Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2009 року. Від даного шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що сімейне життя між нею та відповідачем по справі не склалось, оскільки у них виявились різні характери та погляди на життя, шлюб, сім'ю. Відповідач перестав цікавитись життям сім'ї. На прохання змінити свою поведінку ніяк не реагував. Подружніх відносин не підтримують, проживають окремо. Шлюб існує формально. За час перебування у шлюбі ними було придбано комп'ютерну та побутову техніку, а також автомобіль марки «Фіат Добло» д.н.з. « [NUMBER]» загальною вартістю 119 248 грн. Тому просить провести поділ спільного майна подружжя згідно наведено переліку, а також стягнути із відповідача на її користь різницю вартості ідеальних часток майна у грошовому еквіваленті. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги визнає частково та погоджується на розірвання шлюбу, оскільки справді фактичні шлюбні відносини між ним та позивачем на даний час припинені. Все перелічене позивачем майно фактично було придбано за кошти його матері, яка на даний час працює в Італії, однак він не заперечує, щоб частина майна, яке забрала позивач залишилось у її власності. Щодо автомобіля, то у зв'язку з погіршенням стосунків у їхній сім'ї, враховуючи, що вказаний транспортний засіб було зареєстровано на нього, тому 22.12.2015 року, тобто ще за час перебування у шлюбі, його було відчужено, а кошти між ним та позивачем розподілено порівну. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Заперечували факт продажу автомобіля за час перебування у шлюбі та поділу виручених коштів між сторонами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17 листопада 2009 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 170, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.11.2009 року (а.с. 7). В судовому засіданні з пояснень сторін суд встановив, що сторони на даний час подружніх відносин не підтримують, проживають окремо. Сім'я розпалась, оскільки у подружжя виявились різні характери та погляди на життя. Шлюб існує формально, протягом тривалого часу сторони проживають окремо, до примирення так і не прийшли. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, а тому суд вважає за можливе шлюб між ними розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Як роз'яснено у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Так, судом було встановлено обсяг спільного майна подружжя в частині побутової та комп'ютерної техніки в обсязі, наведеному позивачем, що не заперечується відповідачем, та сторони в ході судового розгляду досягли добровільної домовленості щодо поділу його, тому враховуючи, що позивачу [PERSON] виділяється в особисту приватну власність майно, що є меншою за вартістю, тому різниця його вартості підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Сторони погодились із вартістю спірного майна. Щодо поділу автомобіля марки «Фіат Добло» д.н.з. «[NUMBER]», то з досліджених в ході судового розгляду документів, зокрема свідоцтва про реєстрації серії [NUMBER], вбачається, що спірний автомобіль було 22.12.2015 року відчужено та зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за 74 300 гривень (а.с. 40; 60-62). Факт передачі половини грошових коштів, виручених від продажу автомобіля відповідачем позивачу, в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON], однак заперечується позивачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При цьому нормами ЦПК України встановлено, що жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення, висновок експерта не є для суду обов'язковим і має оцінюватись у сукупності з іншими доказами (ст. ст. 147, 212 ЦПК України). Щодо позовних вимог про поділ побутової та комп'ютерної техніки, суд прийшов до наступного висновку. Як було встановлено в ході судового розгляду справи, не заперечується стороною відповідача, перелічені в тексті позовної заяви справді придбавались за час перебування сторін у шлюбі, тому відносяться до спільної сумісної власності подружжя, а тому суд вважає за необхідне вказану частину позовних вимог задоволити та виділити у власність позивачу: - фотоапарат «Самсунг» вартістю 2000 гривні; - комп'ютер вартістю 5000 гривень; - принтер-сканер-ксерокс вартістю 1000 гривень; - електричну м'ясорубку вартістю 1500 гривень; загальною вартістю 9500 грн. а відповідачу: - комп'ютерний планшет вартістю 5000 гривень; - ноутбук вартістю 4000 гривень; - плазмовий телевізор 6000 гривень; - електричну швейну машинку вартістю 2500 гривень; - електричний вентилятор вартістю 500 гривень; - електричну лампу вартістю 500 гривень; - морозильну камеру вартістю 4500 гривень; - масляний електрообігрівач вартістю 800 гривень загальною вартістю 24 200 гривень Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 7350 (сім тисяч триста п'ятдесят) гривень різниці вартості майна в ідеальних частках. Щодо вимоги позивача про стягнення половини вартості реалізованого автомобіля в розмірі 37 150 грн., то в судовому засіданні відповідач ствердив в своїх поясненнях про передачу дружині цих коштів, що підтвердив допитаний в якості свідка [PERSON], однак цей факт заперечила позивачка, а тому суд враховуючи, що вказане майно було відчужене під час шлюбу, то відповідно до вимог ст. 65 СК України суд приходить до висновку, що даний договір укладений в інтересах сім'ї та майно відчужене за взаємною згодою, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Враховуючи, що ухвалою суду від 01.11.2016 року відстрочено сплату судового збору в частині позовних вимог щодо поділу майна подружжя до ухвалення рішення у справі, тому з позивача слід достягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1080 гривень. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial