Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Роменської виправної колонії № 56 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції з суду та його приватне життя. Свої вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі і відбуває покарання у Роменській виправній колонії № 56 з 04.05.2005 року. У лютому 2015 року він звернувся у Лисичанський міський суд Луганської області з позовом до фізичної особи [PERSON] 28.07.2015 року службовий персонал Роменської ВК № 56 вручив йому лист Лисичанського міського суду Луганської області від 13.07.2015 року про направлення на його адресу копію ухвали від 13.07.2015 року для відома. До листа додано відповідну ухвалу по цивільній справі № 415/973/15-ц про задоволення його клопотання заявленого у позовній заяві. Даний лист суду відповідач зареєстрував в Журналі обліку кореспонденції особі, які тримаються в установі 28.07.2015 року за № 2446, у відкритому вигляді, про що свідчить резолюція службової особи та штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист був адресований конкретно на його ім'я. Йому відмовилися пояснювати чому даний лист йому було вручено у відкритому вигляді та де знаходиться поштовий конверт в якому прийшла дана кореспонденція. Відповідачем порушено вимоги ч.4 ст. 113 КВК України, абз.7 ч.1 Розділу ХІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29.12.2014 року № 2186/5 та пункту п.5 розділу 2 Інструкції № 1304/5, та його права на таємницю кореспонденції з суду та приватного життя, передбачені ч.2 ст. 7 КВК України , ст.. 31 Конституції України, ч.1 ст. 306 ЦК України та ч.1 ст. 8 Конвенції. Незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди. Протиправні дії відповідача є свідомими та умисними. Здійснивши умисний неодноразовий перегляд кореспонденції суду, відповідач порушив його цивільне право на таємницю кореспонденції. Протиправні дії відповідача створили конфлікт між сторонами, який викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу. Протиправна поведінка лягла на нього психологічним тягарем, оскільки відповідач не забезпечив його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдали йому стресу, душевного страждання чи мук. Дані обставини порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили душевні страждання. Тому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у однократному співвідношені з мінімальним розміром заробітної плати, що діятиме на час розгляду справи, завданої йому внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області від 13.07.2015 року, адресованої на його ім'я. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Представник відповідача - в судове засідання не з'явилася , хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги не визнала. Представником відповідача 2 травня 2018 року до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Свої заперечення мотивувала тим, що при дослідженні Книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень , отриманих представником установи у закритому вигляді, адресовані на ім'я засуджених, встановлено , що 28 липня 2015 року такі відправлення на ім'я [PERSON] не надходили. 28 липня 2018 року представником державної установи «Роменська ВК № 56» було отримано рекомендований лист, отримувачем за яким було зазначено державну установу «Роменська ВК № 56 . Тому всі дії відповідача в даному випадку щодо реєстрації кореспонденції є законними, чітко регламентовані чинним законодавством, виконані у відповідності до вимог Наказу Державної пенітенціарної служби. Вина у діях посадових осіб відповідача відсутня, не могло бути заподіяно моральної чи іншої шкоди, вимоги позивача є безпідставними та незаконними. Посилання засудженого на втрату працездатності є безпідставним , оскільки згідно долученої характеристики, він не працює, знаходиться на повному державному утриманні, тому ніяких додаткових зусиль для виживання не потребує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює в Роменській ВК № 56. [PERSON] в ВК № 56 не працює. Йому відомо , що до [PERSON] приходив психолог. Він не бачив, щоб до [PERSON] приходив психіатр. Суд, заслухавши учасників процесу, свідка та дослідивши матеріали справи, вважає що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню . В судовому засіданні встановлено , що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Роменській виправній колонії № 56 Державного департаменту України з виконання покарань в Сумській області. 28.07.2015 року [PERSON] від адміністрації ВК № 56 отримав супровідний лист Лисичанського міського суду Луганської області від 13.07.2015 року разом з ухвалою суду від 13.07.2015 року (а.с.6). Даний лист суду відповідачем було переглянуто та 28.07.2015 року зареєстровано в журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі, про що свідчить штемпель колонії № 2446 . Вказане також підтверджується журналом реєстрації вхідної кореспонденції засуджених № 1076, який був досліджений в судовому засіданні, де в графі за № 2446 28.07.2015 року зареєстровано лист «б/н від 13.07.2015 року від Лисичанського міськрайсуд для [PERSON]». Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі ст.. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Тому кореспонденція з Лисичанського міського суду Луганської області адресована на ім'я засудженого [PERSON] станом на 28.07.2015 року перегляду не підлягала. Посилання представника відповідача на те, що 28 липня 2015 року представником державної установи «Роменська ВК № 56» було отримано рекомендований лист, отримувачем за яким було зазначено державну установу «РВК № 56» , тому відповідно до вимог Наказу Державної пенітенціарної служби України № 109 від 29.02.2012 року було зареєстроване в канцелярії установи , суд не може взяти до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вказаний лист був направлений рекомендованим листом саме на ім'я Роменської ВК № 56, а не на ім'я засудженого [PERSON] Дані посилання представника відповідача також спростовуються супровідним листом на ім'я [PERSON] та журналом обліку вхідної кореспонденції № 1076 , де в графі за № 2446 зазначено , що лист надійшов саме для [PERSON] Додані представником відповідача до матеріалів справи копії книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень (а.с.30-31), не спростовують доводи позивача про перегляд відповідачем кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області, адресованої на ім'я [PERSON] Тому, суд прийшов до висновку, що відповідачем було порушено право [PERSON] на таємницю кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області від 13.07.2015 року. Оскільки згідно ст. 82 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то суд приходить до висновку, що відповідач ВК -56 не надав суду достовірних та належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 23 ч.2 п.2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. На підставі положеннями п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у однократному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, що діятиме на час розгляду справи. Згідно ЗУ «Про державний бюджет 2018 року» у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 3723 грн. На думку суду вказана сума , не відповідає обсягу переживань, які зазнав позивач від дій Роменської ВК № 56. В той же час, у суду немає сумніву в тому, що своїми неправомірними діями Роменська ВК № 56 заподіяла моральні страждання [PERSON], було порушено його право на таємницю кореспонденції , передбачене р.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 31 Конституції України та ст. 113 ч.4 КВК України. В наслідок цих дій [PERSON] було завдано моральну шкоду. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях [PERSON], які він зазнав у зв'язку з незаконними діями Роменської ВК № 56 по перегляду його кореспонденції з Лисичанського міського суду Луганської області, адресованої на його ім'я. Між незаконними діями Роменської ВК № 56 та завданням [PERSON] моральної шкоди існує причинний зв'язок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не довів, що йому було завдано моральної шкоди на суму 3723 грн., відповідно до ст. 82 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині. Відповідно до витягу з медичної карти амбулаторного хворого засудженого [PERSON] оглядався психіатром 17.02.2014 року, тобто до надходження листа з Лисичанського міського суду Луганської області, психотичної симптоматики не виявлено (а.с.32). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він звертався за медичною допомогою після 28.07.2015 року та йому надавалася медична допомога. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку , що з Роменської ВК № 56 необхідно стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 800 грн.

Outcome: partial