Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2012 року ведення між ними спільного господарства припинено в наслідок постійних сварок, інших сімейних негараздів між ними, які підвели їх до питання , щодо розірвання шлюбу. Подальше збереження сім'ї неможливе. Просить шлюб між ним та [PERSON] розірвати. 30 травня 2014 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2004 року вона перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON], а з 18 червня 2010 року перебуває в офіційному шлюбі. За час перебування у шлюбі вони набули спільне майно : кухонні меблі, шафу-купе, шафу-купе, м'яку частину, килим, газову плиту, пральну машину, холодильник, телевізор, комод, стіл комп'ютерний, DVD програвач, супутникову антену з тв-тюнером. Крім того, [PERSON] його матір'ю [PERSON] була подарована ? квартири [ADDRESS]. За час проживання у вказаній квартирі вони зробили її невід'ємні поліпшення, в зв'язку з чим її вартість значно зросла на даний час. На протязі останнього часу [PERSON] без її дозволу виніс з квартири холодильник, телевізор, супутникову антену, ТВ- тюнер та погрожує винести решту речей. Просить поділити спільне майно подружжя, виділивши їй у власність : кухонні меблі, шафу-купе, килим, газову плиту, пральну машину та комод. Визнати за нею право власності на 1/3 квартири [ADDRESS], залишивши у власності [PERSON] 1/6 частину цієї квартири. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. 11 липня 2014 року [PERSON] подав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву в якій вказав, що шлюб між ними було зареєстровано у відділі РАЦС м. Рівне 18 червня 2010 року, до цього часу жодних шлюбних стосунків між ним та [PERSON] не було. Відповідачем-позивачем жодної власної копійки на придбання вищезгаданого майна потрачено не було. Вона пояснювала це тим, що квартира, в яку придбувалось дане майно, їй не належить тому вона не збирається витрачати власні кошти на будь-яке майно, яке стосується даної квартири. [PERSON] після реєстрації шлюбу фактично проживала з дитиною у своїх батьків, оскільки їхні шлюбні стосунки стали носити формальний характер. Вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить в позові відмовити. 23 січня 2015 року представник відповідача-позивача [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, оскільки беручи до уваги Висновок судової будівельно-технічної експертизи, яким встановлено, що внаслідок проведення ремонтних робіт вартість квартири [ADDRESS] збільшилася на 24 544 грн. Вказані невід'ємні поліпшення майна являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Просить суд поділити спільне майно подружжя, виділивши їй у власність : кухонні меблі, шафу-купе, килим, газову плиту, пральну машину та комод. Стягнути з [PERSON] на її користь 16 360 грн. та судові витрати по справі. 06 лютого 2015 року представник позивача-відповідача подав до суду заперечення проти заяви про зміну предмету позову в якій вказав, що суд не повинен приймати таку заяву до розгляду, оскільки позивачка та її представник подали зазначену заяву зловживаючи процесуальними правами та в порушення норм ЦПК України. Крім того, висновок експертизи, на який посилається [PERSON] також не може бути взято судом до уваги, так як він не стосується предмету спору між сторонами. Позовні вимоги щодо поліпшення майна (спірної квартири) позивачкою не заявлялися. Відтак висновок експертизи не має жодного значення при вирішенні спору про розірвання шлюбу та зустрічного позову про поділ майна. Просить відмовити у прийнятті заяви про зміну предмету позову. В судовому засіданні позивач-відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав в повному обсязі, за мотивів, викладених у позові. Просив позов задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя не визнав та просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. В судовому засіданні відповідач-позивач позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнала та не заперечила проти їх задоволення. Позовні вимоги про поділ майна подружжя підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Суд, заслухавши думку сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст.10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як слідує з ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2010 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 18 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №640. Протягом значного часу сторони не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги. На думку суду, надання терміну для примирення сторін позитивних наслідків не принесе, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України, вважається,що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як пояснив у судовом у засіданні позивач, кухонні меблі, шафа-купе належить його племінниці - співвласниці квартири. Килим дійсно належить на праві особистої приватної власності [PERSON] . Газова плита та комод належить йому особисто, і були куплені ним ще до одруження з відповідачкою-позивачкою. Що стосується пральної машинки, то вона можливо дійсно була куплена під час шлюбу, він не пам"ятає. Однак на даний момент ніяких меблів у квартирі немає, [PERSON] забрала дві шафи-купе, килим та інші меблі і вивезла з квартири. Він також забрав і продав кухонні меблі, газову плиту, пральну машинку та комод, це його особисті речі, і він з доволу племінниці деякі з них продав. [PERSON] також показав, що оскільки квартира їм як подружжю не належала, то вони ремонт у ній не робили. Дана квартира в 2007 року перебуває у такому стані як і була на момент дарування. Крім того, позивач вказує, що відповідачка після одруження з ним фактично проживала постій но з дитиною у своїх батьків. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, третіх осіб, їхніх представників,допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів,зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належних та допустимих доказів, які б спростували доводи [PERSON], відповідач-позивач та її представник до суду не надала. Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в прядку спадкування. [PERSON] на підставі договору дарування від 14 лютого 2007 року належить ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно висновку будівельно - технічної експертизи № Е-17/14 безпосередня вартість перелічених ремонтних робіт, проведених у квартирі [ADDRESS] станом на 19 грудня 2014 року становить 24 544 грн. Однак суд вважає, що [PERSON], крім своїх показів, не надала до суду належних та допустимих доказів про вкладення грошових коштів у проведення ремонтних робіт та поліпшення майна. Вказана експертиза констатує сам факт проведення ремонтних робіт, а не проведення даних робіт за участю сторін та вкладення спільних грошових коштів. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтсья на всебічному, повному,об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд вважає, що на момент розгляду справи спірного майна немає, а [PERSON] не ставить питання про відшкодування його вартості, то виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає до часткового задоволення, і необхідно виділити у власність останньої килим, який належить їй на праві особистої приватної власності. На підставі викладеного,

Outcome: partial