Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

09 листопада 2015 року Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що малолітні [PERSON] та [PERSON] вилучені у матері та перебувають у даний час у Золочівській районній центральній лікарні, так як їхня мати [PERSON] за численними зверненнями сусідів та працівників школи має схильність до зловживання спиртними напоями, не працює, вихованню дітей приділяє недостатньо уваги, після інциденту застосування щодо дітей насилля діти були негайно вилучені, до суду спрямовано матеріал про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності та позов про позбавлення батьківських прав. В судове засідання представник позивача з'явилася, у судовому засіданні представник служби додатково пояснила, що дана родина дійсно з'явилася у полі зору служби у справах дітей, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, відповідач, що проживає разом зі своєї матір'ю та дітьми неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків. У вказаному житлі належні умови для дітей не створені, школа, де навчається старша дитина, постійно у складі комісій здійснює роботу із відповідачем, реагуючи зверненнями на адресу служби з метою захисту прав дітей. Діти були вилучені після того, як старша дівчинка отримала від матері рану на голові. Під час вилучення дітей відповідач та її мати перебували у стані алкогольного сп'яніння. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явилася, проти задоволення позовних вимог категорично заперечувала. Пояснила, що дійсно вона є матір'ю малолітніх [PERSON] та [PERSON], батько в них відсутній та вона виховує їх разом зі своєю матір'ю. Вона по мірі своїх можливостей докладає зусиль для розвитку дітей, у фізичному та духовному платі, слідкує за їх навчанням, робить уроки. Шукає роботу та будь-які заробітки, щоб так як одна мати забезпечувати свою родину, жодних виплат на дітей вона не отримує. Наявне житло, а саме будинок на дві кімнати, повністю забезпечує кожну дитину спальним місцем, місцем для навчання та гри. Вона дійсно не часто відвідує школу де навчається старша дитина, так як змушена працювати, щоб не втратити роботу та доглядати за молодшою дитиною, яка зовсім маленька. Та її мати, бабуся дівчаток, компенсує її відсутність, регулярно відвідуючи школу. Крім того, вона та її мати постійно на зв'язку із класним керівником [PERSON], поступово віддає їй гроші за придбані підручники та зошити, що потрібні для навчання. Також зі старшою дитиною вона робить уроки, слідкуючи за її навчанням, дитина гарно навчається. Діти не хворіють та мають усі щеплення. В даний час діти тимчасово перебувають у районній лікарні, де лікуються під час епідеміологічного сезону хворі та від цього постійно хворіють, яких вона та її мама, сестри постійно відвідують, приносячи речі та одяг, просила повернути їй дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наданих суду свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження від 05 листопада 2015 року серії [NUMBER] та від 08 грудня 2006 року серії [NUMBER] відповідно (а.с.2-3). Як пояснила у судовому засіданні відповідач [PERSON] не є біологічним батьком її доньок, та він записаний їхнім батьком лише через те, що шлюб між ними не розірваний, проте вони вже давно не проживають разом, відповідно грошових коштів на утриманні дітей вона від нього не отримує. У наданому суду висновку органу опіки та піклування Золочівської районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] зазначається, що вона є матір'ю малолітніх [PERSON], [PERSON], вихованням дітей не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Орган опіки вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно Акту обстеження умов проживання родини [PERSON] від 02 листопада 2015 року, проведеного начальником служби Гресь І.І., директором РЦСССДМ Вакуленко Ж.В., оперуповноваженим Золочівського РВ ГУМВС України в Харківській області Аруною М.Л., встановлено, що родина складається з 4 чоловік, окрім [PERSON], також з [PERSON], [PERSON], бабусі [PERSON]., санітарний стан приміщень не задовільний, сукупний дохід родини 2000 гривень на 4 чоловіки. Відносини між членами сім'ї: мати разом із бабою зловживають спритними напоями, на момент складання акту спали в нетверезому стані. Характеристика батьків: мати офіційно не працює, вихованню дітей уваги не приділяє, мають місце лайки, нецензурні вислови та фізичні покарання дітей. В зв'язку з чим здійснено перевірку - за повідомленням школи. Потреби сім'ї - позбавлення матері батьківських прав, надана допомога - вилучені діти (а.с.9). 01 жовтня 2015 року постановою Золочівського районного суду Харківської області, що набрала законної сили, [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у виді попередження (а.с.36). 28 грудня 2015 року постановою Золочівського районного суду Харківської області, що набрала законної сили, [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у виді штрафу. [PERSON] була визнана винною в тому, що перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння вдарила доньку [PERSON] (а.с.37). За інформацією директора Золочівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 на адресу начальника служби у справах дітей Золочівської РДА [PERSON] навчається у школі з вересня 2013 року, дитина проявила себе як дисциплінований ученик, має гарну пам'ять, добре розвинене логічне мислення. [PERSON] працює на уроках в повну міру своїх сил і можливостей, завжди уважно слухає, систематично виконує домашні завдання, за результатами оцінювання має високі навчальні досягнення. Мати дівчинки - [PERSON] навчанням і вихованням доньки не займається, жодного разу не поцікавилася її успіхами у школі, не відвідує батьківські збори, зі школою співпрацює. Вихованням дівчинки займається бабуся, в будинку якої проживає [PERSON]. 26 жовтня 2015 року мати, перебуваючи на підпитку, побила [PERSON]. Неодноразово зі слів бабусі перебуваючи під дією алкоголю, била дитину та погрожувала фізичною розправою. Адміністрація школи, класний керівник, соціальний педагог відвідували родину та проводили бесіди щодо насилля та жорстокого поводження з дітьми, проте бажаних результатів не дало (а.с. 23). Допитаний у судовому засідання в якості свідка директор Золочівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 [PERSON] підтвердив суду інформацію, викладену у його листі на адресу служби та додатково пояснив, що він особисто у складі комісії відвідував родину [PERSON] у них вдома навесні 2014 року. Під час першого візиту у будинку був гармидер та було брудно, мати дітей була відсутня, була лише бабуся. Комісія висловила свої зауваження з приводу обстановки та потреб дітей. Приблизно через місяць він знову у складі комісії відвідав родину [PERSON] за місцем їх проживання. Під час другого візиту мати була присутня, у будинку було прибрано, недоліки на які комісія зауважила минулого разу майже усунуті. Особисто він ніколи відповідача у нетверезому вигляді не бачив. Зауважив, що більш детально знає ситуацію класний керівник [PERSON]. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона є класним керівником [PERSON]. Дитина дуже старанна та добре вчиться, проте після народження молодшої сестрички класний керівник стала помічати, що дитина стала знервована, залякана, по ній було помітно, що їй не вистачає уваги та батьківської любові. [PERSON] навіть скаржилася, що мама її іноді б'є, забороняє їй малювати та ходити до бібліотеки. Зауважила, що усі додаткові зошити чи підручники купувала або вона або батьки інших дітей, так як клас є експериментальним та потребує додаткового навчального матеріалу, що не забезпечує школа. Подарунки дитині на свята купували батьки інших дітей. Проте [PERSON] поступово віддає їй борги за придбані зошити, за минулий рік вона розрахувалася повністю, за цей лише частково. Мати [PERSON] за час навчання дівчини у школі лише три рази відвідувала шкільні свята, хоча кожного року майже кожен квартал відбуваються якісь урочистості. На батьківських зборах не була жодного разу. Мати ініціативи у спілкуванні з класним керівником не має, зв'язок з нею тримається через бабусю дівчинки. Крім цього свідок зауважила, що [PERSON] приходить до школи вмитою та заплетеною, нігті зістрижені, проте іноді білі шкарпетки в дитини не свіжі. Коли дівчинку на свято першого вересня несли із дзвоником, то класний керівник сама шукала [PERSON] сарафан, бо дівчинка його не мала. Під час відвідування будинку [PERSON] вона побачила, що умови життя дитини задовільні, у будинку є посуд, килими, проте дітям у будинку можна б було створити і кращі умови, та це не потребує додаткових затрат, залежить виключно від бажання матері. Свідок пояснила, що двічі відвідувала [PERSON] вже після її вилучення від матері із дітьми з її класу. Жодного разу [PERSON] не скаржилася, що сумує за домом чи мамою з бабусею. Свідок зауважила, що одного разу вона по телефону розмовляла із відповідачем та зрозуміла, що вона перебуває у нетверезому стані, проте це було один раз. З приводу пояснень свідків відповідач пояснила, що дійсно забороняє [PERSON] малювати у зошитах, так як не має коштів придбати новий, а зошити в них вже суворо розраховано на кількість предметів. З приводу бібліотеки пояснила, що сама не дуже розуміє як туди ходити, проте якщо не вистачає якого навчального матеріалу вона просила свою сестру пошукати відповідну інформацію у Інтернеті. Щодо купівлі додаткової навчальної літератури та зошитів пояснила, що дійсно через брак коштів, так як вона одна утримує родину, вона поступово віддає класному керівнику кошти, заборгованість в неї лише за цей рік. Щодо епізоду коли вона вдарила дитину, то пояснила, що вона поралася по господарству та старша донька просила її терміново нагодувати, в цей час відповідач одночасно слідкувала за молодшою дитиною, щоб та не впала з дивану, [PERSON] не реагувала на зауваження та продовжувала наполягати тоді через роздратованість [PERSON], не втрималась, та кинула собі за спину у бік старшої дитини шматок дерев'яшки, що лежала у пічці. Від чого в дівчинки на голові була подряпина, яку одразу обробили дезінфікуючим матеріалом. Проте вона більше ніколи не застосовувала до дітей фізичні покарання, могла лише поставити дітей у куток, подумати над своєю поведінкою, жалкує про свою поведінку. Зауважила, що вона по мірі своїх сил приділяє увагу обом донькам та одночасно працює, проте щоб не втратити роботу вона не може відвідувати часто шкільні свята або батьківські збори. Проте вона слідкує за подіями в житті своєї старшої дитини, так як впевнена, що її мати буде на цих заходах її замінювати коли вона буде на роботі. Зауважила, що крім цього щоденно робить з [PERSON] уроки, знає який матеріал вона засвоює добре, а де їй треба підтягнутися. Слідкує в чому [PERSON] ходить до школи. Зауважила, що діти вдома мають все необхідне для навчання та розвитку, молодша донька спить з нею, забезпеченна харчуванням та іграшками. Старша донька теж має своє спальне місце, її підручники розташовані у шафі, за обіднім столом вона робить уроки, так як нема іншого столу. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що вона працює медичною сестрою у Золочівській ЦРЛ, режим роботи сутки через три, після вилучення у цій лікарні знаходяться діти [PERSON] та [PERSON]. Під час коли дітки тільки були вилучені вони не були хворі, хоча свідок вперше їх бачила через пару днів після надходження, проте у [PERSON] була рана на голові оброблена зеленкою. [PERSON] пояснила, що це її мати вдарила. Мати та бабуся часто відвідають дітей, приносять речі, посуд та харчі, цікавляться здоров'ям дітей. Діти завжди раді цим відвідуванням. Зараз діти часто хворіють так як у лікарні лежать інші хворі діти. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що вона працює у дитячому реабілітаційному центрі куди потрапляють діти, в тому числі із таких сімей, після вилучення. До центру була направлена лише [PERSON]. За час перебування у центрі протягом трьох тижнів, дівчинку ніхто не відвідав, передач не передавав. Проте дитина не агресивна, по ній помітно, що вона потребує батьківського тепла та турботи, дуже лагідна та розумна, здатна до навчання дитина. Вона скаржилася, що сумує за своєю молодшою сестричкою, а не за мамою. Коли дитина надійшла вона була вдягнена не по сезону, не мала елементарного одягу, працівниками центру їй було надано речі. Відповідач стосовно пояснень свідка [PERSON] пояснила, що коли діти бути вилучені, вона навіть не встигла їх зібрати, вдягти, діти були вилучені пізно ввечері, наступного ж ранку вона прибула до працівників служби з'ясувати де її діти, проте розмови не вийшло, та спілкування переросло у сварку. Ще кілька разів вона приходила до працівників служби з'ясувати долю дітей, проте нічого окрім взаємних обвинувачень та образ домогтися не змогла. Через деякий час їй стало відомо про те, що діти перебувають у лікарні та вона почала їх відвідувати. Про те, що [PERSON] перебуває у місті Харкові на реабілітації, ані служба, ані центр реабілітації їй не повідомив, тому вона і не відвідувала доньку. При вирішенні спору суд виходив з того, що вини врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства»,Європейської Конвенції про захист основних прав і свобод, рішеннями ЕСПЛ "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII), Савіни проти України., "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року)., "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року, "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Статтею 8 Конвенції, проголошено, що кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішеннях ЕСПЛ у справах "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX), "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII) було встановлено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, у рішеннях ЕСПЛ по справі "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)), "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, пп. 73 - 76 від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року) п. 61, "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I), "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року констатовано, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Рішеннями ЕСПЛ "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року) встановлено, що крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Статті 32, 51 Конституції України передбачають, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статті 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Стаття 164 СК України обумовлює підстави позбавлення батьківських прав, так, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень ст.ст. 58,59 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування; піклування встановлюється над особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, аналізуючи надані в якості доказів матеріали, суд не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та вважає, що таке позбавлення не відповідає інтересам дітей, виходячи з наступного. Оцінюючи наданий суду висновок органу опіки та піклування щодо невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків суд знаходить їх невмотивованими та таким, що не ґрунтується на достатній доказовій базі. Так, зокрема, у висновку відсутні посилання на конкретні докази, містяться лише абстрактні судження щодо невиконання своїх обов'язків, без конкретизації, в чому саме полягали ці дії, крім того, не зазначено, що було предметом дослідження органу, які дії проведені. Доказів ведення аморального способу життя відповідачем [PERSON], як то негативна характеристика з місця проживання, перебування на обліку у відповідних установах, через зловживання спиртними напоями тощо, суду не надано, у висновку на них також відсутнє посилання. З наданого суду акту обстеження умов проживання родини [PERSON] не вбачається, що належним чином проведено обстеження умов проживання дітей, так, зокрема, у акті не відображено чи мають діти спальні місця, чи забезпечені вони місцем для навчання, чи наявні в них іграшки та шкільне приладдя, чи наявна у будинку їжа. Лише зазначено про незадовільний санітарний стан приміщення, при чому не конкретизовано у чому це проявляється. Водночас допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що провідуючи родину [PERSON], встановили, що будинок на мінімальному рівні придатний для проживання дітей, наявні килими, посуд, їжа, на зауваження щодо стану будинку, було позитивне реагування - прибрано у будинку та наведено лад. Доказів соціальної занедбаності малолітніх суду не надано. Навпаки наявні позитивні характеристики малолітньої [PERSON], як з місця навчання, так і з місця тимчасового перебування після вилучення, так, зокрема, свідки: [PERSON] та [PERSON] зазначили, що діти при вилучені не були хворі. [PERSON] є старанною ученицею, яка завжди виконує домашні завдання, приходить до школи заплетеною та вмитою. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] дуже лагідна дитина. Стосовно малолітньої [PERSON] доказів взагалі не надано. Крім того, небайдужість до долі своїх дітей [PERSON] виявила і після їх вилучення, відвідуючи їх у лікарні, що дає підстави судити про наявність родинного зв'язку матері та дітей. На користь цього також свідчать показання свідка [PERSON], яка вказувала, що мати часто відвідує дітей у лікарні, цікавиться їхнім здоров'ям, приносить їм їжу, речі посуд, діти завжди раді її відвідуванням. Судом також приймається до уваги, що [PERSON] одна забезпечує та утримує свою родину, яка складається з двох малолітніх дітей та матері похилого віку. Доказів надання відповідачу державних соціальних виплат, з метою допомоги в утриманні родини, суду не надано. Підсумовуючи, суд доходить висновку, що родина [PERSON] опинилася у складних життєвих обставинах, маючи невеликий заробіток, вона утримує двох малолітніх дітей, відповідно по мірі своїх можливостей піклується про розвиток дітей та їх виховання. Дійсно допускаючи в певний час неналежні умови для проживання дітей, [PERSON] реагує на критику з боку контролюючих органів, приводячи до мінімально прийнятого рівень життя дітей. Проте діти зростають у повній родині, з рідною матір'ю, на мінімальному рівні забезпечені усім необхідним. Відтак, виходячи з наданих доказів суд доходить висновку, що хоча умови вилучення дітей були виправданими, коли [PERSON] отримала рану, позивачем в розумінні положень ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків в тій мірі, щоб була достатня для виправдання такого серйозного втручання у сімейне життя сім'ї [PERSON] та такої виключної міри як позбавлення її батьківських прав, із фактичним роз'єднанням родини. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не відповідає інтересами дітей, позов є передчасним, тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно за відсутності підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] діти мають бути повернуті у родину, та будуть перебувати на утриманні матері, як і перебували до їх вилучення, в зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, а позивач від сплати судового збору звільнений, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed