Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договорами позики в розмірі 35 469,78 грн. Позовна заява мотивована тим, що між ним та [PERSON] були укладені договори позики, а саме: договір позики від 28.03.2017 року за умовами якого він передав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 13 600,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 28 квітня 2017 року, та договір позики від 18.04.2017 року за умовами якого він передав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 13 600,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 18 травня 2017 року. Загальна сума коштів, отримана відповідачем, за договорами позики становить 27 200,00 грн. На підтвердження передачі вказаних грошових коштів [PERSON] склав розписки. Позивач зазначає, що відповідач повертав позику частинами протягом 2 (двох) років. Загальна сума повернутої частини позики станом на дату подачі позову становила 4 200,00 грн. Після чого відповідач перестав виходити на зв`язок, а повернення боргу припинилося. Залишок коштів неповернутої позики склав 23 000,00 грн. Тобто відповідач не виконав свої зобов`язання за вказаними договорами. Оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути борг, які були залишені відповідачем без виконання, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 35 469 грн. 78 коп., що складається з: суми заборгованості в розмірі 23 000,00 грн., штрафу згідно п.6 Договорів позики в розмірі 11 500,00 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 22.01.2019 року по 18.06.2020 року в розмірі 969,78 грн., а також стягнути судові витрати. Провадження у справі відкрито ухвалою від 21.07.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. До початку судового засідання представник позивача - адвокат Бабич К.М. - подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подано відзиву. В зв`язку з чим, на підставі ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 28 березня 2017 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договори позики, а саме: договір позики від 28.03.2017 року, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 13 600,00 грн., зі строком повернення до 28 квітня 2017 року, та договір позики від 18.04.2017 року, за умовами якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 13 600,00 грн., зі строком повернення до 18 травня 2017 року. На підтвердження передачі [PERSON] грошових коштів, останнім складено розписки. Відповідно до пункту 6 зазначених договорів, сторонами погоджено, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження позики представником позивача наданий суду оригінал договору позики від 18.04.2017 р. з оригіналом розписки, та оригінал договору позики від 28.03.2017 р. з оригіналом розписки, які містяться в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінали вищевказаних боргових документів. На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договорами позики строк не повернув грошові кошти. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що укладені між позивачем та відповідачем письмові договори позики є не лише фактом укладення договорів, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, а тому між сторонами виникли боргові зобов`язання. При цьому наявність оригіналів розписок у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Згідно із ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок сум штрафів та 3% річних відповідає вимогам закону та умовам договору, зокрема 11 500,0 - сума штрафу відповідно до п.6 Договору позики, 969,78 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 22.01.2019 р. по 18.06.2020 р. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, стороною позивача надані суду оригінали боргових документів відповідача, то таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 35 469,78 грн., з яких: 23 000,0 грн. - залишок коштів за договором позики, 11 500,0 - сума штрафу, 969,78 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 22.01.2019 р. по 18.06.2020 р. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договорів позики, що підтверджуються наданими позивачем розписками, умови яких відповідач не виконав, тому з останнього на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в заявленому до стягнення розмірі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 840,8 коп., підтвердженого квитанцією від 11.06.2020 р. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved