Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

18 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, в якому просила: змінити розмір аліментів, що стягується за рішенням місцевого Очаківського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2002 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, збільшивши розмір аліментів до 3000 грн, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для подання позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину в сумі 500 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 листопада 2006 року. За час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням місцевого Очаківського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2002 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Крім того, з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на користь [PERSON] на утримання спільного з відповідачем сина [PERSON]. Оскільки виконавче провадження про стягнення аліментів на користь [PERSON] завершено 12 серпня 2013 року, матеріальне становище відповідача змінилося, а донька хворіє на сколіоз грудно-поясничного відділу, потребує спеціального масажу та медичного обслуговування, відвідує дитячу художню школу на платній основі, позивачка просила змінити раніше визначений розмір аліментів. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Також, надала пояснення, що з відповідачем вона не спілкується з 2011 року. Останній з донькою майже не бачиться, іноді телефонує. Дитина хворіє, потребує постійного лікування через гастрит та сколіоз грудно-поясничного відділу. Лише за останні півроку дівчинка двічі перебувала на стаціонарному лікуванні в Очаківській центральній районній лікарні. Так, у вересні 2014 року та в лютому 2015 року донька позивачки та відповідача стаціонарно проходила таблетовані курси лікування, кожен з яких коштує приблизно 700 грн. Через вказану хворобу дитина перебуває на постійній дієті. Відповідач жодного разу дитину в лікарні не відвідував, допомоги не надавав. Оскільки дитині поставлений діагноз сколіоз грудно-поясничного відділу, позивачка возить її до ортопедичного центру в місто Миколаїв. Крім того, позивачка пояснила, що з 2012 року дитина навчається в художній школі, перемагає на конкурсах, однак відповідач жодним чином розвитку її здібностей не сприяє, успіхами не цікавиться, матеріальну допомогу на оплату навчання та придбання матеріалів не надає. Більш того, відповідач постійно має заборгованість по сплаті аліментів. В той же час позивачці стало відомо, що у 2012 році відповідач придбав квартиру в місті Миколаєві, де і проживає. Крім того, [PERSON] періодично подорожує, зокрема до Туреччини та Єгипту, і сам факт представництва його інтересів адвокатом, який приїздить в судові засідання з Миколаєва до Очакова, свідчить про певний рівень його достатку. До 2013 року відповідач займався підприємницькою діяльністю, мав магазини і все одно не сплачував аліменти, постійно мав заборгованість. Припинення підприємницької діяльності та переоформлення магазинів на матір та дружину є, на думку позивачки, спробою ухилитися від сплати аліментів. Представник відповідача під час розгляду справи позов визнала лише в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн на місяць та дала пояснення, що відповідач погоджується надавати допомогу у натуральній формі шляхом придбання необхідних для художньої школи речей. Відповідач офіційно не працевлаштований, до центру зайнятості не звертався. Фактично він перебуває на утриманні його матері та дружини, які мають магазини. Поїздки за кордон та квартиру в місті Миколаєві родині подарували батьки дружини. Разом із тим, враховуючи, що відповідач перестав сплачувати аліменти [PERSON] на утримання їх сина [PERSON], представник вважає, що розмір аліментів на утримання [PERSON] може бути збільшений до 500 грн. Представник також пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу: у 2013 році подарував дитині принтер вартістю 2500 грн, а у 2014 році - мобільний телефон вартістю 2 121 грн. В підтвердження суду надано копії товарних чеків (а.с. 53). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 листопада 2006 року. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 28 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Зазначений факт підтверджуються дослідженою у судовому засіданні копією свідоцтва про народження дитини та не оспорюється сторонами (а.с. 2). Рішенням місцевого Очаківського міського суду Миколаївської області від 05 грудня 2002 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] та на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на кожну дитину, що підтверджується копією судового рішення (а.с. 7). Виконавче провадження щодо стягнення аліментів на користь [PERSON] завершено 12 серпня 2013 року. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено довідку ВДВС Очаківського МРУЮ №137/10-38/10 від 13 січня 2014 року (а.с. 8). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у п. 23 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 щодо застосування норм статей 182-184, 192 Сімейного кодексу України, а саме: право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. За положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд надає правову оцінку доказам, зокрема про стан здоров'я дитини, а саме: висновку ЛКК № 562 від 29 серпня 2014 року, виданого комунальним закладом «Очаківський ЦПМСД», з якого вбачається, що [PERSON], 2000 року народження, страждає на сколіоз грудно-поясничного відділу (а.с. 4); відповідям КЗ «Очаківський центр первинної медико-санітарної допомоги» Очаківської районної ради та Очаківської центральної районної лікарні про те, що з 08 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року, а також з 03 лютого 2015 року по 17 лютого 2015 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Хронічний гастрит, загострення, медичні препарати (фосфолюгель, квамател, де-нол, платифілін, йогурт, омез, реосорбілакт, вітрум, дуспаталін, валеріана) родичі купували за свої кошти; [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Поверхневий гастрит, S-образний сколіоз ІІ ст.» (а.с. 77, 83); виписці із медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що з 30 листопада 2012 року дитина перебуває на Д-обліку з діагнозом: S-образний сколіоз грудно-поясничного відділу, а з 2014 року - з поверхневим гастритом (а.с. 82); довідкам про тимчасову непрацездатність, згідно з якими [PERSON] через хворобу була звільнена від занять з 02 лютого по 27 лютого 2015 року, з 10 квітня по 17 квітня 2015 року, з 01 вересня по 12 вересня 2014 року, з 18 вересня по 29 вересня 2014 року, з 02 грудня по 08 грудня 2014 року, з 18 грудня по 29 грудня 2014 року (а.с. 88-93). Вказані докази у їх сукупності підтверджують той факт, що [PERSON] має хронічні захворювання, часто хворіє, необхідні ліки закладом охорони здоров'я безоплатно не надаються і купуються за кошти родичів. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала того факту, що сам відповідач дитину у лікарні не відвідував, ліки не купував, оскільки проживає в Миколаєві. Інколи він дійсно приїжджає до Очакова, де проживає його мати. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність позивачкою того факту, що дитина за станом здоров'я потребує особливого догляду та додаткових витрат, а також того факту, що відповідач необхідної для цього допомоги не надає. Суд також надає правову оцінку доказам, що підтверджують необхідність витрат на розвиток здібностей дитини, а саме: довідці №24 від 12 грудня 2014 року, виданій директором дитячої художньої школи міста Очакова, в тому, що [PERSON] навчається у 6-Б класі Дитячої художньої шкоди міста Очакова (зарахована з 01 вересня 2012 року до 2-Б класу), витрати на навчання за весь період становили 1055 грн (а.с. 6); диплому, врученому [PERSON] як переможцю ІІІ етапу Всеукраїнського конкурсу учнівської творчості серед учнів початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів Миколаївської області у номінації «Образотворче мистецтво» (а.с. 47); грамоті, якою нагороджено ученицю дитячої художньої школи міста Очакова [PERSON] за вагомий внесок у розвиток культури міста (а.с. 48); грамоті, якою нагороджено [PERSON] за активну участь у всеукраїнському конкурсі «Смарагдова ліра» (а.с. 49); сертифікату, який засвідчує, що [PERSON] стала переможцем краєзнавчо-природничого конкурсу «Краю мій рідний» у 2014 році (а.с. 50); сертифікату, який засвідчує, що [PERSON] була учасником міжнародного математичного конкурсу (а.с. 51); довідці №79 від 29 квітня 2015 року, виданій директором Очаківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 імені Шмідта, про те, що [PERSON] є ученицею 9-Б класу, [PERSON] шкільним життям дитини не цікавиться, батьківські зібрання не відвідує, у виховному процесі участі не бере (а.с. 87). З аналізу зазначених доказів вбачається, що [PERSON] є всебічно розвиненою дитиною, навчається в художній школі, бере активну участь у різноманітних конкурсах, які проводяться в області і стосуються не тільки творчості, але й поглиблених знань в окремих предметах. Розвиток здібностей дитини потребує додаткових витрат, які на теперішній час здійснює позивачка. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведеність позивачкою потреби дитини у додаткових витратах на лікування та навчання, обґрунтованість цієї частини позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи позов в частині вимог про зміну розміру аліментів, суд виходить з такого. В обґрунтування необхідності збільшити розмір аліментів та змінити спосіб їх присудження, позивачка послалася на те, що відповідач має мінливий дохід, однак рівень його достатку свідчить про можливість сплачувати вказану суму, а потреби дитини в такій допомозі підтверджуються розрахунком розміру витрат, пов'язаних з придбанням одягу, продуктів харчування, шкільного приладдя тощо (а.с. 56-60). Вирішуючи спір в межах вказаної позовної вимоги, суд надає правову оцінку наданим сторонами доказам, що підтверджують матеріальне становище платника аліментів. Так, 11 березня 2013 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири набув у приватну спільну часткову власність ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 64-65). Твердження представника відповідача про те, що вказану квартиру було подаровано [PERSON] та [PERSON] батьками останньої спростовуються самим змістом вказаного вище договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А.. Представник відповідача також не заперечувала, що відповідач двічі виїжджав за кордон, зокрема, до Туреччини та Єгипту, проте вказані путівки також були подарунком батьків. При цьому, жодних доказів, які б підтверджували вказаний факт, суду не було надано. Щодо твердження представника про те, що відповідач робив дитині подарунки у 2013 році у вигляді принтеру «Btother» вартістю 2500 грн, у 2014 році - у вигляді мобільного телефону «Lenovo» моделі S 820 вартістю 2121 грн та (а.с. 53), то вказані обставини спростовуються доказами, наданими відповідачкою, з яких вбачається невідповідність моделі мобільного телефону; марки та моделі подарованого принтеру (а.с. 62, 63). Дослідивши копію трудової книжки (а.с. 26, 27) та довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 28), суд встановив, що з 2004 року [PERSON] припинена виплата допомоги по безробіттю і станом на 27 січня 2015 року його підприємницьку діяльність припинено. Проаналізувавши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін про те, що мати відповідача та його дружина здійснюють підприємницьку діяльність, мають магазини дитячих іграшок на Центральному ринку в місті Миколаєві, де раніше здійснював підприємницьку діяльність сам відповідач, суд зазначає наступне. Сам факт відсутності офіційного працевлаштування не може, на думку суду, свідчити про відсутність у особи доходів або коштів. Представник відповідача не заперечувала, що [PERSON] на обліку у центрі зайнятості не перебуває, оскільки в цьому немає необхідності. В належних родині магазинах використовується наймана праця (а.с. 95-98). Відповідач відпочиває за кордоном, придбав у спільну часткову власність ? частини квартири в м. Миколаєві. Жодних доказів того факту, що відповідач за станом здоров'я не може працювати, суду не надано. Доказів наявності будь-яких обставин, що перешкоджають відповідачу сплачувати аліменти, представник не надав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч припису зазначеної правової норми, відповідач свого процесуального обов'язку доказування не виконав, не надав доказів на підтвердження факту його непрацездатності або неможливості за інших обставин надавати дитині необхідної матеріальної допомоги. Позивачка надала суду довідку про свої доходи, з якої вбачається, що вона працює в комунальному підприємстві «Очаківський комбінат комунальних підприємств» на посаді інспектора з кадрів, сума доходу за період з січня по листопад 2014 року включно становила 13 455 грн 47 коп. (а.с. 9); Так, у січні 2014 року [PERSON] одержала 1667 грн 73 коп., у лютому 2014 року - 431 грн 75 коп., у березні 2014 року - 1158 грн 57 коп., за квітень 2014 року - 1172 грн 01 коп., за травень 2014 року - 1256 грн 48 коп., за червень 2014 року - 1216 грн 90 коп., за липень 2014 року - 1312 грн 51 коп., за серпень 2014 року - 1688 грн 93 коп., за вересень 2014 року - 952 грн 46 коп., за жовтень 2014 року - 1261 грн 44 коп., за листопад 2014 року - 1336 грн 69 коп.. Вказане свідчить про те, що позивачка має мінімальний дохід, тоді як прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років як у 2014 році, так і з 01 січня 2015 року, встановлений на рівні 1286 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік») . Разом із тим, вирішуючи спір про збільшення розміру аліментів на дитину, суд виходить з того, що сума аліментів має відповідати засадам розумності та справедливості і не має на меті збагачення особи. Враховуючи викладене, а також вік дитини, рівень її розвитку, виходячи з обов'язку батьків утримувати дитину, сприяти розвиненню її здібностей та дбати про здоров'я дитини, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача аліменти у розмірі 700 грн та додаткові витрати на дитину у розмірі 500 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року, від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial