Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У червні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу належить нежитлове приміщення загальною площею 255,5 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , прим. 7 літ. А-4. Концерном «Міські теплові мережі» у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року відпущено теплову енергію на вказане нежитлове приміщення, оплата за отримані послуги відповідачем не здійснювалася, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 26460,35 грн., на яку позивачем нараховано 3% річних у розмірі 57,13 грн., яку просять стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2102 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачем надавались послуги централізованого опалення у нежитлове приміщення загальною площею 255,5 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , прим. 7 літ. А-4. Зазначене нежитлове приміщення належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 814, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Покальчук І.М. 25.06.2019 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 188601843 від 13.11.2019 (а.с.30). Позивачем було направлено на адресу відповідача рахунки за поставлену теплову енергію за період з листопада 2019 по квітень 2020 та акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період, відповідач заперечень до нарахувань зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії концерну «Міські теплові мережі» не надав. У зв`язку з відсутністю укладеного договору, облік відпущеної теплової енергії здійснювався по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунків за спожиту теплову енергію заборгованість відповідача за період з листопада 2019 по квітень 2020 складає 26403,22 грн. (а.с.6). Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, зобов`язання підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 3% річних від суми заборгованості у розмірі 57,13 грн., нарахованих за період порушення грошового зобов`язання. (а.с.7). На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved