Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області, розмір по вимогам яких збільшила за заявою станом на 12.03.2015року, в обґрунтування вказала, що з 02.02.2004 року була прийнята до відділення Фонду в м.Свердловськ , а з 25.03.2010 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Свердловськ Луганській області .У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за трудовим договором щодо виплати заробітної плати та ст.. 115 КЗпП України 28.11.2014 вона подала заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та пред'явила вимогу щодо проведення з нею розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй за ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Подання в.о.начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Свердловськ про її звільнення було оформлено заднім числом, подання відділення від 01.12.2014 року, наказ 28.11.2014 року №369-К про звільнення її за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України - з 3 грудня 2014року , при цьому своє рішення щодо зміни підстав її звільнення не пояснив. Позивач просить змінити формулювання причин звільнення її з роботи на звільнений за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю на звільнення - за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі ( з врахуванням збільшених позовних вимог )з компенсацією за затримку з урахуванням індексу інфляції в сумі 17262,09 грн ,компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 1738,84 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 11290,72грн та по 166,04 гривень за кожний день затримки належних їй сум з дати звільнення по дату прийняття судом рішення , вихідної допомоги в сумі 10709,58 та моральної шкоди в сумі 15000грн та просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с.51). Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та подав свої заперечення, позов не визнав, пояснюючи неможливістю по даний час виплатити заробітну плату працівникам, в тому числі і позивачці , які залишилися на тимчасово неконтрольованій владою України території Луганської області і які не виявили бажання переміститися в населенні пункти, на території яких органі державної влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Наказом №882 від 17.11.2014року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в.о.начальника управління виконавчої дирекції Фонду в Луганській області був зобов'язаний провести організаційні заходи щодо припинення роботи та переміщення (включаючи державну реєстрацію зміни місцезнаходження) робочих органів виконавчої дирекції Фонду ( у т.ч. управління) , які входять до складу управління з населених пунктів, на території яких робочі органі не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження, на територію, підконтрольну Україні та вжити всіх необхідних заходів, пов'язаних з таким переміщенням в строк до 1 грудня 2014року. Відділенням Виконавчої дирекції Фонду в м. Свердловську не виконано вказані накази та до 1 грудня 2014року не здійснено переміщення на територію, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження. Не здійснена зміна місцезнаходження відділення, евакуація працівників та вивезення майна й документації, не здійснено заходів щодо відкриття рахунків в органах державної казначейської служби на підконтрольній українській владі території. Установа банку, в якій обслуговувалися відділення, припинило свою роботу з літа 2014року. У зв'язку із вищевикладеним та ненаданням позивачем жодного доказу, який би підтвердив факт порушення саме роботодавцем ст. 38 ч. 3 КЗпП України щодо невиплати заробітної плати, в задоволенні позову просить відмовити. Що стосується вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди вважає такими , що заявлені до неналежного відповідача, так як саме відділення, в якому працювала позивач, повинен виплачувати заробітну плату та інші виплати, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ст.43 Конституції України у відповідності зі ст. 23 Загальної декларації прав людини проголосила право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, що людина вільно вибирає і на яку вільно погоджується. Визначення заробітної плати, як нагороду, установленої, як правило, у грошовому вираженні, що за трудовим договором власник або уповноважений їм орган виплачує працівнику за виконану роботу, що передбачене ст. 94 КЗпП України і ст.1 Закону України від 24 березня 1995року " Про оплату праці". В суді встановлено, що 02.02.2014 року позивача було прийнято на роботу, з 25.03.2010 року вона була переведена на посаду головного спеціаліста у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Свердловськ Луганської області, в відділ відшкодування шкоди потерпілим, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. (арк..спр.14-16) При укладанні трудового договору працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.( ст.21 КЗпП України). За час, вказаний у позові , уповноваженим органом не виконуються зобов'язання із своєчасної виплати заробітної плати, у зв'язку із чим станом на 1.01.2015року виникла заборгованість перед позивачем з заробітної плати .В силу вимог ст.115 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць. Утворення заборгованості по заробітній платі свідчить про порушення даної вимоги закону керівництвом підприємства. 28 листопада 2014року позивач на ім'я в.о. начальника управління ВД Фонду у Луганській області звернулася з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем, та законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст.. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку , що передбачено ст. 44 КЗпП України. Дана заява була погоджена з в.о.начальника відділення ВД Фонду в м.Свердловськ Луганської області з виданням подання за №01/2371 від 1.12.2014року про звільнення [PERSON] що також було направлено до управління ВД Фонду з переліком належних виплат за ч.3 ст.38КЗпП України. 28.11.2014року в.о.начальника управління ВД Фонду видав наказ за № 369к про звільнення [PERSON] на підставі її особистої заяви та подання в.о.начальника Свердловського відділення від 1.12.2014р - з 03.12.2014 року , де в.о. начальника Сверловського відділення вказав на необхідність виплатити позивачу надбавку за вислугу років з листопада 2014 року по 03.12.2014 року в розмірі 30 відсотків від посадового окладу, надбавку за вислугу років за досягнення у праці в розмірі 50% за цей же період, компенсацію за невикористану відпустку в кількості 26 робочих днів з 02.02.2014 року по 03.12.2014 року та премію за підсумками роботи за листопад 2014 року у розмірі 25% до посадового окладу з урахуванням надбавок за високі досягнення у праці та вислугу років. Мотивуючи зміну підстав для звільнення з частини 3 статті 38 КЗпП України, представник відповідача послався на невиконання керівником Свердловського відділення ВД Фонду наказу №882 від 17.11.2014року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо переміщення на контрольовану державною влади України територію відділення з реєстрацією за місцем розташування і відсутності у позивача доказів наявності вини в діях роботодавця. На підставі вищевказаного наказу №882 управлінням виконавчої дирекції Фонду в Луганській області 19.11.2014р. видано наказ за № 506 про припинення діяльності управління в м.Луганськ та переміщення до м.Сватове Луганської області та надано наказ начальникам ( в.о. начальників) відділень в ВДФ в містах та районах Луганської області про проведення організаційних заходів щодо припинення роботи та переміщення відділень ВДФ, з населених пунктів, в яких відділення не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в населенні пункти, на території яких державні органі здійснюють свої повноваження в повному обсязі. За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір, при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства( ч.3 ст.38 КЗпП )- не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України. При цьому відповідачем не враховано, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству,у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства. На підставі викладеного суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити, змінити формулювання причини звільнення. Позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати та вихідної допомоги, ці позовні вимоги підлягають задоволенню , а с вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інші позовні вимоги , пов'язані з цими виплати та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню , виходячи з того, що нині казначейське обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів й проведення всіх операцій на території, яка не контролюється українською владою, призупинено. З 11.11. 2014 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ , та згідно цієї постанови повинно було до 01.12.2014 року вжити заходів до переміщення бюджетних установ в населені пункти, які здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Відповідно до ст.15 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ,які спричинили втрату працездатності, страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування , який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Статтею 16 визначено, що управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представником застрахованих осіб та роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. Виконавча дирекція є постійно діючим органом правління Фонду та є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків , організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду здійснює матеріальне - технічне забезпечення наглядової ради та правління Фонду. Постійно діючим виконавчим органом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є виконавча дирекція Фонду в м.Києві , а робочими органами - відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням ( ст..18 Закону). Однак відділення утримується за рахунок коштів Фонду(а.с. 29). Також відповідно до п.9,10 постанови №19 Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року « Про затвердження Типового положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення відділення утримуються за рахунок коштів Фонду. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків в межах виділених на це коштів, штатний розпис відділення затверджуються начальником управління. Відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Гербу України та своїм найменуванням. Таким чином, відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Свердловськ самостійно визначає граничну чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис видатків і видатків в межах виділених на це коштів. Тобто, на даний час втрачено сам зв'язок відділення м. Свердловськ з відповідачем у справі через орган казначейства, яке повинно діяти в межах ,передбачених законодавством України. За викладених обставин, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області в даному випадку не може бути належним відповідачем у справі без залучення належного відповідача у справі в особі відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Свердловськ в частині вимог стосовно затримки виплати заробітної плати, компенсації за затримку виплати та моральної шкоди , що в даному випадку тягне за собою відмову в позові в частині стягнення вказаних у позові грошових коштів та моральної шкоди з причин відсутності в цьому вини безпосередньо відповідача у цій справі , окрім стягнення заборгованості з невиплаченої безпосередньо заробітної плати в розмірі 17262,09 гривень та вихідної допомоги в розмірі 10709,58 гривень, враховуючи дату видачі наказу про звільнення позивача 28.11.2014 року.

Outcome: partial