Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] 29.04.2020 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою відповідно якої просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 27000,00 грн. та неустойку за несплату аліментів в період 01.07.2019 року по 01.04.2020 року в сумі 8250,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі рішення суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн. щомісячно за період від 29.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення суду відкрито виконавче провадження №58192125. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, станом на 01.0.2020 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у сумі 51299,31 грн. За розрахунками позивача сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити за період з 01.07.2019 року по 01.04.2020 року складає 8250 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання 18.06.2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Справу призначено до розгляду на 10.09.2020 року. В судове засідання 10.09.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачем надано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання 24.11.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, враховуючи наявність позивача про розгляд справи без її участі, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 01.12.2020 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.06.2007 року виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. 21 жовтня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.10.2011 року виданим Третім відділом Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2018 року по справі №522/19018/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень. Згідно з розрахунку заборгованості із сплати аліментів по ВП №58192125 від 13.04.2020 року встановлено, що на виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист №522/19018/18 від 26.12.2018 року станом на 01.04.2020 року заборгованість аліментам становить 51299,31 грн., та з зазначеного доказу вбачається, що за лютий та березень 2020 року не було сплачено аліменти. Відповідно виписок по картковому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за періоди 01.07.2019-31.12.2019 року та 01.01.2020-03.04.2020 року зазначено доступна сума 0,00 гривень. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 4 статті 194 Сімейного кодексу України, заборгованість по аліментах стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно із частиною 4 статті 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідно до частини 1 статті 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Заборгованість зі сплати аліментів підлягає примусовому стягненню, в межах відкритого виконавчого провадження, та відноситься до компетенції державної виконавчої служби, оскільки для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду. Так, відповідно до ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості у розмірі 27000 гривень є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 196 Сімейного кодексу України передбачено, що\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 25 квітня 2018 року Верховним судом прийнято постанову по справі №572/1762/15-ц, згідно якої дійшов висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки місяцем, у якому не проводилося стягнення. Згідно змісту вказаного постанови Верховного суду, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, та її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Тобто, виходячи із вказаного вище, та приймаючи до уваги дані, що містяться у\~розрахунку заборгованості за ВП58192125 від 13.04.2020 року,\~суд приходить до висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 1800,00 грн., виходячи з того, що розрахунок містить тільки відомості, щодо відсутності сплати аліментів за лютий та березень місяці 2020 року. Дійсно відповідно зазначено розрахунку вбачається більша сума заборгованості, однак таблиця щодо детального розрахунку не містить доказів того, що відповідач частково не сплачував аліменти, а тому вимога про нарахування пені за інші місця є необґрунтованою. Позивачем надано свій розрахунок пені за період 01.07.2019 року по 01.04.2020 року на загальну суму 8250,00 гривень, разом з тим такий розрахунок не підтверджений належними на допустимими доказами. Аналізуючи надані виписки по картковому рахунку позивача, суд зазначає, що доказів того, що даний рахунок відкрито для сплати аліментів по зазначеному виконавчому провадженню, суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в період з 01.02.2020 по 31.03.2020 року в розмірі 1800,00 гривень. У відповідності до ст. 15 ЦК України «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства». Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд задовольняє позовну заяву в частині стягнення неустойки за несплату аліментів в період з 01.02.2020 року по 31.03.2020 року у розмірі 1800,00 грн., з задоволенні вимог про стягнення неустойки за несплату аліментів за інший період, суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю, а в частині стягнення заборгованості за аліменти у зв`язку з необґрунтованістю. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, та враховуючи положення статті 141 Цивільного процесуального Кодексу України,\~суд\~вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: partial