Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Їй на праві приватної власності належить будинок по [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстровані позивачка по справі, її онука [PERSON], правнуки [PERSON] та [PERSON], а також відповідач по справі, який є колишнім співмешканцем [PERSON] Однак з березня 2015 року її онука [PERSON] припинила спільне проживання з відповідачем по справі та з того моменту він зібрав свої речі та пішов з дому, майже рік він у вказаному будинку не мешкає, його особисті речі відсутні. На теперішній час відповідач мешкає з іншою жінкою за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація відповідача змушує позивачку нести додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, крім того вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд, тому змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.33) Відповідач про день слухання справи повідомлявся та повідомлення було направлено відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання та місця перебування відповідача зареєстрованого у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.29). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області в судове засідання не з"явився надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.30-32). Суд розглядає справу в порядку ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок по [ADDRESS] (а.с.8-10,11-16). Відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 1 від 04 лютого 2016 року у вищевказаному житловому будинку зареєстровані позивачка по справі [PERSON], її онука [PERSON], правнуки [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] (а.с.17). Однак з березня 2015 року [PERSON] за адресою реєстрації не проживає. Факт не проживання [PERSON] за адресою реєстрації підтверджується актом від 04 лютого 2016 року, а також підписами сусідів (а.с.23). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що[PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає з березня 2015 року без поважних причин, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та добровільно не усуває ці порушення, а тому, виходячи із вимог ст. 71 ЖК України, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнати особу такою, що втратила права проживання в квартирі є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і тому додаткового рішення не потребує. На підставі вище викладенного,

Outcome: partial