Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № К-02/13 від 21 березня 2013 року та договором поруки № Пр-01/13 від 21 березня 2013 року у розмірі 75 000 грн. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 21 березня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» був укладений кредитний договір № К-02/13, за умовами якого відповідачу були надані грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у розмірі 155 000,00 грн, зі сплатою 36 % річних зі строком повернення не пізніше 19 квітня 2013 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та позивачем було укладено договір поруки № Пр-01/13 від 21 березня 2013 року, за умовами якого [PERSON] поручився перед кредитором за виконання зобов`язання відповідачем. У подальшому до договору поруки було внесено зміни шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 19 жовтня 2013 року, а саме пункт 2.1 викладено у новій редакції. Відповідно до внесених змін позивач поручився повернути частину від загальної суми кредиту у розмірі 75 000 грн до 30 квітня 2017 року. Позивач свої зобов`язання за договором поруки виконав у повному обсязі та на виконання умов кредитного договору погасив сплативши ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» кошти у розмірі 75 000 грн. Відповідно до ст. 556 ЦПК України до поручителя, що виконав зобов`язання позичальника по кредитному договору, переходять усі права кредитора по цьому зобов`язанню. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути на його користь в порядку регресу з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № К-02/13 від 21 березня 2013 року та договором поруки № Пр-01/13 від 21 березня 2013 року у розмірі 75 000 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 1 липня 2021 року матеріали справи направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. 8 жовтня 2021 року від третьої особи ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до суду надійшли пояснення. Відповідно до змісту пояснень третя особа підтверджує факт погашення позивачем, як поручителем, заборгованості, яка утворилась у [PERSON] перед ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у розмірі 75 000 грн та не заперечує проти задоволення позову. За останнім відомим місцем реєстрації відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. 21 березня 2013 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-02/13, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 155000 грн та зобов`язався повернути кошти не пізніше 19 квітня 2013 року і сплачувати відсотки за користування коштами у розмірі 36 % річних. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 березня 2013 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та [PERSON] укладено договір поруки № Пр-01/13, за умовами якого останній поручився перед кредитором (ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку») за виконання зобов`язань позичальника ( [PERSON] ). 19 жовтня 2013 року між позивачем та третьою особою було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки № Пр-01/13, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до Договору поруки № Пр-01/13, а саме виклали пункт 2.1 Договору в наступній редакції: «Поручитель цією порукою забезпечує виконання всіх зобов`язань Позичальника перед Кредитором за Кредитним договором , а саме: повернення Позичальником частини від загальної суми кредиту у розмірі 75000,00 грн до 30.04.2017 …». 4 квітня 2014 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та [PERSON] укладено Договір про виконання зобов`язань поручителя, за умовами якого було встановлено графік погашення позивачем заборгованості за Кредитним договором у розмірі 75 000 грн строком по 30 квітня 2017 року. Так, у п. 1.3 цього Договору сторони погодили, що після сплати Поручителем Заборгованості у розмірі 75 000,00 грн Сторони вважатимуть зобов`язання Поручителя за Договором поруки припиненим внаслідок належного виконання в порядку ст. 599 ЦК України. Відповідно до довідки № 125, виданої 27 травня 2016 року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», [PERSON] зобов`язання поручителя за Договором поруки № Пр-01/13 від 21 березня 2013 року, укладеним між поручителем ( [PERSON] ), ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником), у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № К-02/13 від 21 березня 2013 року, а також Договором виконання зобов`язань Поручителя від 4 квітня 2014 року, виконані повністю. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. [PERSON] виконано як поручителем всі зобов`язання по кредитному договору № К-02/13 від 21 березня 2013 року, що підтверджується довідкою № 125 від 27 травня 2016 року, письмовими поясненнями третьої особи, а також долученими до позову копіями прибутково касових ордерів та меморіальних ордерів (а.с.13-22). Таким чином судом беззаперечно встановлено, що позивач виконав в повному обсязі всі зобов`язання по кредитному договору №К-0/13 від 21 березня 2013 року та сплатив 75 000 грн. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним. Крім того правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання, що узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, в якій передбачений спосіб заміни кредитора в зобов`язані внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Пунктом 4.2.2 Договору поруки визначено, що поручитель має право зворотної вимоги до Позичальника в межах суми виконаних ним зобов`язань як кредитодавець, що набув всіх прав за цим зобов`язанням. Отже, до [PERSON] , як поручителя який виконав зобов`язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню саме в розмірі 75 000,00 грн стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 908 грн. Оскільки позов задоволений повністю, суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved