Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

27 квітня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 13.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №244185 - CRED, за яким останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. терміном до 10.08.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 13.08.2008 року укладено договір поруки №244185 - CRED, відповідно до умов якого в разі невиконання боржником [PERSON] зобов'язань по кредитному договору, поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях боржника, включаючи сплату суми кредиту, процентів нарахованих за його використання, винагороди, штрафних санкцій та інших платежів. Станом на 18.08.2016 року за [PERSON] рахується заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, яка з урахуванням рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2009 року, за яким із [PERSON] стягнуто заборгованість станом на 12.08.2009 року за кредитним договором в розмірі 23 836,83 грн., з яких тіло кредиту - 21 088,99 грн., заборгованість по відсоткам - 1136,56 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1111,28 грн., становить - 28 730,10 грн. В зв'язку з чим позивач, в подальшому уточнивши та зменшивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно із відповідачів станом на 18.08.2016 року заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі 28 730,10 грн. та судові витрати. 02 грудня 2016 року відповідачі звернулися із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів банківських послуг, посилаючись на те, що заборгованості за умовами кредитного договору №244185-CRED від 13.08.2008 року на суму 30 000,00 грн. та договору №244185-CАRD про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки «Мікрокредит» у [PERSON], [PERSON] не існує, оскільки вона була погашена в порядку примусового виконання рішення суду. В зв'язку з чим просять припинити фінансово - кредитні зобов'язання боржників перед ПАТ КБ «ПриватБанк». В судове засідання представник позивача за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити, проти зустрічного позову заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову Банку, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думку [PERSON] та його представника, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 13.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 244185 - CRED (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 10.08.2010 року (а.с. 15). Відповідно до п.3.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 30 % річних Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь -якого зобов'язання із погашення кредиту, відповідно до графіку та п.п. 1.4, 2.3.1, 3.3 даного договору або порушення п. 2.2.8 даного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 60% річних, розрахованих від суми залишку непогашеної згідно графіку, заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язується сплатити банку суму кредиту та проценти по кредиту відповідно до графіку, встановленого додатком №1 до кредитного договору № 244185 - CRED від 13.08.2008 року, та є невід'ємною його частиною (а.с.19). Відповідно до п. 5.7 кредитного договору, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів погоджено сторонами терміном 5 років (а.с.17). У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-2176 від 18.12.2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 23 836, 83 грн., яка складається з наступного: 21 088, 99 грн. - заборгованість за кредитом, 1136,56 грн. - заборгованість з процентів за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1111,28 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 84). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.08.2016 року (а.с.198) у тексті рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області №2-2176 від 18.12.2009 року виправлена описка в частині правильного зазначення номеру кредитного договору. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Бобрової Л.О. від 14.01.2014 року закінчено виконавче провадження у даній справі з підстав повного фактичного виконання рішення (а.с.139; 177). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 21.01.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість по процентам в розмірі 29 866,66 грн., що за мінусом процентів, стягнутих за рішенням суду від 18.12.2009 року в сумі 1136,56 грн., складає 28 730, 10 грн. (а.с. 169 - 171). Дані проценти нараховані Банком відповідно до ст.536 ЦК України по день повного погашення кредиту. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору № 244185 CRED від 13.08.2008 року, між позивачем та [PERSON] 13.08.2008 року укладено договір поруки № 244185 CRED. Відповідно до п.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, нагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктом 11 договору поруки передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, встановлюється на протязі 5 років (а.с. 22). Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5, позивачем 25.01.2016 року було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором (а.с. 8, 9). Згідно з п.6 договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимогу до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором або законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту у судовому порядку, кредитор вчиняти не може (правова позиція у постанові ВСУ від 17.09.2014 року №6-6цс14). Таким чином, Банком була пред'явлена до поручителя [PERSON] письмова вимога щодо виконання забезпеченого зобов'язання яка залишена без задоволення, лише 25.01.2016 року, тобто через більш ніж шість років після ухвалення рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості, яким було фактично змінено строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором №244185-CRED від 13.08.2008 року. У разі, якщо кредитор змінює на підставі ч.2 т.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч.4 ст.559 цього кодексу строк обчислюється від цієї дати (згідно правової позиції ВСУ у постанові №6-2056цс15 від 11.11.2015 року). Закінчення строку дії поруки припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя (згідно правової позиції ВСУ від 17.09.2014 року №6-53цс14). Виходячи з того, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 11 договору поруки передбачено, що даний договір діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору, суд дійшов висновку, що Банк звернувся до суду за межами передбаченого ч.4 ст.554 ЦК України строку, а тому є підстави для визнання поруки припиненою, в зв'язку з чим вимога Банку, пред'явлена до поручителя [PERSON], є безпідставною. Згідно зі ст. 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного Кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-1206цс15 від 23.09.2015 року, а також №6-1252цс16 від 21.09.2016 року, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів під час вирішення аналогічних справ, виходячи із системного аналізу ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення. Виходячи з вищезазначеного, позивач, незважаючи на наявність судового рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків станом на 12.08.2009 року, не позбавлений права на отримання від боржника нарахованих процентів за користування кредитом, які нараховані до остаточного виконання рішення суду, в межах строку позовної давності, який у кредитному договорі по вимогам про стягнення процентів у тому числі встановлений сторонами терміном у 5 років. Враховуючи, що [PERSON] періодично сплачував заборгованість перед Банком, в тому числі і за процентами, тим самим перериваючи строк позовної давності для звернення до суду (останній раз погашено процентів 21.01.2014 року 1477,51 грн., а.с.171), строк позовної давності для звернення до суду Банком не пропущено. В зв'язку з цим не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування позовної давності. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не надав суду доказів сплати Банку після 21.01.2014 року заборгованості по нарахованим процентам, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в сумі 28 730, 10 грн. нараховану станом на 21.01.2014 року. Зустрічний позов [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів банківських послуг, який фактично є формою заперечення проти первісного позову, а також заява про закриття провадження у справі з підстав належного виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 18.12.2009 року №2-2176 2009 р., задоволенню не підлягають з підстав, викладених вище. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до поручителя [PERSON] з тих підстав, що її порука за кредитним договором припинена, а не з підстав, заявлених у зустрічному позові, тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений при зверненні до суду судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial