Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

17.06.2020р. заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (далі - прокурор) звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: - розірвати достроково договір оренди землі, укладений 24.11.2015р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). - зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, площею 23,8425 га, вартістю 1 286 855 грн., розташовану в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області. Позов обґрунтований тим, що наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 1873-СГ від 08.04.2015р. затверджено проект землеустрою про відведення відповідачу в оренду для сінокосіння та випасання худоби земельної ділянки загальною площею 23,8425 га із земель сільськогосподарського призначення в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району та надано на умовах оренди таку земельну ділянку. На виконання даного наказу 24.11.2015р. між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди землі), за п.п. 1, 2, 7 якого останньому передано в оренду на 7 років для сінокосіння та випасання худоби земельну ділянку з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, площею 23,8425 га, розташовану в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області. Право оренди 18.12.2015р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 12671250. Згідно з пояснювальною запискою до проекту землеустрою [PERSON] зобов`язаний використовувати ділянку за цільовим призначенням. Однак згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 654-ДК/1846/АП/09/01/-17 та акту обстеження земельної ділянки № 654-ДК/579/АО/10/01/-17 від 24.11.2017р., складених фахівцем Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відповідач використовував надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням. Упродовж 2017 року відповідачем на земельній ділянці вирощувалась сільськогосподарська культура - озима пшениця, що є порушенням правил використання земель. Крім цього фахівцем Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 21.05.2019р. знову було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від № 140-ДК/278/АП/09/01/-19 та акт обстеження вищезазначеної земельної ділянки № 140-ДК/278/АП/09/01/-19, згідно якого [PERSON] використовує надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням. На момент перевірки на земельній ділянці вирощувалась сільськогосподарська культура - пшениця, що свідчить про повторне порушення правил використання земель. За допущені порушення вимог земельного законодавства відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 53 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафів у розмірі 85 грн. 00 коп. Таким чином, на думку прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використанням орендованих земельних ділянок не за цільовим призначенням, договорі оренди землі, підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка - поверненню у розпорядження держави. Також прокурор зазначає, що оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки згідно висновку про вартість об`єкта оцінки (резюме) від 29.05.2020р. становить 1 286 855 грн. 00 коп. Відповідно до договору оренди землі відповідачем сплачується орендна плата за використання земельної ділянки в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки, яка для пасовищ та складає 9 751 грн. на рік. Разом з тим, у разі використання такої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва її нормативна грошова оцінка становила б 644 653 грн. 52 грн., оскільки нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Миколаївській області з врахуванням коефіцієнта індексації складає 27 038 грн., а отже відповідач мав би сплачувати орендну плату за використання цієї земельної ділянки в розмірі 45 125 грн. 75 коп. на рік. Таким чином, як зазначає прокурор, внаслідок використання цих земель не за цільовим призначенням не забезпечується надходження до місцевих бюджетів відповідних орендних платежів. 22.07.2020р. та 29.07.2020р. від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні прокурор Яворська І.В. підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просила його задовольнити. Представник позивача в судові засідання, призначенні на 22.09.2020р., 06.10.2020р. та 13.11.2020р., не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судові засідання, призначенні на 22.09.2020р. та 06.10.2020р., не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Водночас 21.09.2020р. та 05.10.2020р. звернувся до суду із заявою та телефонограмою, в яких просив відкласти розгляд справи, оскільки він бажає брати участь в судових засіданнях, однак не може з`явитися до суду через свою хворобу та перебуванні на лікарняному. Судом вказані заяви відповідача задоволенні, а судові засідання відповідно відкладенні на 06.10.2020р. та 13.11.2020р. Відповідач у судове засідання, призначене на 13.11.2020р., не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 5630100332649, а також оголошенням розміщеним на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду на 13.11.2020р. При цьому відповідач про причини неявки суд не повідомив та не забезпечив явки до суду свого представника, а також не подав відзиву на позов та не звернувся до суду із заявами про відкладення розгляду справи чи проведення судового засідання без його участі. Відповідач також не надав жодних доказів на підтвердження свого захворювання чи перебування на лікарняному станом на 13.11.2020р. У ракурсі вищевикладеного слід зазначити, що у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на приписи ст.ст. 12, 13 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі відповідача за наявними у справі доказами. Заслухавши доводи прокурора Яворської І.В. та дослідивши докази, суд вважає встановленим таке. Як вбачається з матеріалів справи, що розпорядженням Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області від 03.11.2011р. № 427-р відповідачу [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 29,2 га пасовищ в оренду терміном на 49 років для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області. 05.12.2014р. Відділом Держземагенства у Врадіївської районні Головного управлінням Держземагенства у Миколаївській області за № 3905/08-41 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр. України [PERSON] площею 23,8425 га для сінокосіння та випасання худоби за адресою: в межах Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, оскільки останній відповідає вимогам чинного земельного законодавства України, встановленим нормам і правилам. Рекомендовано передати земельну ділянку в оренду. Наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 1873-СГ від 08.04.2015р. затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] на умовах оренди земельну ділянку площею 23,8425 га пасовищ з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045 для сінокосіння та випасання худоби із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області. 24.11.2015р. на підставі зазначеного вище наказу між Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] укладено договір оренди землі з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, загальною площею 23,8425 га пасовищ, строком на 7 років для сінокосіння та випасання худоби. Цільове призначення земель - землі сільськогосподарського призначення (п.п. 1, 2, 7, 14). Договір зареєстрований Врадіївським районним управлінням юстиції Миколаївської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 18.12.2015р. за № 12671250, що підтверджується інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 122638287 від 03.05.2018р. Відповідно до п. 15 договору оренди землі умовами збереження стану об`єкта оренди є використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, а п. 26 договору оренди землі закріплено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Пунктом 35 договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимоги однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з підстав, визначених законом. Згідно п. 19 договору оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. З наданого висновку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГЗЕМСЕРВІС" вбачається, що станом на 29.05.2020р. ринкова вартість земельної ділянки площею 23,8425 га, кадастровий номер: 4822355100:01:000:0045, становить 1 286 855 грн. 00 коп. Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України. В той же час, частина 2 ст. 759 ЦК України відсилає до інших законів, якими можуть бути встановлені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Зокрема, ч. 8 ст. 93 ЗК України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06.10.1998р., далі - Закон) Згідно із положеннями ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 96 ЗК землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. Згідно п. "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 Закону України "Про охорону земель" власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ. В силу приписів ч. 1 ст. 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. Згідно із ст. 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст.19 ЗК України). Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010р. №548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.07.2010р. за № 1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до положень ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації. Підстави та умови розірвання договору регулюється такими нормами законодавства. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з п. "ґ" ч. 1 ст. 141, ст. 143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. У відповідності до частин 3, 4 ст. 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 34 Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Судом встановлено, що згідно умов п. 13 договору оренди землі земельна ділянка передана відповідачу в оренду для сінокосіння та випасання худоби. З даних проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] в оренду для сінокосіння та випасання худоби в межах Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області та листа відділу Держземагенства у Врадіївському районі Миколаївської області за № 2589/08-41 від 11.08.2014р. вбачається, що земельна ділянка, площею 23,8425 га, з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, розташована в межах території Врадіївської селищної ради району Миколаївської області, належить до земель державної власності та має сільськогосподарське призначення, вид використання - для сінокосіння і випасання худоби. Отже, за приписами ч. 5 ст. 20, ст. 34 ЗК України, земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору. В той же час, з акту обстеження земельної ділянки № 654-ДК/579/Ао/10/01-17 та акту перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 654-ДК/1646/Ап/09/01/-17 від 24.11.2017р., складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю відповідача, вбачається, що земельна ділянка, площею 23,8425 га, з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, переорана та має залишки озимих культур, що є порушенням п "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України. 24.11.2017р. відповідачу винесено приписи № 654-ДК/0405/Пр/03/01/-17, згідно якого відповідачу приписано у 30 денний термін усунути порушення, про виконання припису повідомити до 23.12.2017р. По даному факту за порушення вимог земельного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП України з накладенням штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп., що підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення № 654-ДК/0402/П/07/01/-17 від 24.11.2017р., у тексті якого відповідач надав пояснення про те, що в зв`язку з тим, що думав що буде кукурудза на силос, засіяв кукурудзу, та постановою про накладення адміністративного стягнення № 654-ДК/0391/По/08/01/-17 від 24.11.2017р. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. № 10-14-0.168-9177/2-17 від 01.12.2017р. шкода, заподіяна нецільовим використанням відповідачем земельної ділянки становить 8 273 грн. 00 коп. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. № 10-14-0.165-1170/2-18 від 08.02.2018р. відповідач не сплатив нараховані санкції. З акту обстеження земельної ділянки № 140-ДК/105/Ао/10/01-19 та акту перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 654-ДК/278/Ап/09/01/-19 від 21.05.2019р., складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю відповідача, вбачається, що земельна ділянка, площею 23,8425 га, з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, розорана та засіяна пшеницею, що є порушенням п "ґ" ч. 1 ст. 211 ЗК України. 21.05.2019р. відповідачу винесено приписи № 140-ДК/0106/Пр/03/01/-19, згідно якого відповідачу приписано у 30 денний термін усунути порушення земельного законодавства, про виконання припису повідомити до 21.06.2019р. По даному факту за порушення вимог земельного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП України з накладенням штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп., що підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення № 140-ДК/0106/П/07/01/-19 від 21.05.2019р., у тексті якого відповідач надав пояснення про те, що суть правопорушення йому ясна, щодо сплати штрафу не заперечує, та постановою про накладення адміністративного стягнення № 140-ДК/0107/По/08/01/-19 від 21.05.2019р. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. № 10-14-0.161-5525/2-19 від 16.08.2019р. відповідач адміністративний штраф та шкоду сплатив добровільно. З акту акту перевірки дотримання вимог законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 277-ДК/603/Ап/09/01/-19 від 08.08.2019р., складених державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за участю відповідача, вбачається, що земельна ділянка, площею 23,8425 га, з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, задискована, порушень вимог земельного законодавства не встановлено. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином постанови від 24.11.2017р. та 21.05.2019р. про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є обов`язковими для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні. В матеріалах справи відсутні дані щодо оскарження відповідачем постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, а факт сплати відповідачем штрафу та відшкодування нарахованої шкоди підтверджують визнання ним допущених порушень земельного законодавства при використанні спірної земельної ділянки. При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 28.01.2019р. у справі № 473/4413/17 вказав, що при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов. Крім того, відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 010-14-0.63-8387/2-19 від 06.12.2019р. земельна ділянка, площею 23,8425 га, з кадастровим номером 4822355100:01:000:0045, використовується відповідачем не за цільовим призначенням, а для вирощування сільськогосподарських культур (пшениці). У відповідності до листа Миколаївського національного аграрного університету від 19.02.2019р. пшениця згідно класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського призначення. Вказане свідчить про те, що земельна ділянка використовувалася відповідачем як рілля, шляхом розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами у 2017р. та 2019р., тобто без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії. Тобто, відповідачем допущено порушення умов п. 13 договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно як сінокосіння та випасання худоби, а також умови п. 29 договору, який кореспондується з приписами ст. 25 Закону та закріплює обов`язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором. Пунктом 35 договору оренди землі сторони узгодили, що підставою припинення договору шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Так, відповідно до приписів ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст. 3 Закону України "Про охорону земель" - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу. Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови укладеного договору оренди, що є підставою для задоволення позовних вимог прокурора про дострокове розірвання вказаного договору оренди землі з поверненням земельної ділянки у розпорядження органу, уповноваженому розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, яким є Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.09.2019р. у справі № 623/2421/16-ц (провадження № 61-24009св18), від 28.01.2019р. у справі № 473/4413/17 (провадження 61-40320св18), від 22.01.2020р. у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-36544св18), від 06.04.2020р. у справі № 707/658/17 (провадження № 61-17009св18). Водночас суд не бере до уваги твердження прокурора щодо незабезпечення надходження до місцевих бюджетів відповідних орендних платежів, з огляду на нецільове використання відповідачем орендованої земельної ділянки, оскільки прокурором підставою розірвання договору оренди землі визначено факт нецільового використання відповідачем орендованої землі, а не порушення умов договору оренди землі в частині сплати орендної плати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 21 404 грн. 83 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області.

Outcome: approved