Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Управління з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області про поновлення її з дня звільнення на роботі в Управлінні Держаної служби з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на посаді завідувача аптечного пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності УДСНС, при цьому просила: скасувати наказ №444 від 26.10.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] »; скасувати наказ №29 від 17.01.2019р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] »; скасувати наказ №46 від 29.01.2019р. «Про завершення службового розслідування»; стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за увесь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідне звільнення вважає незаконним та проведеним з порушенням норм трудового законодавства, оскільки її пояснення стосовно встановлених порушень відповідач до уваги не приймав, а ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду - не врахував. Крім того, на переконання позивача в жодному із викладених у заяві випадків притягнення її до дисциплінарної відповідальності нею не було вчинено грубого порушення трудової дисципліни. Зокрема, позивач вважає, що дисциплінарне стягнення - оголошення догани, яке накладене за результатами встановлених комісією фактів відпуску лікарських засобів і виробів без рецепту та медичного призначення незаконно застосоване, оскільки в посадовій інструкції, якою вона керувалася в своїй роботі відповідного режиму відпуску медпрепаратів регламентовано не було. Стосовно дисциплінарної відповідальності, яка застосована наказом №29 від 17.01.2019р. на переконання позивача теж була застосовано неправомірно, оскільки виявлена за результатами інвентаризації нестача була незначною, виникла внаслідок лічильної помилки та в результаті компенсована позивачем. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.03.2019р. відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. До канцелярії Івано-Франківського міського суду 18.03.2019р. від відповідача надійшла заява про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. В обґрунтування поданої заяви, стороною відповідача вказано, що дана справа по своїй суті є складною та має вагоме значення для учасників справи. Разом з тим, відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.03.2019р. Відповідно до змісту відзиву відповідач підтвердив, що підставою для прийняття наказу №50 від 01.02.2019р. про звільнення позивача слугувала наявність двох діючих дисциплінарних стягнень (догани та звільнення). При цьому, вказано, що дисциплінарні стягнення були накладені стосовно позивача у відповідності до вимог чинного законодавства за наявності на те правових підстав. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на сплив строку оскарження дисциплінарного стягнення у виді догани, яка була оголошена Наказом №444 від 26.10.2018р. Справа перебувала у провадженні в судді Польської М.В. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.03.2019р. та наказом від 27.03.2019р. суддю Польську М.В. відряджено до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. На виконання вимог п.2.3.50 Положення про АСДС проведено повторний автоматизований розподіл незавершених розглядом судових справ, які перебували у провадженні судді Польської М.В. Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючого суддю - Шамотайла О.В. Справу 11.04.2019р. передано судді Шамотайлу О.В. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019р. прийнято до провадження дану справу та призначено судове засідання. На адресу канцелярії суду 21.05.2019р. надійшла відповідь на відзив за підписом адвоката позивача, зі змісту якої вбачається, що сторона позивача в заперечення позиції відповідача стосовно проведення службових розслідувань, за результатами яких накладені оспорювані дисциплінарні стягнення, вказала на неправомірності застосування стосовно [PERSON] вимог «Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого Постановою КМ України від 13.06.2000р., оскільки позивач, обіймаючи посаду завідувача аптечним пунктом, не відносилася до категорії осіб, щодо яких встановлена спеціальна процедура службового розслідування, а здобуті в такій процедурі докази не можуть бути використані як підтвердження факту дисциплінарного проступку. Крім того, вказано, що роботодавцем не надано суду доказів в чому саме полягало невиконання позивачем посадових обов`язків. Представником відповідача - Греськом В.В. 22.05.2019р. в спростування тверджень, викладених позивачем у відповіді на відзив, подано до Івано-Франківського міського суду заперечення. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.06.2019р. здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Позивача та адвокат позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав і аргументів наведених в позовній заяві та відповіді на відзив, а надалі подали заяви про подальший розгляд справи без їх участі. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, а надалі подав заяву про завершення розгляду справи без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Заслухавши пояснення, дослідивши позовну заяву, відзив, матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 12.01.2011р. прийнято на посаду завідувача аптеки пункту охорони здоров`я УМНС в Івано-Франківській області. 03.06.2013р. у зв`язку з реорганізацією МНС наказом №35 позивача було переведено до УДСНС України в Івано-Франківській області на ту саму посаду. Відповідно до наказу У ДСНС в Івано-Франківській області «Про призначення комісії для проведення службового розслідування» №327 від 05.10.2018р. доручено комісії провести службове розслідування по факту видачі завідувачем аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] ліків з аптеки без рецептів та без призначення лікарів ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області. В ході проведення відповідного службового розслідування комісією за результатами перевірки службової документації, зокрема Журналу обліку використання амбулаторних призначень, встановлено: 15.06.2018 в рецепті №85 призначено для видачі 1 упаковка препарату «Реліф Уно», однак згідно даних журналу видано 3 упаковки; 23.06.2018р. видано препарат «Лізиноприл», однак відсутня інформація стосовно номера рецепта та не прикріплений сам рецепт або його корінець. Відповідно до занесених даних Журналу видачі нерецептурних лікарських засобів (розпочато 11.04.2018р.) комісією встановлено: запис за №95 від 20.07.2018р. - видано препарати «Каптоприл» 05, уп., «Дротаверин» №30 1уп., підстава - невідкладна допомога, виїзд стадіон за наказом та за усним проханням начальника медслужби; запис №104 від 30.07.2018р. - видано препарат «Медрол» 16мг 20табл., 0,4уп., підстава видачі- у зв`язку з відпусткою лікаря; запис №106 від 11.09.2018р. -видано препарат «Креон» 10000 №20 2уп. та «Гіоксизол мазь» 1 уп., підстава видачі - без призначення лікаря; запис №113 від 02.10.2018р. - видано препарати «Сорбекс» №20 0,5уп. та «Анальгін» 2 табл., підстава видачі - відпущено без рецепта за згодою на проведення досліду у присутності лікаря-окуліста. За результатами службового розслідування щодо причин, умов та обставин видачі завідувачем аптекою [PERSON] лікарських засобів з аптеки без рецептів та без призначень лікарів, комісією складено акт, який затверджений т.в.о. начальника У ДСНС України в Івано-Франківській області Оксентюком І.В. 26.10.2018р. Судом взятий до уваги акт за результатами службового розслідування від 26.10.2018р. Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Зі змісту даного акту вбачається, що в ході проведення перевірки фактів безрецептурного відпуску позивачем ліків та препаратів, [PERSON] надавалися пояснення, які взяті до уваги комісією. Крім того, власноручно написані позивачем пояснення додані до матеріалів службового розслідування та відповідно подані відповідачем в якості доказів до суду. Позивач неодноразово наголошувала на необґрунтованості виявлених порушень у виконанні нею покладених службових обов`язків, при цьому вказувала на відсутність встановленого обв`язку стосовно відпуску лікарських засобів та препаратів безпосередньо у посадовій інструкції. Суд не бере до уваги дане обґрунтування в підтвердження правомірності дій завідувача аптеки стосовно безрецептурного відпуску лікарських засобів, оскільки за період перебування позивача на посаді завідувача аптеки, було розроблено на відповідну посаду 2 посадових інструкції. Посадова інструкція завідувача аптеки пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності У ДСНС в Івано-Франківській області, затверджена 24.07.2013р., що підтверджується поданою відповідачем в якості доказів. З даною посадовою інструкцією позивач ознайомлено та копію отримала, про що свідчить підпис. Посадова інструкція завідувача аптеки пункту охорони здоров`я центру забезпечення діяльності У ДСНС в Івано-Франківській області, затверджена 19.07.2017р., де пунктом 2.6 передбачено, що завідувач здійснює видачу ліків із медичного складу особам, які згідно законодавства мають право на безоплатне одержання медичних препаратів тільки за призначенням лікарів пункту охорони здоров`я ЦЗД. Однак, дана посадова інструкція не містить підпису позивача. Разом з тим, в матеріалах справи доданий акт про відмову завідувача аптеки ознайомитись під особистий підпис з посадовою інструкцією від 19.07.2017р. Відповідний акт містить письмове пояснення позивача стосовно такої відмови, зміст якого полягає у непогодженні строків подачі звітності, визначених у п.2.7, а також термінів придатності. Відповідно до ч.4 р.ІІІ Порядку організації медичного забезпечення в системі Державної служби України з надзвичайних ситуацій, затвердженого Наказом МВС України від 18.08.2014р. №831 при наданні медичної допомоги у закладах охорони здоров`я ДСНС України прикріплені контингенти забезпечуються безоплатно: лікарськими засобами відповідно до Переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва, які можуть закуповувати заклади й установи охорони здоров`я, що повністю або частково фінансуються з державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 1996 року № 1071 "Про порядок закупівлі лікарських засобів закладами та установами охорони здоров`я, що фінансуються з бюджету"; виробами медичного призначення, в тому числі матеріалами для зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); інвентарним медичним майном (тимчасово) на період лікування або реабілітації. Вимогами п.3 Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, який затверджений наказом МОЗ України 19.07.2005р. №360 визначено, що рецептурні лікарські засоби відпускаються за рецептами медичних працівників з аптек та аптечних пунктів. При цьому, п.5 цього ж Порядку передбачено, що відпуск ліків безоплатно чи на пільгових умовах або лікарських засобів, вартість яких підлягає державному відшкодуванню, за рецептами медичних працівників може здійснюватися з аптек та аптечних пунктів у встановленому порядку. Крім того, як передбачає норма п.1.5 Правил виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, які затверджені наказом МОЗ України 19.07.2005р. №360 рецепти обов`язково виписуються на: рецептурні лікарські засоби; безрецептурні лікарські засоби, вироби медичного призначення у разі відпуску їх безоплатно чи на пільгових умовах. Наказом У ДСНС в Івано-Франківські області №444 від 26.10.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани. Згідно відмітки, копію наказу від 26.10.2018р. №444 позивач отримала 13.11.2018р. Відповідно вимог ст.150 КЗпП дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Статтею 233 КЗпП визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач звернулася до суду 05.03.2019р., при цьому клопотання про поновлення строку на оскарження не подано. Судом встановлено, що наказом №54 від 29.10.2018р. т.в.о. начальника Управління зобов`язано провести в Управлінні ДСНС повну інвентаризацію основних засобів, малоцінного та швидкозношувального інвентаря, матеріальних цінностей, грошових коштів, розрахунків і інших статтей балансу станом на 1 листопада 2018р. за результатами такої інвентаризації був складений протокол від 29.12.2018р., відповідно до якого виявлено розбіжність між фактичною наявністю матеріальних активів і даними бухгалтерського обліку в матеріально-відповідально особи [PERSON] у розмірі 234,27грн. Наказом №6 від 09.01.2019р. призначено комісію для проведення службового розслідування. За результатами службового розслідування комісією був складений Акт службового розслідування з приводу виявлених розбіжностей інвентаризаційною комісією У ДСНС в області між фактично наявністю матеріальних активів і даними бухгалтерського обліку в матеріально-відповідально особи [PERSON] . За даними акта, підтверджена розбіжність у розмірі 234,27грн., зокрема: утримувач 2х тазів, ціна 4,2грн., кількість -2; шина дротяна драбинчаста, ціна-0,61грн., кількість 145; кружка емальована, ціна 2,0грн., кількість 1; примус туристичний «Шмель», ціна 45,1429грн., кількість 3. Судом взятий до уваги акт за результатами службового розслідування від 16.01.2019р. Зі змісту даного акту вбачається, що в ході проведення перевірки розбіжностей між фактично наявністю матеріальних активів і даними бухгалтерського обліку в матеріально-відповідально особи [PERSON] , позивачем надавалися пояснення, які взяті до уваги комісією. Зокрема, позивач у поясненнях, наданих 15.01.2019р., зазначила, що не має наміру приховувати недостачу та згідна понести за це відповідальність, тим самим погодившись із фактом допущених розбіжностей між фактично наявністю матеріальних активів і даними бухгалтерського обліку. Акт службового розслідування позивачем підписаний 16.01.2019р. Наказом №29 від 17.01.2019р. до завідувача аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] з врахуванням раніше допущеного порушення трудової дисципліни застосоване стягнення у виді звільнення. Даний наказ позивачем не підписаний, відмітка про ознайомлення відсутня, однак в матеріалах службового розслідування міститься акт про відмову позивача ознайомитися під особистий підпис, де також позивачем зазначене зауваження стосовно виявлених нею граматичних помилок, у зв`язку з чим просить переробити наказ. Сторонами у справі не заперечується той факт, що позивачем було відшкодовано матеріальні збитки у розмірі 234, 27грн., які становили суму недостачі. Крім того, в ході судового розгляду даної цивільної справи, адвокатом позивача подано в якості доказу на підтвердження не врахування відповідачем ступеню тяжкості вчиненого проступку копію заяви [PERSON] від 25.01.2017р. про списання медичного майна з резолюцією т.в.о. УДСНС в області Федунків В.С . Суд критично відноситься до даного доказу, оскільки він вказує лише на факт погодження керівника позивача на списання медичного майна, однак жодним чином не наводить доказів з метою ідентифікації з матеріалами, недостачу яких було виявлено. Згідно ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. При цьому, дисциплінарне стягнення накладається лише за встановлене порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Наказом У ДСНС в області №14 від 18.01.2019р. призначено комісію для проведення службового розслідування. За результатами службового розслідування складений Акт щодо причин, умов та обставин самовільного відлучення з робочого місця завідувача аптеки [PERSON] та неадекватної поведінки, що супроводжувалася застосуванням фізичної сили від 28.01.2019р. До акту додається акт відмови від підпису Позивача. Відповідно до Наказу №46 від 19.01.2019р. за порушення п.3 та п.4 р.ІІ Правил етичної поведінки працівників ДСНС, територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, п.п.2.1, 2.3, 2.8 р.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для осіб рядового і начальницького складу, працівників та державних службовців апарату та підпорядкованих підрозділів УДСНС в області, а також Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників та державних службовців апарату та підпорядкованих підрозділів УДСНС в області на 2014-2017р.р. завідувач аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області [PERSON] заслуговує притягнення до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи наявність діючого дисциплінарного стягнення- звільнення, яке оголошене наказом №29 від 17.01.2019р. - обмежитись раніше накладеним стягненням. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини та факти, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яким відповідно до наказу У ДСНС №46 від 29.01.2019р. вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності, але враховуючи наявність та той час діючого дисциплінарного стягнення- звільнення, яке оголошене наказом №29 від 17.01.2019р. було прийнято рішення обмежитись раніше накладеним стягненням. Наказом У ДСНС в області №50 від 01.02.2019р. [PERSON] з 01.02.2019р., завідувача аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області звільнено за ст.40 ч.3 КЗпП (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення), підстава: наказ УДСНС від 26.10.2018р. №444, наказ УДСНС від 17.01.2019р. №29, наказ УДСНС від 29.01.2019р. №46. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що факт накладення Наказом №46 від 29.01.2019р. стягнення у вигляді звільнення в даній ситуації носить формальний характер по відношенню до обставин, які на момент його винесення вже склалися, зокрема наявність вже діючого стягнення - звільнення за результатами Наказу №29 від 17.01.2019р. і жодним чином не містить причинно-наслідкового зв`язку стосовно винесення відповідачем Наказу №50 від 01.02.2019р. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч.1 ст.13, ст.81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підтвердження факту неправомірності застосування до позивача дисциплінарних стягнень, які були оголошені наказами У ДСНС №444 від 26.10.2018, №29 від 17.01.2019р. та №46 від 29.01.2019р. стороною позивача заявлено про неправомірність застосування вимог «Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого Постановою КМ України від 13.06.2000р., оскільки позивач перебуваючи на посаді завідувача аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області не відносилася до категорії осіб, щодо яких встановлена спеціальна процедура службового розслідування. При цьому, згідно п.1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, яке затверджене постановою КМУ від 16.12.20154р. №1052 Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є, зокрема, особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми, а також інші особи, які не є службовими особами та які виконують роботу або надають послуги відповідно до договору з підприємством, установою, організацією, - у випадках, передбачених цим Законом. Під «посадовими та службовими особами інших державних органів» слід розуміти працівників державних органів, які здійснюють функції представників влади або обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Визначальним при цьому є обсяг функцій (обов`язків) відповідного працівника. Так, адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. У Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, що ратифікована Україною відповідно до Закону України від 18 жовтня 2006 року № 251-У, зазначено, що державна посадова особа означає: будь-яку особу, яка обіймає посаду в законодавчому, виконавчому, адміністративному або судовому органі Держави-учасниці, яку призначено чи обрано, праця якої оплачувана чи не оплачувана, незалежно від старшинства; будь-яку іншу особу, яка виконує будь-яку державну функцію, зокрема для державного органу або державного підприємства, або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави-учасниці; будь-яку іншу особу, що визначається як «державна посадова особа» у внутрішньому праві Держави-учасниці. Однак, з метою вжиття деяких конкретних заходів, передбачених главою II цієї Конвенції, «державна посадова особа» може означати будь-яку особу, яка виконує будь-яку державну функцію або надає будь-яку державну послугу, як це визначається у внутрішньому праві Держави-учасниці і як це застосовується у відповідній галузі правового регулювання цієї Держави-учасниці. На підставі викладеного, [PERSON] , обіймаючи посаду завідувача аптекою ПОЗ ЦЗД У ДСНС в області, здійснювала функції, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, отже, відносилася до осіб, уповноважених на виконання функцій держави, а тому на неї поширювалася дія Порядку № 950, що спростовує доводи позивача. Під час розгляду справи, правова оцінка дисциплінарного проступку має проводитись на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника, яке є однією з важливих гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Судом встановлено, що згідно результатів перевірки, які викладені комісією в акті від 16.01.2019р. розбіжність між фактичною наявністю матеріальних активів і даними бухгалтерського обліку відображено у звіряльних відомостях. При цьому, причини та умови,що призвели до порушення, як того вимагає положення п.8 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого Постановою КМ України від 13.06.2000р. встановлені комісією виключно з пояснень позивача З пояснень позивача, які надані комісії під час проведення службового розслідування вбачається, що шини дротяні драбинчасті прийняті Позивачем без перерахунку, кружка емальована розбита під час перевезення товару з АРЗ СП в У ДСНС, а примус туристичний та утримувач тазів ймовірно зник у зв`язку із фактом збиття колодки під час перебування у 2016р. позивача у відпустці. Відповідно до положень ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Встановлені службовим розслідуванням обставини вчинення проступку позивачем свідчать, що такі факти мали місце під час приймання [PERSON] по відомості під час реорганізації та зміни адреси, та по завершенню відпустки позивача в 2016р., коли вона виявила зірвану колодку, але не повідомила керівництво про такий факт. Проте, на думку суду даний акт від 16.01.2019р. ґрунтується на припущеннях, оскільки комісією не встановлено фактів і обставин, які б свідчили про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та не встановлено безпосередньо вини позивача у вчиненні конкретних дій. Крім того, позивачем було відшкодовано матеріальні збитки у розмірі 234, 27грн., які становили суму недостачі. При цьому і в спірному наказі №29 від 17.01.2019р. не зазначено за який дисциплінарний проступок на позивача накладено стягнення та коли цей проступок вчинено позивачем, а тому і не можливо перевірити додержання передбачених ст.148 КЗпП України строків застосовування дисциплінарного стягнення. Отже, на думку суду вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладання дисциплінарного стягнення, визначеної законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що Наказ У ДСНС №29 від 17.01.2019р. винесено з порушенням вимог законодавства України, в звязку з чим наявні підстави для визнання його незаконним та скасування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Наказ У ДСНС №29 від 17.01.2019р про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення позивача винесено з порушенням вимог трудового законодавства, тому задовольняє позовні вимоги позивача в частині скасування наказу №29 від 17.01.2019р. Враховуючи, що підставою для винесення наказу №50 від 01.02.2019р. був в тому числі наказ №29 від 17.01.2019р., який судом скасований, оскільки винесений з порушенням законодавства про працю, то суд вважає, що і наказ №50 від 01.02.2019 року, який був похідним від наказу №29 від 17.01.2019 року, і де визначено вид дисциплінарного стягнення - звільнення, також підлягає до скасування. В той же час за результатами розгляду справи судом не встановлено достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу Управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 26.10.2018р. №444 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », а правову оцінку наказу Управління Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області №46 від 29.01.2019р. «Про завершення службового розслідування» судом надано вище. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак наявні правові підстави для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі. Постановою Пленуму ВСУ від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Виходячи з аналізу норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю. В той же час, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» (справа № 1-13/2013), аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходив з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Таким чином, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Щодо виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, то суд вказує таке. З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні. За своєю суттю середній заробіток за час вимушеного прогулу при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. При цьому, вимогами п.б п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 ) З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про доходи, наданої відповідачем №01-8583/16 від 29.11.2019р. та долученої до справи, нарахований дохід за 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню позивача, а саме грудень2018р.-січень 2019р. становив 12430,66 грн. (7053,47 грн.+5377,19 грн. відповідно) Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2019 рік, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, відповідно до якого кількість робочих днів за період 01.02.2019-11.12.2019р. становила 216 робочих днів. Середній заробіток за 1 день складав 376,69 грн. (12430,66грн./33 відпрацьованих дні). Таким чином, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 376,69Х216= 81365,04грн., де 376,69 грн - це середньоденний заробіток, 216-це кількість робочих днів вимушеного прогулу в період з 01.02.2019р. по 11.12.2019р. Згідно до ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах по трудовим спорам.

Outcome: partial