Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі ПАТ ПІВДГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював на підприємстві відповідача слюсарем -ремонтником в агломераційному цеху з 14.07.1989 року по 31.03.2015 року. Загальний стаж роботи 26 років 1 місяць. Був звільнений 31.03.2015 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 26.06.2014\~року \~Українським НДІ\~промислової медицини\~йому було\~встановлено професійне\~захворювання:\~хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пилотоксичний бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), [INFO] . ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії. За висновком\~ МСЕК 29.09.2014 року йому вперше встановлена стійка втрата профпрацездатності - 15% втрати працездатності. При наступних переоглядах: 02.09.2015 року 15% на період з 01.10.2015 року по 01.10.2017 року; 11.10.2016 року 25% на період з 10.10.2016 року по 01.11.2018 року; 19.07.2018 року 35% на період з 09.07.2018 року по 01.09.2019 року. 02.07.2019 року встановлено 60% втрати професійної працездатності з 18.06.2019 року безстроково та визнано інвалідом 3 групи. Згідно п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.08.2014 року встановлено, що на робочому місці позивача постійно відбувалось перевищення гранично допустимих параметрів. \~ \~ \~ \~Від отриманих\~професійних захворювань\~позивач відчуває\~моральні страждання,\~ змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та періодично лікуватися. Визначаючи розмір моральної шкоди позивач ґрунтується на власних пережитих моральних та фізичних стражданнях, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не покращиться і не настане бажаного одужання - завдає йому моральних страждань. Вважає, що з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 190000 грн., які просить стягнути з відповідача, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.35). Представник відповідача - ПАТ «ПІВДГЗК» отримав копію вказаної ухвали суду про відкриття провадження - 23 вересня 2019 року, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.40). Відзиву на позов або клопотання про продовження строку для надання відзиву до суду не направили, будь-яких інших заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 14.07.1989 року Аміров [PERSON] прийнятий слюсарем-ремонтником 4 розряду в агломераційний цех ВАТ «ПГЗК». 01.08.2011 року переведений слюсарем ремонтником 5 розряду агломераційного цеху ВАТ «ПГЗК». 31.03.2015 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 28-29). Також згідно запису в трудовій книжці позивача слідує, що Відкрите акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" з 20.01.2014 року змінило найменування на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (а.с.29). [PERSON] неодноразово, періодично, починаючи з 10.05.2012 року проходив стаціонарне лікування в Державній установі «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» (а.с.13-15). Медичним висновком\~лікарсько-експертної\~комісії Державної\~установи «Український\~науково-дослідний\~ інститут\~ промислової\~медицини» \~від \~26.06.2014\~року,\~протокол №1065\~-\~вперше встановлено\~професійний характер\~захворювання:\~ \~хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого-другого ступеня (а.с.25). В подальшому у зв`язку із загостренням хвороби та погіршенням стану здоров`я позивач проходив періодичні лікування в Державній установі «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» та в пульмонологічному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» , а саме: з 17.06.2014 року по 27.06.2014 року, з 20.04.2015 року по 04.05.2015 року, з 12.06.2018 року по 26.06.2018 року, з 27.11.2018 року по 11.12.2018 року, з 07.02.2019 року по 19.02.2019 року, з 09.04.2019 року по 20.04.209 року, з 22.05.2019 року по 05.06.2019 року (а.с.16-24). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 21.06.2018 року, протокол №894 - стадія професійного ХОЗЛ підвищена до третьої, ступінь легеневої недостатності підвищено до третього та діагностовано хронічне легеневе серце. НК- першої стадії. Професійне захворювання з 26.06.2014 року (а.с.26). Медичним висновком\~лікарсько-експертної\~комісії спеціалізованого\~профпатологічного лікувально-профілактичного\~закладу \~Державної установи\~«Український науково-дослідний\~ інститут\~ промислової\~медицини» \~від \~04.06.2019\~року,\~протокол №938\~-\~встановлено \~професійне захворювання\~з діагнозом:\~хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пилотоксичний бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь. ЛН третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК другої стадії (а.с.27). 14 серпня 2014 року складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання слюсаря ремонтника агломераційного цеху ПАТ «ПІВДГЗК» [PERSON] . Відповідно до пункту 16 вказаного Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи слюсарем-ремонтником агломераційного цеху (14.07.1989 року по час складання акту) у ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 року ПАТ «ПІВДГЗК») внаслідок недосконалості робочого місця, виконував роботи, пов`язані з впливом пилу і шкідливих хімічних речовин, концентрація яких, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК. Стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складав 25 років 1 місяці, який одночасно є стажем в умовах впливу шкідливих факторів. Причинами виникнення професійного захворювання визнано: робоче місце слюсаря-ремонтника: пил: 16.8 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3: 8,4- 36,6 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3; марганець: 0,26 мг/м3 при ГДК 0,2 мг/м3. Умови праці слюсаря-ремонтника за концентрацією пилу відносяться до ІІІ класу 4 ступеня шкідливості, за концентрацією шкідливих хімічних речовин: марганець до ІІІ класу 1 ступеня шкідливості (а.с.5-8). При первинному огляді МСЕК 29.09.2014 року [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15% по ХОЗЛ з 08.09.2014 року до 01.10.2015 року. При повторному огляді МСЕК 02.09.2015 року - ступінь професійної працездатності 15% встановлено до 01.10.2017 року (а.с.10). Згідно виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12ААА №043291, слідує, що при повторному переогляді 01.11.2016 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності на строк з 10.10.2016 року по 01.11.2018 року. При огляді МСЕК 19.07.2018 року позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ на період з 09.07.2018 року до 01.08.2019 року (а.с.11). Згідно виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії 12ААА №054742, при повторному переогляді 02.07.2019 року Амірову [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ з 18 червня 2019 року встановлена третя група інвалідності, безстроково (а. с. 12). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності: первинно 15%, остаточно з 18.06.2019 року і безстроково - 60% та встановлення третьої групи інвалідності. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричиняє погіршення реалізації його фізичних можливостей, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. До юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві - відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, якщо такий зв`язок буде встановлено. В даному випадку судом встановлено, що позивач має стаж роботи слюсарем-ремонтником на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці 25 років 1 місяць, при загальному стажі роботи - 32 роки 7 місяців. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 14.08.2014 року причинами виникнення професійного захворювання позивача визнано робоче місце слюсаря-ремонтника, де концентрація пилу та шкідливих хімічних речовин перевищувало гранично допустимі норми. Факт втрати\~професійної працездатності,\~з точки\~зору погіршення\~здоров`я,\~втрати важливих\~особистих здібностей,\~зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень\~ст.3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, групу інвалідності, характер, обсяг моральних страждань позивача, їх інтенсивність та тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~ Суд враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці, а також враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 85000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1050000 грн. - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1% від задоволеної суми, а саме 850 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці та

Outcome: partial