Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] з 8 серпня 2008 року по 27 лютого 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, і на утримання якої рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 березня 2012 року [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменті на користь [PERSON] щомісячно в розмірі ? частки заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2012 року. У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - органи опіки та піклування Хмельницької та Рівненської міських рад про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що [PERSON], маючи постійну роботу та стабільний дохід, з 17 січня 2012 року по 1 грудня 2014 року належним чином не виконував покладений на нього рішенням суду обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини, в зв'язку з чим за зазначений період у нього виникла заборгованість по аліментам в розмірі 111621 грн. 25 коп. Тому з підстав, передбачених ст. 196 СК України, просила стягнути неустойку / пеню/ за прострочення сплати аліментів, розмір якої в позові визначила також 111621 грн. 25 коп. Крім того, позивачка зазначила, що відповідач з лютого 2012 року не цікавиться здоров'ям та розвитком дитини, аліменти на її утримання сплачує періодично, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, через що просилапозбавити [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні позивачка та її представник зменшили позовні вимоги щодо стягнення пені за несплату аліментів, остаточно просили стягнути з відповідача 2 тис. 796 грн. 41 коп. пені за прострочення сплати аліментів та позбавити його батьківських прав, пояснивши, що [PERSON], будучи батьком їх спільної малолітньої доньки [PERSON], після припинення з позивачкою шлюбних стосунків не цікавиться станом здоров'я, духовним та моральним розвитком дитини, з нею не спілкується та не зустрічається, останні три роки не сплачує належним чином аліменти на її утримання. Дитина активно займається спортом, виходить на міжнародний рівень змагань, проте через небажання батька надавати в установленому порядку дозволи на виїзд за кордон, дитина вже двічі пропустила змагання, що негативно вплинуло на її емоційний стан. Позивачка взагалі має можливості забезпечувати дозвілля та лікування дитини за межами України, поскільки там знаходяться її новий чоловік та мати, однак в повній мірі це не може реалізовувати із-за перешкод, які створює відповідач. Вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач та його представник частково визнали позовні вимоги, зокрема, повністю визнали вимоги щодо наявності пені в розмірі 2 тис. 796 грн. 41 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] та висловили згоду її погасити. Проти позбавлення батьківських прав категорично заперечували, пояснивши, що вимоги позивачки в цій частині є необгрунтованими та надуманими, оскільки відповідач ніколи не ухилявся від обов»язку по вихованню дитини, завжди цікавився її розвитком та здоров»ям. Сім'ю з [PERSON] створив з наміром проживати з нею, виховувати дитину, поселив її в своїй квартирі, прописав та утримував, поскільки позивачка ніде не працювала. Остання влітку 2012 року поставила його до відома, що виїжджає з донькою за місцем свого попереднього проживання в м. Рівне, зазначивши при цьому, що без його відома розірвала з ним шлюб та є рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Поскільки в той час він був безробітний, то не мав можливості платити аліменти, після працевлаштування щомісячно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини та погашав заборгованість, що утворилась. З дитиною старався підтримувати стосунки, передавав їй подарунки, спілкувався по телефону, щорічно у нотаріуса сам добровільно надавав дозволи для виїзду дитини за кордон. Поскільки дитина проживає в іншому місті, не мав фізичної та матеріальної можливості часто її відвідувати. Крім того, в цьому йому перешкоджала позивачка, яка не пускала його до дитини, не дозволяла спілкуватись з нею по телефону та налаштовувала дитину проти нього. Вважає, що немає підстав для позбавлення його батьківських прав. Заслухав пояснення сторін, свідків, представників органів опіки та піклування Хмельницької та Рівненської міських рад, вивчивши матеріали даної справи та справ про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд вважає, що позов про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 2796 грн. 41 коп. підлягає задоволенню в повному об'ємі, а вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] серпня 2008 року вступили в зареєстрований шлюб, який був розірваний рішенням суду 27 лютого 2012 року. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO], на утримання якої рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 березня 2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] щомісячно в розмірі ? частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 січня 2012 року. 23 березня 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконанню виданого позивачці виконавчого листа про стягнення аліментів. Відповідач неналежно виконував обов'язок по сплаті аліментів, в зв'язку з чим станом на 31 грудня 2015 року за ним утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4301 грн. 20 коп. Це в суді пояснили позивачка та її представник, не заперечував відповідач та його представник, це стверджується довідкою-розрахунком Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 11 січня 2016 року за № 196 та ксерокопіями матеріалів виконавчого провадження. - 2 - Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки / пені / у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день просрочення. Правило про стягнення неустойки / пені / в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день просрочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за просрочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів просрочення. Оскільки аліменти нараховуються та виплачуються щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилась виплата аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів просрочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка \\ пеня \\ за один місяць рахується так : заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки \\ пені \\ за порушення аліментних зобов»язань визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів / за кожен місяць /. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 1 липня 2015 року №6-94цс15 та від 25 листопада 2015 року №6-2022цс15. Враховуючи наведене позивачкою був визначений розмір пені за прострочення сплати аліментів- 2796 грн. 41 коп. Цей розмір визнав і відповідач, тому з нього слід стягнути на користь позивачки 2796 грн. 41 коп. неустойки / пені / за прострочення сплати аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як зазначено в п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пред'явивши позов про позбавлення батьківських прав з підстав ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивачка не надала доказів його винної поведінки в цьому та свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками. Не здобуто їх і в суді. Так, судом встановлено, що, перебуваючи в шлюбі, сторони проживали в місті Хмельницькому в належній відповідачу квартирі. Непрацюючу дружину та спільну дитину [PERSON] утримував відповідач. Сторони проживали однією сім'єю до серпня 2012 року, разом займались вихованням доньки. Шлюб був розірваний з ініціативи позивачки, яка в серпні 2012 року забрала дитину і виїхала з міста Хмельницького по місцю свого попереднього проживання в місто Рівне, де створила нову сім'ю. Це в суді пояснив відповідач, цього не заперечувала позивачка, визнавши, що до моменту її від'їзду до Рівного сторони разом виховували доньку, це стверджується матеріалами справи, в тому числі, даними про зняття позивачки з дитиною з реєстрації в місті Хмельницькому. Судом також встановлено, що після від'їзду позивачки відповідач постійно намагався підтримувати стосунки з дитиною, декілька разів зустрічався з нею, періодично телефонував доньці, висилав подарунки, цікавився її житям, піклувався про її фізичний та матеріальний розвиток, надаючи матеріальну допомогу шляхом сплати аліментів та щорічну нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та розвитку. При цьому сама позивачка не сприяла йому в спілкуванні з дитиною, чинила перешкоди, в зв'язку з чим для усунення цих перешкод він звернувся з відповідною заявою до органу опіки та піклування. Це також в суді пояснив відповідач, частково не заперечувала позивачка, це стверджується матеріалами справи. Судом також встановлено, що сторони проживають в різних містах України, мають нові сім'ї, відповідач з 2014 року має постійне місце роботи, з того часу аліменти платить постійно та частково в більшій частині вже погасив заборгованість по аліментам, що утворилась, що також стверджується наявними в справі ксерокопіями виконавчого провадження та поясненнями сторін. За таких обставин у суда не має підстав вважати, що відповідач свідомо ухилявся від виховання дитини та нехтував своїми батьківськими обов'язками. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд оцінює в сукупності з вищенаведеними доказами по справі. Так, зазначені вище свідки суду пояснили, що не бачили присутності відповідача на днях народження доньки та їх спілкування. Цього в суді не заперечував і сам відповідач, пояснивши при цьому, що спочатку із-за матеріального стану, а потім із-за перешкод зі сторони позивачки не мав можливості відвідувати доньку в дні народження та часто спілкуватись з нею, хоча постійно намагався це робити. Приєднані позивачкою до справи матеріали її переписки з різними державними органами також не містять доказів винної поведінки відповідача щодо неналежного виконання батьківських обов'язків. Про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] зазначено у відповідному висновку органу опіки та піклування Рівненської міської ради. Цей же висновок підтримали в суді представники органу опіки та піклування Рівненської та Хмельницької міської рад. Враховуючи наведене, суд вважає, що немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачка заявила клопотання про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат - витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., які у відповідності до вимог Закону - 3 - України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року та з урахуванням об'єму наданих їй послуг, слід задовольнити. Також пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають задоволенню вимоги про стягнення інших судових витрат по справі. На підставі наведеного,

Outcome: partial