціалістів, епікризів, витягу з мед.карти, підтверджується, що [PERSON] , 2014 р.н. часто хворіюча дитина. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для На дитину віком дo 6 років починаючи з січня 2020 - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у твердій грошовій сумі, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання сина в добровільному порядку, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2400,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з встановленим прожитковим мінімумом, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним , з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 10.04.2020 р. до повноліття дитини . Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 10.04.2020р. по 10.05.2020р. - допустити до негайного виконання. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших, крім сина [PERSON] , утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави України в сумі 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 84, 110, 112, 115, 180, 184 СК України,

Outcome: partial