Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2011 року [PERSON] є власником житлового будинку садибного типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] Після смерті матері позивача в даному будинку ніхто не проживає, він відключений від водо-, газо- та електропостачання та не придатний для проживання. Будинок потребує ремонту та продажу, оскільки власник будинку через свій вік та відсутність грошей не може утримувати даний будинок. Було з'ясовано, що вданому будинку окрім [PERSON] також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Ще за життя [PERSON] було відомо, що [PERSON] в даному будинку ніколи не проживав, а [PERSON] не проживає в даному будинку з червня 2010 року. Після смерті [PERSON] [PERSON] зібрав свої речі та залишив будинок. Ніяких відомостей про його місце проживання не має. Відповідач [PERSON] добровільно знятися з реєстрації відмовився, оскільки йому немає де зареєструватися. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON], діючи в інтересах малолітнього [PERSON] як законний представник, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що вона є опікуном малолітнього [PERSON] Після смерті матері дитина весь час проживає в її сім'ї та залишається зареєстрованою в будинку, що належить йому на праві власності в порядку спадкування після смерті матері. В даному будинку ніхто не проживає після смерті [PERSON], він не придатний для проживання, а тому було прийнято рішення продати його та купити інше житло [PERSON] [PERSON] взагалі ніколи не проживав в даному будинку. [PERSON] проживав в даному будинку разом з [PERSON] однією сім'єю, проте після її смерті він виїхав з будинку і де мешкає зараз не відомо. За весь цей час відповідачі не намагалися заселитися в цей будинок, їхніх речей в будинку не має. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2011 року [PERSON], 2003 року народження, є власником житлового будинку садибного типу, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.14). Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7 серпня 2013 року, що підтверджується відповідним витягом від 27 серпня 2013 року (а.с.16-17). Після смерті матері [PERSON] на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 452-р від 22 листопада 2010 року було встановлено статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 8) і з того часу він постійно проживає разом з опікуном за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Дніпровської селищної ради № 198 від 19 лютого 2015 року (а.с.21). Відповідно до домової книги (а.с.10-13). та довідки Дніпровської селищної ради № 197 від 19 лютого 2015 року (а.с.20) в будинку по [ADDRESS] окрім малолітнього [PERSON] зареєстрованими є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно з актом депутата Дніпровської селищної ради від 20 листопада 2014 року [PERSON] фактично не проживає в будинку по [ADDRESS] з моменту реєстрації, 4 березня 2008 року, а [PERSON] не проживає за даною адресою з червня 2010 року (а.с.18). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є депутатом Дніпровської селищної ради, у зв'язку з чим йому відомо, що після смерті [PERSON], яка проживала разом з сином в будинку по [ADDRESS], в даному будинку роки чотири ніхто не проживає. До селищної ради не зверталися відповідачі з приводу перешкод у користуванні даним житлом, будь-яких скарг від них не надходило. Їх там взагалі особисто ніколи не бачив. Свідок [PERSON] суду показав, що мешкає за адресою: [ADDRESS]. Його будинок знаходиться напроти будинку [PERSON], яка померла роки чотири тому. В будинку вона мешкала разом із сином, також періодично там жив [PERSON] Після смерті [PERSON] [PERSON] поїхав з будинку і де він мешкає зараз не відомою [PERSON] взагалі не знає і він в цьому будинку ніколи не жив. Ніяких перешкод у користуванні даним житлом відповідачам ніхто не чинив, оскільки в будинку не можливо жити, в ньому не має світла та опалення. Про те, що будинок за адресою [ADDRESS] не придатний для проживання і він з 2010 року відключений від водопостачання, газопостачання та електропостачання свідчить також акт депутата Дніпровської селищної ради від 12 лютого 2015 року (а.с.19). Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право володіння згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Частиною 1 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено право члена сім'ї власника житла користуватися цим житлом. Судом встановлено, що колишнім власником будинку є [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] та [PERSON] не мають права власності або ж користування житловим будинком по [ADDRESS] та не є членами сім'ї нового власника будинку - [PERSON] Доказів про наявність між відповідачами та позивачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо сторонами суду надано не було. Оскільки право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] припинилося у зв'язку із смертю, [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування житлом як таких, що були зареєстровані в даному будинку за згодою колишнього власника. В даному випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб, такими, що втратили право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позовних вимог щодо зобов'язання Верхньодніпровського РВ ГУ ДМС України області зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов'язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial