Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

29 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути заборгованість за договором кредиту та в рахунок погашення боргу звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу . В обґрунтування вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 28.04.2007 року був укладений кредитний договір № 188в/2007 , згідно якого банк надав останньому кредит в сумі 30000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути ці грошові кошти у строк до 27.04.2017 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі 13,5%. Відповідач [PERSON] порушує істотні умови укладеного кредитного договору, станом на 26.08.2014 рік за ним перед позивачем наявна прострочена заборгованість в сумі 29517,34 дол. США та 23005,81 грн. Крім того, позивач зазначив, що між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 28.04.2007 року були укладені договори поруки. У забезпечення виконання умов договору між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 28.04.2007 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Задніпряною А.І. за реєстровим № 1070, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS]. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість в сумі 29517,34 дол.США та 23005,81 грн., стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість в цій же сумі та звернути стягнення на предмет іпотеки. 27 листопада 2014 року позивач доповнив позовні вимоги, зазначивши, що сума боргу станом на 20.11.2014 рік становить 30062,95 доларів США та 34382,07 грн., а саме : залишок кредиту 23000 дол США, залишок прострочених відсотків 7062,95 доларів США, пеня за прострочення сплати нарахованих відсотків -17186,26 грн, штрафи за невиконання умов кредитного договору 34382,07 грн. Крім того, зазначив, що іпотекодавецем без дозволу іпотекодержателя в порушення вимог п.3.1.10 Іпотечного договору від 28.04.2007 року була зареєстрована у [ADDRESS], яка є предметом договору, неповнолітня дитина. Внаслідок вказаного порушення договору на підставі п. 4.5 та 4.6 іпотекодавець зобов»язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми вказаної у п. 1.4 Договору. Оскільки відповідачем [PERSON] порушено умови договору, позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку вищезазначену суму заборгованості по кредиту, та стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку суму заборгованості по кредиту, а також звернути стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ «Мегабанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та надання інших повноважень, необхідних для продажу предмету іпотеки, застосувати заходи щодо збереження предмета іпотеки, шляхом передачі його в управління позивачу на період до його реалізації, стягнути з відповідача судові витрати, а також стягнути з [PERSON] штраф за порушення умов Іпотечного договору в сумі 54416,25 грн. 04 листопада 2014 року адвокат Проніна О.О., діюча в інтересах [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ « Мегабанк», в якій просить суд визнати припиненим з 16.09.2008 року договір поруки № 188в/2007-п-1 від 28.04.2007р., укладений між сторонами. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що Банк підвищив ставку процентів по договору кредиту, укладеного між ПАТ « Мегабанк» та [PERSON] з 13,5 % до 14 % річних з 16.09.2008року. Оскільки додаткової угоди між нею та банком укладено не було, процентну ставку підвищено без її відома, що є порушенням умов договору поруки , вважає договір поруки припиненим з моменту підвищення процентної ставки. Крім того, позивач просить суд поновити пропущений строк позовної давності, оскільки про вказане підвищення процентної ставки вона дізналась після ознайомлення з первісним позовом. 04 листопада 2014 року із зустрічним позовом звернулась [PERSON], яка просила суд визнати договір поруки, укладений 28.04.2007 року за № 188в/2007-п між нею та ПАТ «Мегабанк» припиненим, з підстав порушення банком договору, а саме підвищення процентної ставки за договором кредиту укладеного між ПАТ « Мегабанк» та [PERSON], з 13,5% до 14 % річних з 16.09.2008року. Своєї згоди на підвищення процентної ставки вона не надавала, тому вважає, що договір поруки є припиненим з 16.09.2008року. Крім того, позивач просить суд поновити пропущений строк позовної давності, оскільки про вказане підвищення процентної ставки вона дізналась після ознайомлення з первісним позовом В судове засідання представник позивача позовні вимоги Банку підтримала, зустрічні позови не визнала. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Проніна О.О. позов Банку не визнали, зустрічний позов підтримали, пояснив, що Відповідач [PERSON] позов Банку не визнала, зустрічний позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день та час місця слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Так, між ВАТ « Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ « Мегабанк» та [PERSON] 28.04.2007 року був укладений Кредитний договір № 188в/2007, згідно якого банк надав останньому кредит (відкрив відновлювальну кредитну лінію) в сумі 30000,00 доларів США, при цьому відповідач зобов'язався повернути кошти у строк до 27.04.2017 року, здійснюючи погашення заборгованості та сплачуючи проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% на умовах визначених договором. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися згідно графіку зменшення ліміту відновлювальної кредитної лінії, згідно додатку №1 до договору. Положеннями п. 3.3.1 зазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за даним договором кредитодавець має право достроково розірвати договір та вимагати повернення кредиту, сплати нарахованих процентів. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У результаті невиконання умов кредитного договору, згідно наданих позивачем розрахунків, станом на 20.11.2014 рік за період часу з 01.04.2014 року по 31.10.2014р. сума прострочених платежів за кредитом становить 4250,00 доларів США, сума нарахованих та не сплачених процентів за період з 01.07.2014 р. по 30.09.2014р. - 7062,95 доларів США, сума штрафу за неповернення кредиту - 6460,05 грн, сума штрафу за несплату процентів - 10735,76грн, сума пені станом на 20.11.2014 рік - 17186,26 грн, всього заборгованість складає 30062,95 доларів США та 34382,07 грн.. В забезпечення виконання за кредитним договором зобов'язань, 28.04.2007 року між ВАТ « Мегабанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 188в/2007-п, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях позичальника . Також, в забезпечення виконання за кредитним договором зобов'язань, 28.04.2007 року між ВАТ « Мегабанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 188в/2007-п-1, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором по зобов'язаннях позичальника . Відповідно п.5.2 договорів поруки ( які за текстом є ідентичними) порука припиняється у разі зміни зобов'язання за Кредитним договором без згоди Поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. 20.12.2013 року між ПАТ « Мегабанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до кредитного договору № 188в/2007 від 28.04.2007 року, якою змінено процентну ставку за користування кредитом , а саме Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі: 13,5 % річних в період з 28.04.2007р по 15.09.2008р, 14 % - з 16.09.2008р. по 19.12.13р.,0,1% в період з 20.12.2013 по 19.03.2014р, 14% - з 20.03.2014р по 27.04.2017рік. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо . Окрім цього, в п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності,яка збільшується внаслідок збільшення процентної ставки за користування кредитом, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача за первісним позовом на ,на те що п. 2.4.1 договору поруки щодо права кредитора змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності поручителя, стосується лише тих умов кредитного договору, які конкретизовані в договорі поруки, і зазначений їх розмір - сума кредиту - 30000 дол. строк повернення кредиту - 27.04.2017р.. Суд вважає таке обгрунтування надуманим, та таким , що суперечить договору поруки та вимогам діючого законодавства, з викладених вище підстав. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог [PERSON] та в частині визнання договору поруки припиненим за зустрічним позовом [PERSON]. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Мегабанк» та [PERSON] 28.04.2007 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності. Обумовлена ціна договору іпотеки (ціна предмету іпотеки) становить 217665,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. П.5.1 Договору іпотеки передбачено, право іпотекодержателя у випадку невиконання або неналежного виконання основного зобов»язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання представника [PERSON] на те, що остання не отримала повідомлення в порядку ст.. 38 ЗУ « Про іпотеку», як на підставу у відмові у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до умов договору іпотеки сторони встановили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Умовами п.5 договору іпотеки сторони передбачили право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства. За договором сторони визначили декілька способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, яка має бути виконана цими особами у не менш ніж 30-денний строк. У разі невиконання цієї вимоги у встановлений строк іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не перешкоджає для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь - який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Таке положення також міститься в п.5.3.2 договору. Норми ст. 38 Закону застосовуються у випадку якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина першастатті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Посилання представника [PERSON] на реєстрацію неповнолітньої дитини у квартирі, яка є іпотечним майном, як на підставу у відмові у задоволенні позову, також не заслуговує на увагу. У справі встановлено, що на момент укладання договору іпотеки малолітні та неповнолітні діти не проживали та не були зареєстровані у спірній квартирі. У договорі іпотеки зазначено, що власником предмету іпотеки є [PERSON]. Договір іпотеки є чинним. Крім того, відповідно п. 3.1.10 договору іпотекодавець зобов'язався протягом дії основного зобов»язання нікого не реєструвати за місцем знаходження предмету іпотеки. Таким чином, реєстрація [PERSON] у квартирі неповнолітньої дитини свідчить про порушення умов договору, але аж ніяк про підставу у відмові у позові. Разом із тим, із 03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира [ADDRESS] відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м. і місце проживання відповідача зареєстроване за даною адресою. Інших квартир чи будинків відповідач не має і такі дані в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є майно, яке підпадає під дію мораторію. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial