Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

1.Позиція позивача. 17.02.2020 року позивач звернувся із даним позовом, яким заявив наступні позовні вимоги: - визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 13 листопада 2019 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., реєстр № 1-2252; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:02:0042, укладений 13.11.2019 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., реєстр № 1-2253. Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем зазначено, що 13 квітня 2001 року позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 квітня 2001 року Виконавчим комітетом Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську, набув право власності на будинок [ADDRESS] . 06 лютого 2007 року позивач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:02:0042, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 538491 виданого 06 лютого 2007 року Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області. Фактично позивач [PERSON] проживає разом із дружиною [PERSON] , [INFO] , шлюб з якою зареєстрований 19 лютого 1959 року. Від шлюбу подружжя [PERSON] мали сина [PERSON] , який помер у 2015 році, інших дітей подружжя не має. Позивач [PERSON] , [INFO] , і його дружина [PERSON] , [INFO] , на час звернення із позовом, є особами похилого віку, проживають вдвох, ведуть замкнутий спосіб життя, та за станом здоров`я і віком, потребують сторонньої допомоги та догляду. А тому позивач прийняв рішення про укладення договору довічного утримання, який би дозволив йому та його дружині отримати допомогу від відповідача. Обговорив це питання із відповідачем, досягнув всіх істотних умов які влаштували позивача, надав згоду на укладення договору довічного утримання із відповідачем. 13 листопада 2019 року за погодженням із відповідачем, останньою було забезпечено транспорт із водієм для позивача, з яким прибули до Першої державної нотаріальної контори для укладання попередньо обговореного договору. Але під час перебування у нотаріальній конторі, позивач не будучи особою яка вільно володіє державною мовою, з врахуванням віку та стану здоров`я, довіряючи відповідачу, підписав договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:02:0042, за якими право власності на зазначені як на будинок так і на земельну ділянки перейшли до відповідача. Позивач посилається у позові на те, що підписав оспорювані договори не читаючи їх та не з`ясовуючи їх зміст, так як був впевнений що підписує саме договір довічного утримання, будь яких роз`яснень з боку нотаріуса що це договір купівлі-продажу не було і саме відповідачка запевнила що він підписав ті договори, які раніше вони узгодили з ним. Крім того, як стверджує позивач грошових коштів, які відображені у п. 2.1. Договору, ні щодо продажу купівлі будинку, ні щодо продажу купівлі земельної ділянки, відповідач не сплачувала. Також і витрати за посвідчення даних договорів, позивач взяв на себе. В подальшому відповідачка, не виконала свої зобов`язання, не здійснювала догляду ні за позивачем, та допомоги по господарству не надавала. В будинку відповідач не проживала, не несла витрати з його утримання, а фактично позивач із дружиною продовжили проживати у будинку самостійно, несли самі витрати з його утримання, та будинок відповідачеві не передавали. У лютому 2020 році позивач при спілкуванні із відповідачем отримав підтвердження укладення з відповідачем договорів купівлі-продажу як будинку так і земельної ділянки, а тому відповідач не оспорюючи факту не сплати грошових коштів за договорами купівл-продажу, зазначила що фактично буде виконувати обов`язки щодо догляду за позивачем та його дружиною, та не буде їх виселяти з будинку. На підтвердження чого, відповідачка у присутності трьох свідків написала письмову розписку від 05.02.2020 року у якій, зокрема, підтвердила факт того, що вона зобов`язалась доглядати [PERSON] та [PERSON] , та за це вони «переписали» їй будинок, та грошові кошти за будинок вона насправді не сплачувала. Крім того, 10.02.2020 року відповідач написала ще одну письмову розписку, відповідно до якої вона зобов`язується доглянути і поховати [PERSON] та [PERSON] та за її догляд вони продали їй будинок, за який жодних коштів вона не надавала. Саме з зазначених обставин позивач зрозумів що допустив істотну помилку щодо вчиненного ним правочину, оскільки не мав наміру здійснити відчуження власного будинку, який є його єдиним житлом. А тому посилаючись на приписи ч. 3 ст. 203, ст. 229-233, ст. 655, та стверджуючи що дані оспорювані договори укладені з підстав помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору купівлі-продажу замість спадкового договору, так як позивач не мав вільного і свідомого волевиявлення під час укладення спірних правочинів сааме на передачу у власність відповідачки [PERSON] свого єдиного житлового будинку та земельної ділянки на якій він розташований, та єдиного житла його дружини. У відповіді на відзив, стороною позивача підтримана заявлена позиція. Щодо врахування понесених витрат [PERSON] при виконанні умов спадкового договору, як сплату вартості відчуженого майна при укладанні договорів купівлі-продажу, то позивачем не визнана така позиція, і стверджено, що на думку позивача будь-яких боргових зобов`язань перед [PERSON] позивач на час укладання договорів купівлі-продажу не мав, що підтверджується тим, що відповідачка позови до нього не пред`являла. Крім того, вартість можливих витрат на їх утримання за час дії спадкового договору, та вартість будинку і земельної ділянки є неспівмірними, а тому заявлену позицію відповідачем щодо врахування понесених витрат як сплати суми за будинок та земельну ділянку є неприйнятними. Крім того, і після укладання оспорюваних договорів позивач ніс витрати з утримання домоволодіння, та сплати за спожиті комунальні послуги. 2.Позиція відповідача. Відповідач, скориставшись своїм правом, подано відзив на позов (т. 1 а.с. 72 - 81), який підтримано в ході судового розгляду, та за яким позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] не визнані, та у задоволені позовних вимог просили відмовити. В обґрунтування своєї позиції, стороною відповідача заявлено про те, що дружина позивача [PERSON] , а саме [PERSON] є рідною тіткою відповідачки [PERSON] .. У 2015 році помер єдиний син подружжя [PERSON] , які залишилися без догляду. Відповідачка є єдиною близькою родичкою яка і раніше спілкувалася з [PERSON] та [PERSON] , провідувала їх. Саме з ініціативи позивача та його дружини у 2018 році було запропоновано відповідачу доглядати за подружжям [PERSON] , на умовах укладення договору довічного утримання, оскільки із наявних у них родичів, тільки вона була із ними у добрих стосунках, на що вона погодилася та 20 лютого 2019 року між позивачем та відповідачкою було укладено спадкові договори предметом яких був спірний житловий будинок та земельна ділянка, згідно до умов яких на відповідачку було покладено обов`язки по забезпеченню згідно із рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, забезпечення належного догляду та якісне харчування, і в разі їх смерті поховання на цвинтарі. Також згідно до п. 6 Договору стосовно будинку та п. 4 Договору стосовно земельної ділянки, чоловік відповідачки, [PERSON] , надав заяву про те, що кошти, які витрачаються на утримання [PERSON] є особистою власністю дружини. Після укладання спадкових договорів, Відповідачка почала не просто турбуватися та піклуватися про подружжя [PERSON] , а офіційно за власні кошти забезпечувати їх ліками та харчуванням, витрачати значні грошові кошти на їх утримання, крім того надавала їм грошові кошти для особистих потреб. У подальшому, у квітні місяці 2019 року, Позивач зателефонував відповідачці та попросив приїхати до них, після приїзду останній повідомив, що більше не бажає, що б Відповідачка за ними доглядала та запропонував їй поїхати до нотаріуса та добровільно за спільною згодо. Скасувати спадкові договори, також він повідомив, що знайшов когось іншого для догляду за ними. Відповідачка погодилася на прохання позивача та його дружини на розірвання спадкових договорів, та прохала відшкодування останніх понесені нею витрати, пов`язані із виконаннях нею її обов`язків за спадковими договорами. Після досягнення домовленостей між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , які пообіцяли їх відшкодувати витрачені нею кошти на їх утримання та догляд, 10 квітня 2019 року за взаємною згодою сторін було розірвано укладені 20 лютого 2019 року спадкові договори. У жовтні 2019 року позивач [PERSON] та [PERSON] знов звернулися до неї, вибачилися перед нею, вказав що помилилися, та просили її продовжити догляд за ними, при цьому попередньо не відшкодував витрати понесених [PERSON] за спадковими договорами від 20 лютого 2019 року, які попередньо було розірвано, на що і звернула увагу відповідачка повідомив про те, що домовленість будь-яка можлива при попередньому відшкодуванні подружжям [PERSON] витрат за попередніми договорами. На що саме позивач [PERSON] та [PERSON] запропонували їх у якості оплати за понесені та майбутні витрати які понесе [PERSON] при їх догляді та придбанні ліків, харчів та інших витрат, відчужити на її ім`я належне їм домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою. Досягнув всіх істотних умов, вона прийняла пропозицію позивача та його дружини, і 13 листопада 2019 року разом із своїм чоловіком прибула до державного нотаріуса Новікової Л.В., яка попередньо посвідчувала спадкові договори, де прибули також позивач із дружиною, і було укладено та посвідчено договори купівлі-продажу як будинку так і земельної ділянки. У її присутності нотаріус роз`яснював всім про умови договори, його суть, відбирав заяви від дружини позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , про їх згоду на укладання саме договору купівлі-продажу, роз`яснював права, наслідки укладання договорів купівлі-продажу для сторін. Таким чином, позиція відповідачки зводиться до того, що саме з ініціативи позивача та його дружини, було запропоновано укладення саме договорів купівлі-продажу, та в подальшому позивачем з нею було узгоджено всі істотні умови щодо укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за адресою [ADDRESS] , обрано нотаріуса саме позивачем, про зміст договорів був обізнаний як позивач так і його дружина, після чого між ними було укладено зазначені договори. Всі умови за договорами вона виконувала. Але у лютому 2020 року з ініціативи позивача та його дружини виникли питання чи буде вона їх доглядати і надалі, чи поховає вона їх, на що вона підтвердила що як і раніше вона буде ними піклуватися та доглядати їх, та для їх спокою згодилася написати розписки, які вподальшому були надані позивачем до позову. Але після написання зазначених розписок її тітка, дружина позивача, із невідомих їх підстав перестала спілкуватися із нею, не відповідала на її дзвінки. Посилання позивача щодо помилки при укладанні договорів купівлі-продажу є безпідставними, так як до цього у лютому 2019 року, позивач вже укладав із відповідачем спадкові договори, та був обізнаний з процедурою та їх змістом, а при укладанні договорів купівлі-продажу, був інший договір та інші умови, про що позивачу було достовірно відомо. Щодо сплати грошових коштів за договорами купівлі-продажу, то позиція відповідача зводиться до того, що фактично нею були проведені дії із витрат власних коштів, які і були враховані сторонами при укладенні договору, як сплата ціни відчужуваного майна, що і було підтверджено договорами та самим позивачем при їх підписанні. А тому посилання позивача на те, що вона після укладання договору не сплатила ціну відчужуваного майна - будинку та земельної ділянки, нічим не підтверджено та є безпідставним, так як фактично зазначені кошти були передані стороні позивача до укладання договорів купівлі-продажу, та продавець на час укладання договорів не мав до покупця жодних претензій щодо сплати вартості відчуженого їй майна. Всі дії при укладені договору, як з боку [PERSON] так і з боку його дружини [PERSON] були вільними, та вони були достовірно обізнані про зміст договору, його наслідки для сторін, так як саме вони були ініціаторами укладання таких договорів. А тому жодних обставин щодо яких [PERSON] або його дружина [PERSON] помилялися б на час укладання оспорюваних договорів, не існувало, та підстав для задоволення позову не існує. 3.Позиція 3-ої особи. Завідуючою Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В. подано клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника нотаріальної контори (т. 1 а.с. 55, 62, 146, 209, 214). 4.Свідки. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] підтвердив обставини викладені у позові, відповіді на відзив, та зазначив, що помилявся щодо виду договору який він уклав 13 листопада 2019 року із [PERSON] , і хотів би його розірвати, так як іншого житла він із дружиною не має, та не мав наміру його відчужувати. Крім того, після укладення договору [PERSON] не доглядала за ним та дружиною, і вони знайшли інших осіб, які бажають за ними доглядати. Свідок сторони позивача - [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом подружжя [PERSON] , які проживають у будинку [ADDRESS] самі. Мали вони сина, але останній помер у 2015 році. За віком та станом здоров`я подружжя [PERSON] потребують допомоги та стороннього догляду. Інколи він сам допомагає їм. Він на прохання сторін, відвозив на своїй машині [PERSON] із дружиною до нотаріуса, це було декілька разів, але точні дати не пам`ятає. Вони казали що потребують догляду та оформлюють для цього документи. В останній раз [PERSON] приїхала до нотаріуса і чекала їх, а він привіз [PERSON] та його дружину. Він чекав біля нотаріальної контори у машині, до нотаріуса не заходив, про умови договорів, домовленості між [PERSON] та [PERSON] , йому нічого не відомо. Коли [PERSON] припинила приходити до [PERSON] , це десь у 2020 році, він спілкувався з нею, та вона повідомила, що якщо вони повернуть їй гроші, то вона не буде проти розірвати укладений договір. Свідок з боку відповідача - [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком відповідачки. Його дружина є племінницею [PERSON] .. Син [PERSON] помер, і за ними ніхто не бажав піклуватися. Саме [PERSON] зателефонували та запросили [PERSON] на розмову ще у 2019 році, вмовили її укласти спадковий договір. Уклав спадковий договір спочатку все було добре. [PERSON] їздила до [PERSON] , навіть жила у них, доглядала за ними, готувала їм їжу, на їх вимоги робила все, що навіть і не припускала. Він інколи з [PERSON] також приїздив до них, щось допомагав. [PERSON] чотири дні на тиждень була у [PERSON] , а три дні вдома.В ніч на 11.04.2019 року вони ночували в них, та дізналися що їх квартиру обікрали. Про це вони повідомили [PERSON] зазначив що не зможуть приїхати в той день. Але після цього [PERSON] стали погано ставитися до них, коли вони із [PERSON] приїздили до них, навіть не пускали до хати, спілкувалися лише на вулиці, але до [PERSON] кожний день заходила, продовжувала їх доглядати, купувала їм ліки, харчі. Потім [PERSON] запропонували розірвати спадковий договір, на що [PERSON] не заперечувала, але просила повернути їй витрачені гроші. [PERSON] пообіцяли повернути витрачені [PERSON] гроші. Потім восени 2019 року позивач із дружиною знов запросили до себе [PERSON] , перед нею вибачилися, повідомили що помилилися та стали просити що [PERSON] за ними продовжила доглядати, та запропонували вже оформити договір купівлі-продажу, на що [PERSON] погодилася. Домовившись про все, на призначений день, він з [PERSON] приїхав до нотаріуса, а [PERSON] із дружиною на машині до нотаріуса привіз їх сусід. Нотаріус відібрав у нього та дружини [PERSON] згоду на укладення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, всім роз`яснив всі обставини, все з`ясовано було. Нотаріус запитував у [PERSON] чи добре він все розуміє, чи дійсно він бажає укласти саме договір купівлі-продажу, на що останній підтвердив нотаріусу свої наміри, і все позивача [PERSON] з його дружиною [PERSON] влаштовувало, вони підписали договір, і жодних питань що це не той договір, або не ті умови не було. Вони з дружиною знов почали їздити до [PERSON] , доглядали за ними, готували їжу, прибирали та інше. Про те що позивач подав позов до суду, [PERSON] та він дізналися набагато пізніше, вже коли прийшли документи, а сам [PERSON] нічого не казав, навіть коли вони приїздили до [PERSON] доглядали за ними, останні не обумовлювалися навіть словом, що вони подали позов. Щодо сплати грошей з договір купівлі-продажу, то між [PERSON] та [PERSON] була домовленість що оплатою є витрачений час та гроші за період утримання і доглядом [PERSON] [PERSON] та його дружину, що всіх влаштовувало. У [PERSON] були ключі від будинку, але на вимоги [PERSON] ключі було повернуто. Свідок з боку відповідача - [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю чоловіка [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] це родичі, саме вони дзвонили [PERSON] , просили її доглядати за ними. [PERSON] дуже за ними піклувалася, доглядала, готувала їжу на їх вимоги, жила в них. А [PERSON] на весні повідомили що вона їм не потрібна. Як їм стало відомо [PERSON] подав заяву до суду, але не сказав про це [PERSON] , а та все їздила до них, доглядала, готувала їжу, а ті мовчали. Як їй відомо у [PERSON] є невістка та онуки, але ті не доглядають за ними. 5.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 17 лютого 2020 року адвокатом Ворон А.І., як представником позивача [PERSON] подано зазначений позов до провадження суду. 18 лютого 2020 року позовна заява прийнята до провадження суду, та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17 лютого 2020 року стороною позивача заявлено про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку. 18 лютого 2020 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 40-42), накладено арешт на: -житловий будинок [ADDRESS] , та належить на прав власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022:0042, та яка належить на прав власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 12 березня 2020 року відповідачем [PERSON] особисто отримано копію позовної заяви (т. 1 а.с. 58). 25 травня 2020 року представник відповідача, адвокат Швець М.В. подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи (т. 1 а.с. 64). 18 червня 2020 року стороною відповідача подано відзив на позов. 03 липня 2020 року стороною позивача подано відповідь на відзив. 09 вересня 2020 року стороною відповідача заявлено клопотання про витребування доказів, виклик свідків. 09 вересня 2020 року клопотання представника відповідача, адвоката Швець М.В, про витребування доказів задоволено, витребувано матеріали за підписанням та нотаріальним посвідченням договорів укладених між [PERSON] та [PERSON] за спадковими договорами та за договорами купівлі-продажу. 13 жовтня 2020 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою на ухвалу суду від 09 вересня 2020 року надані витребувані докази. 19 жовтня 2020 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 6.Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] , [INFO] , фактично проживає у будинку [ADDRESS] , та зареєстрований за вказаною адресою 12 грудня 1967 року, що підтверджено даними з паспорту громадянина України (т. 1 а.с. 8). Також у зазначеному будинку разом із позивачем [PERSON] , проживає його дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за даною адресою з 16 грудня 1967 року, що підтверджено даними з паспорту громадянина України (т. 1 а.с. 9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 19 лютого 1959 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 11). 13 квітня 2001 року позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13 квітня 2001 року Виконавчим комітетом Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську, набув право власності на будинок [ADDRESS] . 06 лютого 2007 року позивач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022:0042, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА № 538491 виданого 06 лютого 2007 року Дніпродзержинською міською радою Дніпропетровської області. 20 лютого 2019 року між [PERSON] , як відчужувачем, з однієї сторони, та [PERSON] , як набувачем майна, було укладено нотаріально посвідчені спадкові договори, предметом яких були земельна ділянка площею 0,0600 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022:0042, та житловий будинок [ADDRESS] , які були посвідчені державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В. від 20 лютого 2019 року, та зареєстровані у реєстрі за №№ 1-339, 1-341 (т. 1 а.с. 78-79, 184-186). В подальшому зазначені спадкові договори, між сторонами за добровільною згодою на підставі договору про розірвання спадкового договору, посвідченого 10 квітня 2019 року скасовані, зареєстровані за № 1-684, 1-685(т. 1 а.с. 188- 191). 13 листопада 2019 року [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, під номером дванадцять (12), розташованого за адресою [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2252 (т. 1 а.с. 12-13, 192-193). Згідно до п. 1.1. Договору - Продавець зобов`язуєть передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. П. 1.3. Договору - згаданий житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0600 га. Кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022;0042. Разом з цим договором одночасно посвідчується договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої під житловим будинком, що відчужується. П. 1.5. Договору - Підпис про згоду дружини Продавця на відчуження житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори 13 листопада 2019 року, за реєстровим № 1-2250. Підпис про згоду чоловіка Покупця на придбання житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 13 листопада 2019 року за реєстровим номером № 1-2251. П. 2.1. Договору - Продаж цей вчинено за сто чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят сім гривень 00 копійок, які Покупець сплатила, а Продавець отримав до підписання цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведення розрахунку Сторони одна до одної не мають. Підписання цього договору свідчить про проведення повного розрахунку між Сторонами та відсутність у Продавця фінансових претензій до Покупця стосовно повноти та своєчасності розрахунку за продажу квартири. Сторонам роз`яснено що домовленість про ціну квартири є суттєвою умовою цього Договору і за приховування Сторонами дійсної її вартості нотаріус не несе відповідальності при настанні негативних наслідків. П.2.2. Договору - Експертна вартість 114357 грн.00 копійок, згідно зі звітом про оцінку майна, виданим 04.11.2019 року ТОВ «Сервіспромексперт». П. 2.3. Договору - Підписаний Продавцем, цей договір підтверджує той факт, що Покупець не має матеріальних зобов`язань та обов`язків перед Продавцем. П. 3.1.1. Договору - Обов`язок Продавця - передати житловий будинок Покупцю в повне розпорядження у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлового будинку й умовам цього договору та придатному для використання за цільовим призначенням. Продавець зобов`язується зняти себе з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки і вжитку. П. 3.1.4. Договору - Зберігати майно, якщо право власності на нього перейде раніше передання речі у зазначений термін, не погіршувати технічний стан житлового будинку порівняно з тим, в якому він знаходиться на момент укладення договору, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне та інше обладнання, не чинити будь-яких перешкод покупцю у разі проведення ним перевірки технічного стану житлового будинку. П. 4.1. Договору - Сторони, у присутності нотаріуса стверджено, що «… цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, у нас відсутні обставини, які примусили нас вчинити цей договір на невигідних стосовно нас умовах, нам зрозумілі суть і значення договору, що укладається, цей правочин не є зловмисною угодою, здійснюється сторонами за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психічного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у договорі, ніяких претензій один до одного не маємо, зміст ст. 132 Земельного кодексу України, зміст ст.ст. 229, 230, 233, 234, 235, 655, 657, 659Ю 660 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України роз`яснено…». П. 4.2. Договору - Право власності на житловий будинок, який є предметом цього договору, виникає у Покупця з моменту державної реєстрації. П. 4.4. Договору - витрати по нотаріальному оформленню цього договору сторони несуть порівну. П. 4.5. Договору - Цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумінні та ясній пам`яті. П. 4.6. Договору - Цей договір складено в двох примірниках, один із яких призначається для зберігання у Першій кам`янській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області, а інший видається Покупцю. Графи «продавець» та «покупець» містять рукописний текст із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові сторін договору та їх особисті підписи. 13 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори проведена реєстрація права власності за [PERSON] , на житловий будинок - реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 715102812104, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, під номером дванадцять (12), розташованого за адресою [ADDRESS] , який був посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2252, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності 34121224 (т. 1 а.с. 19). 13 листопада 2019 року [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, ці любове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованого за адресою [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022;0042. Договір був посвідчений державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2253 (т. 1 а.с. 18, 196-197). Згідно до п. 1.1. Договору - Продавець зобов`язуєть передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму. П. 1.4. Договору - Підпис про згоду дружини Продавця на відчуження житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори 13 листопада 2019 року, за реєстровим № 1-2250. Підпис про згоду чоловіка Покупця на придбання житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 13 листопада 2019 року за реєстровим номером № 1-2251. П. 2.1. Договору - цей продаж вчинено за чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок (14952,00 грн.), які Покупець сплатила, а Продавець отримав до підписання цього договору. П. 2.2. Договору - Експертна оцінка чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок, згідно з і звітом про оцінку майна, виданим 31.10.2019 року ФОП [PERSON]. П .2.3. Договору - Підписання Продавцем, цього договору підтверджує той факт, що Покупець не має матеріальних зобов`язань та обов`язків перед Продавцем. П. 3.1.1. Договору - обов`язки Продавця - передати земельну ділянку Покупцю в повне розпорядження у стані придатному для використання за цільовим призначенням. П. 3.1.4. Договору - обов`язки Продавця - Зберігати майно, якщо право власності на нього перейде раніше передання речі, у зазначений термін, не погіршувати якісні характеристики земельної ділянки порівняно з тим, в якій вона знаходилась на момент укладення договору, не чинити будь-яких перешкод Покупцям у разі проведення ним перевірки стану земельної ділянки. П. 4.1. Договору - Сторони, у присутності нотаріуса стверджено, що «… цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, у нас відсутні обставини, які примусили нас вчинити цей договір на невигідних стосовно нас умовах, нам зрозумілі суть і значення договору, що укладається, цей правочин не є зловмисною угодою, здійснюється сторонами за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психічного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у договорі, ніяких претензій один до одного не маємо, зміст ст. 132 Земельного кодексу України, зміст ст.ст. 229, 230, 233, 234, 235, 655, 657, 659, 660 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України роз`яснено…». П. 4.3. Договору - Право власності на житловий будинок, який є предметом цього договору, виникає у Покупця з моменту державної реєстрації. П. 4.5. Договору - витрати по нотаріальному оформленню цього договору сторони несуть порівну. П. 4.6. Договору - Цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумінні та ясній пам`яті. П. 4.7. Договору - Цей договір складено в двох примірниках, один із яких призначається для зберігання у Першій кам`янській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області, а інший видається Покупцю. Графи «продавець» та «покупець» містять рукописний текст із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові сторін договору та їх особисті підписи. 13 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори проведена реєстрація права власності за [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022;0042, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 715134712104, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Першої кам`янської нотаріальної контори Дніпропетровської області Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-2253, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номером запису про право власності 34121736 (т. 1 а.с. 14). Після укладання та посвідчення 13 листопада 2019 року оскаржуваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, [PERSON] разом із дружиною [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою будинок [ADDRESS] не зняті, та продовжили проживати у зазначено домоволодінні і по час розгляду справи по суті. Відповідачка [PERSON] до придбаного будинку не переїхала, з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] не знімалася. 7.Норми права застосовані судом. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. 8.Висновки та мотиви прийнятого рішення. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)". Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Фактично судом встановлено, що право власності на зазначене домоволодіння [ADDRESS] та на земельну ділянку за вказаною адресою, набуто 13 листопада 2019 року [PERSON] , на підставі підготовлених документів, в тому числі проведення вартості оцінки відчужуваного майна від 31.10.2019 року та від 04.11.2019 року, за попереднім отриманням згоди від дружини продавця та чоловіка покупця, оформлених нотаріально перед укладенням оспорюваних договорів та їх нотаріального посвідчення, а саме: підпис про згоду дружини Продавця на відчуження житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори 13 листопада 2019 року, за реєстровим № 1-2250; підпис про згоду чоловіка Покупця на придбання житлового будинку засвідчено державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 13 листопада 2019 року за реєстровим номером № 1-2251. Посилання позивача на те, що він не був обізнаний зі змістом договорів та не надавав згоди на їх укладання, спростовується показами самого позивача наданими ним в ході судового розгляду, згідно до яких позивач зазначив, що дійсно 13 листопада 2019 року він і його дружина прибували до приміщення Першої кам`янської державної нотаріальної контори, що зазначені договори складені нотаріусом після спілкування з ним, його дружиною [PERSON] , після чого і його дружина також попередньої як і чоловік відповідача, надали нотаріально посвідчену свою згоду на укладання договорів, та що після цього розуміючи умовність вартості ціни майна, позивач особисто поставив підпис на оспорюваних договорах, та власноруч зазначив своє прізвище, ім`я та по-батькові, що підтверджено договорами (т. 1 а.с. 192-193, 196), та заявою згоди на укладення договорів купівлі-продажу від імені [PERSON] , дружини позивача (т. 1 а.с. 11). На наявність певних домовленостей між сторонами, вказує: - п. 3.1.1. Договору купівлі-продажу житлового будинку - Обов`язок Продавця - передати житловий будинок Покупцю в повне розпорядження у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлового будинку й умовам цього договору та придатному для використання за цільовим призначенням. Продавець зобов`язується зняти себе з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки і вжитку, та п. 3.1.4. - Зберігати майно, якщо право власності на нього перейде раніше передання речі у зазначений термін, не погіршувати технічний стан житлового будинку порівняно з тим, в якому він знаходиться на момент укладення договору, не демонтувати сантехнічне, електротехнічне та інше обладнання, не чинити будь-яких перешкод покупцю у разі проведення ним перевірки технічного стану житлового будинку; -П. 3.1.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки - обов`язки Продавця - передати земельну ділянку Покупцю в повне розпорядження у стані придатному для використання за цільовим призначенням. П. 3.1.4. - Зберігати майно, якщо право власності на нього перейде раніше передання речі, у зазначений термін, не погіршувати якісні характеристики земельної ділянки порівняно з тим, в якій вона знаходилась на момент укладення договору, не чинити будь-яких перешкод Покупцям у разі проведення ним перевірки стану земельної ділянки. які підтверджують обізнаність сторін, про те що першочерговим буде реєстрація права власності на домоволодіння та земельну ділянку,а в подальшому вже передача нерухомості саме покупцю. А також зазначені обставини обізнаності щодо змісту договору і іншого з подружжя сторін договору, підтверджено заявою [PERSON] , яка подала нотаріально завірену заяву від 13 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 194), згідно до якої «…Я, [PERSON] , даю згоду на продаж моїм чоловіком, [PERSON] , житлового будинку номер дванадцять який знаходить за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0600 га, [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022:0042, за ціну та на умовах за його розсудом…». Заява зареєстрована в реєстрі № 1-2250. Зі змісту заяви [PERSON] на ім`я нотаріуса від 13 листопада 2019 року стверджено що це першочерговий продаж у звітному році (т. 1 а.с. 195). Посилання позивача про те що саме відповідач займалася підготовкою до укладання зазначених оспорюваних договорів, не підтверджена належними та допустимими доказами, так як для оформлення саме договорів купівлі-продажу нерухомого майна, необхідним є документи на ім`я продавця (паспорт, РНОКПП тощо), документи які підтверджують право власності продавця на відчужуване майно, які зберігалися саме у позивача, а також отримання на замовлення саме відчужувача оцінки майна яке підлягає відчуженню, що вказує на тривалість часу яке витрачається на збір та підготовку документів для подання їх нотаріусу для укладання і нотаріального посвідчення договорів. Також, неоспорюваним фактом є відображення як договорі купівлі-продажу житлового будинку так і в договорі купівлі-продажу земельної ділянки підтвердження сторонами вартості відчужуваного майна, та отримання продавцем від покупця вартості відчужуваного нерухомого майна та відсутності будь-яких претензій з цього питання у продавця до покупця. Судом досліджено під час судового розгляду копії розписок від імені [PERSON] долучені позивачем при зверненні із позовом, з яких вбачається: -У розписці від 05 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 20) «… Я, [PERSON] , паспорт серия [NUMBER] . Я обязуюсь доглянуть [PERSON] и [PERSON] . За то что они мне переписали дом по адресу [ADDRESS] (За то что дом они мне переписали денег я не давала). В том есть свидетели : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] …»; -У розписці від 10 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 21) «…Я, [PERSON] , паспорт серия [NUMBER] . Я обязуюсь догнлянуть и похоронить [PERSON] и [PERSON] . За мой догляд они мне продали дом (за куплю продажу денег я им не давала)…». Зазначені розписки заявлені позивачем, як доказ не здійснення відповідачем [PERSON] умов договору, а саме сплати ціни майна зазначеного у Договорі купівлі-продажу як житлового будинку, так і земельної ділянки на користь позивача, судом оцінюються критично, так як сторони двічі укладали договори щодо одних і тих же предметів договорів, які посвідчували нотаріально, в той же час дані розписки не містять будь-яких даних щодо ідентифікуючих даних договорів про які містять відомості, а саме відсутнє зазначення найменування договорів, дати їх укладання, будь-яких ознак щодо предмету договору, та і самі договори купівлі-продажу як житлового будинку так і земельної ділянки містять відомості про проведення між сторонами розрахунку у повному обсязі та відсутності у продавця майнових та немайнових претензій до покупця (т. 1 а.с. 192, т. 1 а.с. 196). Посилання сторони відповідача про те, що на вимогу позивача стороною відповідача дійсно писалася розписка, підтверджена лише в частині того, що сторона відповідача підтвердила домовленість досягнути між сторонами, а саме про обов`язок [PERSON] по догляду за позивачем і його дружиною, а також у разі їх смерті щодо їх поховання. В той же час, якщо навіть прийняти позицію позивача що відповідачем не сплачена визначена ціна придбаного майна - домоволодіння і земельної ділянки, у договорах купівлі-продажу, на користь позивача, то позивач не обмежений у праві пред`явлення вимоги до покупця щодо виконання останнім своїх вимог визначених у п. 3.3.1 Договору, що і відображено у п. 2.1., п. 3.2.1. Договору купівлі-продажу житлового будинку (т. 1 а.с. 192), та у п. 2.1., п. 3.2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки (т. 1 а.с. 196). Крім цього зазначені факти в ході судового розгляду стороною відповідача не визнані, а формулювання «За то что дом они мне переписали денег я не давала» та «за куплю продажу денег я им не давала», суд не може прийняти без застережень, як беззаперечний доказ, так як саме в нотаріально посвідчених договорах, які посвідчені нотаріально відображено наступне: - у договорі купівлі-продажу житлового будинку: П. 2.1. Договору - Продаж цей вчинено за сто чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят сім гривень 00 копійок, які Покупець сплатила, а Продавець отримав до підписання цього договору. Фінансових або будь-яких інших претензій з приводу проведення розрахунку Сторони одна до одної не мають. Підписання цього договору свідчить про проведення повного розрахунку між Сторонами та відсутність у Продавця фінансових претензій до Покупця стосовно повноти та своєчасності розрахунку за продажу квартири. Сторонам роз`яснено що домовленість про ціну квартири є суттєвою умовою цього Договору і за приховування Сторонами дійсної її вартості нотаріус не несе відповідальності при настанні негативних наслідків. П.2.2. Договору - Експертна вартість 114357 грн.00 копійок, згідно зі звітом про оцінку майна, виданим 04.11.2019 року ТОВ «Сервіспромексперт». П. 2.3. Договору - Підписаний Продавцем, цей договір підтверджує той факт, що Покупець не має матеріальних зобов`язань та обов`язків перед Продавцем. П. 4.1. Договору - Сторони, у присутності нотаріуса стверджено, що «… цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, у нас відсутні обставини, які примусили нас вчинити цей договір на невигідних стосовно нас умовах, нам зрозумілі суть і значення договору, що укладається, цей правочин не є зловмисною угодою, здійснюється сторонами за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психічного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у договорі, ніяких претензій один до одного не маємо, зміст ст. 132 Земельного кодексу України, зміст ст.ст. 229, 230, 233, 234, 235, 655, 657, 659Ю 660 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України роз`яснено…»; - у договорі купівлі-продажу земельної ділянки: П. 2.1. Договору - цей продаж вчинено за чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок (14952,00 грн.), які Покупець сплатила, а Продавець отримав до підписання цього договору. П. 2.2. Договору - Експертна оцінка чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 копійок, згідно з і звітом про оцінку майна, виданим 31.10.2019 року ФОП [PERSON]. П .2.3. Договору - Підписання Продавцем, цього договору підтверджує той факт, що Покупець не має матеріальних зобов`язань та обов`язків перед Продавцем. П. 4.1. Договору - Сторони, у присутності нотаріуса стверджено, що «… цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, у нас відсутні обставини, які примусили нас вчинити цей договір на невигідних стосовно нас умовах, нам зрозумілі суть і значення договору, що укладається, цей правочин не є зловмисною угодою, здійснюється сторонами за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психічного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у договорі, ніяких претензій один до одного не маємо, зміст ст. 132 Земельного кодексу України, зміст ст.ст. 229, 230, 233, 234, 235, 655, 657, 659, 660 Цивільного кодексу України, ст. 65 Сімейного кодексу України роз`яснено…». Підстав недотримання державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковій Л.В. всіх вимог діючого законодавства при нотаріальному посвідченні оспорюваних договорів та дотримання процедури підготовки договорів до їх підписання та укладання їх сторонами, та подальшого їх посвідчення, в ході судового розгляду не встановлено, та жодним належними та допустимими доказами не підтверджено, натомість саме за змістом договорів відображається обізнаність сторін про зміст оспорюваних договорів на час їх підписання, добровільність і вільність сторін направлених на їх укладання, як таких що відповідають їх дійсним намірам та волевиявленню. Щодо наявності ряду захворювань, у [PERSON] та його дружини [PERSON] (т. 1 а.с. 20-26), то зазначені обставини як не підтверджують так і не спростовують наявність фактичних даних які підлягали б оцінці, щодо підстав для наявності істотної помилки позивача при усвідомленні змісту та умов оспорюваних договорів, але такі обставини підлягають доказування на підставі висновків за проведеними експертними дослідженнями, але таких стороною позивача не надано, та заяв і клопотань з цього питання під час підготовчого провадження не заявлялося. Також, заявлені медичні документи щодо підтвердження стану здоров`я позивача, не є доказом того, що позивач [PERSON] за станом здоров`я обмежений у можливості самостійного ознайомлення (прочитання) договору, на час його підписання. На підставі вище зазначеного, суд враховує, що саме стороною позивача обрано спосіб захисту своїх прав, як звернення із позовом щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними, з підстав ст. 229 ЦК України, як помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при укладанні оспорюваних правочинів. Так, згідно до п. 1 ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. п. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України визначено,що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, - За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом статей 203, 655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок покупця вчинити на користь продавця дію майнового характеру, а продавця передати продавцю майно у власність покупця. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16 та Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 335/8252/14-ц (провадження № 61-6516св18) та від 06 березня 2019 року у справі № 2-761/06 (провадження № 61-12912св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи встановлені фактичні обставини судом встановлено, що як доказ наявності помилки позивача при укладенні договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, є покази самого позивача, в той же час, позиція позивача не визнана відповідачем, та згідно до відзиву заявлено про обізнаність позивача його умовами та наслідками, як укладеного після досягнення всіх істотних умов між сторонами, що також підтверджено було позивачем у присутності нотаріуса який посвідчував ці договори, попередньо отримав від дружини позивача також нотаріально посвідчену згоду саме на укладання договору купівлі-продажу а не договору довічного утримання. Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 655 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)». Таким чином, встановив згідно до показів сторін, свідків та доказів наданих сторонами, що дружина позивача [PERSON] є тіткою [PERSON] , яка до укладання з позивачем, підтримувала стосунки з позивачем та його дружиною, доглядала за ними, інші родичі позивачем та його дружиною не піклуються, що попередньо сторони укладали у лютому 2019 року спадкові договори, предметами яких був той самий будинок і та саме земельна ділянка, і що саме з ініціативи позивача та його дружини відбулося поновлення догляду [PERSON] позивача і його дружини, та як наслідок укладення вже ні спадкового договору, а вже договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених 13 листопада 2019 року між сторонами, оскільки позивач, укладаючи оспорювані договори був дієздатною особою та усвідомлював наслідки вчинення таких дій, та його волевиявлення було направлено на настання реальних наслідків щодо нього та його дружини, яка також будучи дієздатною надала свою згоду на посвідчення саме договорів купівлі-продажу. Зазначена обізнаність позивача підтверджена в тому числі і діями самого позивача при отриманні з ініціативи саме [PERSON] від відповідачки [PERSON] розписок після укладання 13 листопада 2019 року оспорюваних договорів, а саме від 05 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 20), так і від 10 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 21), при врахуванні того, що позовна заява подана позивачем до провадження суду 14 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 6), а договір із адвокатом позивачем укладено 10 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 27-30). Крім того, позивачем не доведено, що така помилка мала місце саме на час укладання оспорюваних договорів, натомість за змістом позову та під час судового розгляду, оцінку укладеному договору позивач вже надав у лютому 2020 році, і послався на неналежне спілкування [PERSON] з ним та його дружиною, та не виконання своїх обов`язків по догляду за ними, та бажання укласти інший договір з іншими особами щодо догляду за ним та його дружиною. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу житлового будинку, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними оспорюваним договором. При цьому суд бере до уваги, що у договорі зазначено про те, що сторони, діють добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомленні нотаріусом з приписами цивільного законодавства, уклали оспорювані договори купівлі-продажу. В той же час, суд враховує що позивачем заявлено а стороною відповідача визнано, що домовленостей про зняття з реєстраційного обліку та звільнення житла позивачем, після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, сторонами не досягалися, а тому саме в цій частині, що підтверджено в ході судового розгляду, та фактичними обставинами встановленими під час розгляду справи, які підтвердили факт того, що після укладання між сторонами оспорюваних договорів, ні позивач [PERSON] , ні його дружина [PERSON] не знялися із реєстрації з адреси [ADDRESS] , перешкод у проживанні, користуванні домоволодінням відповідачем позивачу та його дружині не чинилося і не чиниться, та що зазначене домоволодіння є єдиним житлом для позивача та його дружини. На підставі зазначеного, враховуючи приписи ст. 229 ЦК України, в частині п. 3.1.1. Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, під номером дванадцять (12), розташованого за адресою [ADDRESS] , - «Продавець зобов`язується зняти себе з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок від речей домашньої обстановки і вжитку» позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо позиція позивача що відповідач [PERSON] не сплачує комунальні послуги за адресою домоволодіння, то такі вимоги не мають зв`язку з заявленими позовними вимогами, та можуть бути предметом іншого позову, пов`язаного зі сплатою заборгованості за комунальні послуги. Така позиція підтверджена висновком Верховного Суду викладеного у Постанові від 25 березня 2020 року у справі № 523/15638/17 провадження № 61-14814св19. В іншій частині позовних вимог, матеріали справи не містять інформації, а позивач не довів, що його воля була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеними між ним і [PERSON] 13 листопада 2019 року, договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які були посвідчені нотаріально із дотриманням приписів ст.ст. 202, 203 ЦК України. Посилання позивача на вік та незадовільний стан здоров`я на момент укладання договору, який не дозволяв йому правильно розуміти істотні умови договору та його правові наслідки, не беруться судом до уваги з огляду на те, що надані позивачем документи не доводять неможливість прочитати текст договору, та його необізнаність з суттю такого договору. Доводи відносно того, що позивач не має у власності іншого нерухомого майна не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено відсутність частини складових, які в сукупності свідчать про наявність помилки при укладенні спірного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №463/2372/16-ц провадження № 61-1542св19; від 25 березня 2020 року у справі справа №523/15638/17 провадження № 61-14814св19; від 07 квітня 2021 року у справі № 643/13968/18 провадження № 61-16225св20. 9.Забезпечення позову. 18 лютого 2020 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 40-42), накладено арешт на: -житловий будинок [ADDRESS] , та належить на прав власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 1210400000:02:022:0042, та яка належить на прав власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Так, згідно до ч. 1 ст.158 ЦПК України, Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ч. 5 ст. 158 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Крім того, згідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В той же час, враховуючи, що метою забезпечення позову була необхідність збереження майна, та захисту майнових прав сторін, до розгляду справи по суті, а тому враховуючи що суд приймає рішення щодо часткового задоволення позову, в частині які не впливають на майнові права сторін, необхідним є скасування застосованих заходів. 10.Судові витрати. Позивач [PERSON] є ветераном праці, та згідно до Закону України «Про судовий збір», є особою звільненою від сплати судового збору. Позивачем при зверненні із позовом повідомлено про розрахунок очікуваних витрат позивача (т. 1 а.с. 7), на суму 1261 гривні 20 копійок. При зверненні із позовом, позивачем заявлено про забезпечення позову, зі сплатою судового збору у розмірі 420,00 гривень (т.1 а.с. 35). Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати стороною позивача, підлягають покладенню на позивача. Стороною відповідача не подавалися заяви щодо понесених судових витрат.

Outcome: partial