Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить звільнити з-під арешту належне їй нерухоме майно - житловий будинок разом з господарськими спорудами м.Болехів по вул. С.Стрільців,135. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить ? частини вказаного будинковолодіння згідно рішення суду від 16.11.2009 року, а власником іншої 1/4 частини - є її син [PERSON] В 2016 році маючи намір відчужити свою частку домоволодіння, звернулася до нотаріуса, де довідалася про існування обтяження у вигляді накладення арешту на майно. Підставою обтяження є постанова віддіду ДВС про арешт майна від 04.04.2014року, винесена щодо виконання судрвого рішення про стягнення боргу з [PERSON] в користь [PERSON] Оскільки її внук [PERSON] зареєстрований у її будинку, і вона не несе відповідальність за його борги, то вважає, що накладення арешту на майно порушує її майнові права щодо розпорядження свєю власністю. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з викладених у позовній заяві підстав та додатково пояснила, що [PERSON] в будинку не проживає, а тільки зареєстрований і немає ніякого до вказаного будинковолодіння, власником якого є позивач. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про причину неявки суд не повідомили, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, що не суперечить вимогам ст. 158 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В розумінні ч.1,2\~ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладається держаним виконавцем і застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в провадженні ВДВС Болехівського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 338/781/13-ц, виданого 16.01.2014 року Болехівським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 16209.40 грн. 04.04.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника № 41559377 у звязку з тим, що борг в добровільному порядку не сплачено (а.с.9). Відомості про накладення арешту внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, зокрема житлового будинку в м.Болехові по вул [PERSON], 135, в якому боржник [PERSON] зареєстрований на проживання. (а.с.7, 10-12). В той же час, згідно витягу про державну реєстрацію прав власником 3\\4 частки домоволодіння по вул.С.Стрільців,135 в м.Болехові є позивач [PERSON] (а.с.5). Ухвалою від 19.03.2013 року з іншим співвласником будинковолодіння ( 1/4 частки) [PERSON] затверджено митрову угоду та проведено його реальний розподіл (а.с.6). Частиною 1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, арешт та вилучення майна боржника визначено у статті 52-57 вказаного Закону, зокрема, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. При цьому, відповідно до статті 60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно роз'яснень, викладених в абзаці 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Інститут права власності в Україні регулюється приписами\~статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4\~ст. 41 Конституції України\~встановлює принцип непорушності приватної власності. Частиною 1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Крім цього, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Порядок зняття арешту визначений\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований(ч.ч.3,4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду(ч.5). Таким чином, вирішуючи позовні вимоги щодо скасування арешту суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, оскільки встановлено, що позивач є власником 3/4 частин будинковолодіння ( а не всього будинковолодіння, як того просить в позовній заяві) в м.Болехові по вул. С.Стральців, 75 , і через наявність арешту (при відсутності будь-яких майнових зобов'язань) не має має змоги реалізувати в повному обсязі своє право власності на вказане будинковолодіння. У зв'язку з відсутністю вимоги щодо розподілу судових витрат, понесені витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного ст.316,321,328,391 ЦК України, 60 Закону України Про виконавче провадження

Outcome: partial