Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

04.10.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ДП "НСК "Олімпійський", просить визнати недійсним наказ Генерального директора ДП "НСК "Олімпійський" № 68/0 від 09.10.2014 "Про ліквідацію (закриття) філії "Олімп" Національного спортивного комплексу "Олімпійський". В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оспорюваний наказ є таким. Що не відповідає вимогам чинного законодавства. Прийнятий з порушенням законодавчих вимог, а також порушує права [PERSON] та його законні інтереси як директора Філії "Оліпм"./а.с.1-5/ В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити./а.с.115/ Представник відповідача ДП "НСК "Олімпійський" Шадевська Ж.Е. в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов, просила відмовити в задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог./а.с.116-119, 120/ Суд, визнавши можливим розгляд справи у відсутність позивача, за участі його уповноваженого представника, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 09.10.2014 Генеральним директором ДП "НСК "Олімпійський" видано наказ № 68/0 "Про ліквідацію (закриття) філії "Олімп" Національного комплексу "Олімпійський"./а.с.7-9/ Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, виходячи з положень цивільного законодавства, яким регламентовано способи захисту прав та інтересів, а також питання недійсності правочинів, в судовому порядку може бути визнано недійсним саме правочин, якщо інше не встановлено законом чи договором. Поряд з тим, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, оспорюваний позивачем Наказ, який є розпорядчим документом - актом підприємства, а не дією особи, - не є правочином в розумінні правової дефініції, визначеної ч.1 ст.202 ЦК України, а супротивні доводи позивача та його представника є безпідставними, і ґрунтуються на хибному розумінні та тлумаченні положень ЦК України. При цьому, положеннями ЦК України не передбачено такого окремого способу захисту як визнання в судовому порядку наказу - акту підприємства недійсним. Протягом розгляду справи даних про те, що дане питання регламентовано угодою сторін, також не надано і такі дані в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.2 ст.20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, серед іншого, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів. Відповідно до ч.5 ст.23 ГК України передбачено право органів та посадових осіб місцевого самоврядування звертатися до суду щодо визнання недійсними актів підприємств, інших суб'єктів господарювання, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів місцевого самоврядування. Таким чином, ГК України не передбачено права позивача як фізичної особи та працівника підприємства для захисту своїх прав та інтересів шляхом визнання актів підприємства - наказів недійсними. Не передбачає такого способу захисту і КЗпП України. Таким чином, законодавством України, яке регламентує спірні правовідносини, у тому числі ЦК України, КЗпП України та ГК України, на невідповідність оспорюваного Наказу положенням яких посилається позивач, не передбачено такого способу захисту як визнання недійсним наказу підприємства або його керівника. За вказаних обставин, правові підстави для захисту прав позивача шляхом визнання оспорюваного наказу недійсним у суду відсутні. Відтак, позов задоволенню не підлягає у зв'язку з його безпідставністю.

Outcome: dismissed