Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] обласної ради, [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет [PERSON] міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, а саме кімнатою №95 у гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31. Позовні вимоги мотивовано тим, що починаючи з лютого 2008 року та по даний час позивач проживає в гуртожитку за адресою: м. Вінниця вул. Родіона Скалецького, буд. 31, кім. 95, на підставі ордеру за №150 від 20 лютого 2008 року, який був виданий позивачу [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, де вона працює медичною сестрою. Будівля гуртожитку, розташованого за адресою м. Вінниця, вул. Родіона Скалецького, буд. 31, знаходиться у власності [PERSON] обласної ради та перебуває на балансі [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова. Рішенням [PERSON] обласної ради від 20 червня 2013 року №569 було вирішено передати до комунальної власності територіальної громади м. Вінниці будівлі гуртожитку по вул. Р. Скалецького, 31, у м. Вінниця. Однією з умов його передачі є реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Натомість, мешканці зареєстровані по зазначеній адресі без зазначення номерів кімнат. Позивачу відомо, що мешканці гуртожитку неодноразово звертались до адміністрації закладу, на балансі якого знаходиться гуртожиток, про проведення переєстрації мешканців, однак отримали відмову, оскільки такі дії не належать до компетенції закладу. Також позивачу відомо, що мешканцями гуртожитку були отримані відповіді від ВОКЛ ім. Пирогова, Департаменту охорони здоров'я, Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури [PERSON] державної адміністрації, Управління обласної комунальної власності, які рекомендують звернутися до органів Державної міграційної служби. Однак, Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області було надано відповідь, в якій повідомлялось, що на даний час житлове приміщення знаходиться на балансі [PERSON] обласної лікарні ім. Пирогова, а тому, у разі наявності, необхідно поновити ордер чи надати клопотання від розпорядника житла, щодо реєстрації до окремої кімнати, або договір найму (піднайму, оренди), або відповідне судове рішення про вселення в кімнату, визнання права на користування конкретною кімнатою, про спонукання здійснити реєстрацію місця проживання в конкретній кімнаті. Враховуючи вищевикладене позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №95, що розташована в будинку гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31. Ухвалою суду від 19.11.2015р. виключено зі складу осіб, які беруть участь у справі виконавчий комітет [PERSON] міської ради. Ухвалою суду від 07.12.2015р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ([PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова), в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується її підписом у розписці від 07.12.2015р. (а.с. 82), про причини своєї неявки суд не повідомила. В той же час, представник [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова [PERSON] в судових засіданнях 11.11.2015р., 19.11.2015р. та 07.12.2015р. пояснила, що реєстрація позивача за конкретною кімнатою не належать до компетенції лікарні, однак [PERSON] обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача та визнає за позивачем право користування нею кімнатою №95 в гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Родіона Скалецького, буд. 31. Представник відповідача ([PERSON] обласної ради) в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, проте 11.11.2015р. звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог та просив розгляд справи провести у його відсутність (а.с. 30). Представники відповідача ([PERSON]Ю.) [PERSON] та [PERSON] в письмових запереченнях від 15 грудня 2015 року та в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, посилаючись на те, що позивач, поселивши свою малолітню дитину в кімнату №95, що визначена для проживання окремих осіб, які не перебувають в сімейних відносинах, без дозволу власника гуртожитку, порушила вимоги Положення про гуртожитки, затвердженого наказом №84 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015р. Крім того, представники відповідача зазначили, що право позивача ніким не порушено, оскільки вона не зверталася до [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова з заявою про реєстрацію її за конкретною кімнатою та у неї відсутня відмова у задоволенні її звернення. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до ордеру №150, який виданий 20.02.2008 року [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, медсестрі [PERSON] надано право на вселення в гуртожиток № 31 по вул. Р. Скалецького (а. с. 11). Як вбачається з довідки без номера та дати, виданої [PERSON] обласною клінічною лікарнею імені [PERSON], а також акту за підписом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсно проживає в гуртожитку медпрацівників за адресою: м. Вінниця вул. Родіона Скалецького, буд. 31, кімната №95, станом на 02.10.2015р. заборгованості по оплаті за гуртожиток і комунальні послуги не має (а.с. 7, 8). Приживання [PERSON] у вищевказаному гуртожитку представниками відповідача [PERSON] в судовому засіданні також не оспорювалося. [PERSON], [INFO] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], займає 1-е ліжко-місце в кімнаті №95 площею 11,92 кв.м, кухня та санвузол знаходяться в загальному користуванні, її сусідкою є [PERSON], яка займає 1-е ліжко-місце площею 6,45 кв.м. На імя [PERSON] відкрито особовий рахунок №269 на оплату за проживання в кімнаті №95 гуртожитку медпрацівникіа по вул. Р.Скалецького, 31 у м. Вінниця, оплата за користування цією кімнатою проводиться з 2008 року, станом на 12.11.2015р. заборгованості по оплаті за гуртожиток і комунальні послуги немає. Вказані обставини підтверджуються відповідними довідками від 12 листопада 2015 року № 01-1-23/2848, виданими [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, квитанціями про сплату комунальних платежів, а також актом, складеним мешканцями вказаного гуртожитку (а.с. 9-19). Разом з тим, на підставі ордеру №139, який виданий 03.07.2007 року [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, медсестрі [PERSON] також надано право на вселення в гуртожиток №31 по вул. Р.Скалецького (а. с. 65). [PERSON], зареєстрована та проживає в кімнаті № 95 в гуртожитку №31 по вул. Р.Скалецького, площею 11,92 кв.м та займає 1-е ліжко-місце, кухня та санвузол знаходяться в загальному користуванні, її сусідкою є [PERSON], яка також займає 1-е ліжко-місце в кімнаті №95 площею 11,92 кв.м. На імя [PERSON] відкрито особовий рахунок №76 на оплату за проживання в кімнаті № 95 гуртожитку медпрацівників по вул. Р.Скалецького, 31 у м. Вінниця, оплата за користування цією кімнатою проводиться з 2007 року та станом на 09.09.2015р. заборгованості по оплаті за гуртожиток і комунальні послуги немає. Вказані обставини підтверджуються відповідними довідками, в тому числі довідкою від 09 вересня 2015 року №01-1-23/2295, виданими [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова, квитанціями про сплату комунальних платежів та актом, складеним мешканцями вказаного гуртожитку. (а.с. 66-72) Відповідно до рішення 29 сесії [PERSON] міської ради 6 скликання від 27 лютого 2013 року № 1199, узгоджені пропозиції органів, уповноважених управляти державним майном щодо безоплатної передачі майна в комунальну власність територіальної громади м. Вінниця згідно з переліком. Відповідно до Переліку до зазначеного рішення, такій передачі підлягає і гуртожиток за адресою: м. Вінниця, вул. Р.Скалецького, 31, що закріплений за [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. М.І.Пирогова. 20 червня 2013 року [PERSON] обласною радою на 16 сесії 6 скликання прийнято рішенням, з врахуванням рішення 29 сесії [PERSON] міської ради 6 скликання від 27 лютого 2013 року № 1199, передати безоплатно зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області, з балансу [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці будівлю гуртожитку загальною площею 3386,3 кв.м, балансовою вартістю 479513,00, розташованого за адресою: вул. Скалецького, б. 31, м. Вінниця, з інженерними комунікаціями та технічними пристроями. (а.с. 47). Однак, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного рішення створено відповідну комісію, проте завершення передачі вказаного гуртожитку неможливе без впорядкування реєстрації місця проживання мешканців гуртожитку. Листом №14/3-2 від 14.11.2015р. Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області було надано відповідь позивачу, в якій повідомлялось, що на даний час житлове приміщення знаходиться на балансі [PERSON] обласної лікарні ім. М.І. Пирогова, а тому, у разі наявності, необхідно поновити ордер чи надати клопотання від розпорядника житла, щодо реєстрації до окремої кімнати, або договір найму (піднайму, оренди), або відповідне судове рішення про вселення в кімнату, визнання права на користування конкретною кімнатою, про спонукання здійснити реєстрацію місця проживання в конкретній кімнаті. (а.с. 45) Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 127 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно зі статтями 128, 129 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п. 14 Примірного Положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, (чинного на момент вселення позивача в гуртожиток) вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Таким чином, нормами житлового законодавства визначено, що підставою виникнення субєктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним житловим приміщенням, є вселення в нього в установленому порядку, що можливо або шляхом отримання ордера, або вселення в якості члена сімї наймача, або в якості власника. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні позивач по справі на законних підставах, з видачею спеціального ордера, була вселена в гуртожиток, де і проживає на данний час. Особи, які вселилися на законних підставах в жилі приміщення, набувають право користування цими приміщеннями. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з частиною 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи законні підстави вселення [PERSON] та [PERSON] в кімнату № 95, площею 11,92 кв.м., (на 1 ліжко-місце кожна) які з моменту вселення та по даний час проживають в ній, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права користування ? частиною житлового приміщення, а саме площею 5,96 кв.м. в кімнаті 95, гуртожитку, розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31. (загальна площа кімнати поділена на кількість вселених мешканців 11,92/2=5,96) Посилання представників відповідача на те, що позивачем, в кімнату де вони спільно проживають, незаконно вселена дитина позивача, судом до уваги не приймаються, оскільки предметом спору у даній справі є визнання права користування приміщенням за позивачем, а не за її дитиною. При цьому, як зазначають самі представники відповідача законність вселення позивачем своєї дитини в гуртожиток є предметом дослідження у справі №127/27115/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] обласної клінічної лікарні імені [PERSON] про виселення [PERSON] з кімнати 95, гуртожитку, розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, а також зобовязання [PERSON] обласної клінічної лікарні імені [PERSON] надати [PERSON] інше придатне для постійного користування житло. Не приймаються до уваги також посилання представників відповідача на ту обставину, що право позивача ніким не порушено, оскільки вона не зверталася до [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова з заявою про реєстрацію її за конкретною кімнатою та у неї відсутня відмова у задоволенні її звернення, виходячи з наступного. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що спори, пов'язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та [PERSON] наявний спір щодо права користування кімнатою 95, гуртожитку, розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Р. Скалецького, 31, у звязку з чим [PERSON], за клопотанням позивача, залучено до участі у справі як співвідповідача, а тому посилання представників відповідача на те, що право позивача ніким не порушено не відповідає фактичним обставинам справи, які встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача 243,60 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial