Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

[PERSON] , представник позивача - адвокат Книш Р.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак на даний час в Гусятинському районному суді перебуває справа про розірвання їхнього шлюбу. Від даного шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В 2016 році відповідач [PERSON] залишив їх з сином та пішов проживати в с. Плотича Тернопільського району. З вказаного часу і по сьогоднішній час матеріальної допомоги на утримання сина не надавав та не надає. Відповідач немає регулярного заробітку, оскільки їздить на заробітки, тому просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Книш Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позов, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, за місцем реєстрації. Згідно довідки Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 04 від 10.01.2020 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований в с. Плотича, Тернопільського району, Тернопільської області, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, щодо ухвалення заочного рішення вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 13 липня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2012 року, виданого Зеленівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.7). Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.07.2012 року Зеленівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.6). Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач з 2016 року коштів на утримання сина не надає, у зв`язку з чим дитина перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки Зеленівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області № 790 від 06.11.2019 року до складу сім`ї [PERSON] , 1988 року народження має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно довідки Зеленівської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області № 797 від 06.11.2019 року [PERSON] дійсно не працювала після закінчення у 2007 році професійно-технічного училища № 3 і по даний час. Трудової книжки немає (а.с.5). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3, ч.8 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач є особою працездатного віку, відомостей, які б свідчили про обмеження його фізичної діяльності суду не надано, а тому має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільну з позивачем дитину. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно на дитину, оскільки доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 2000 грн. на дитину щомісячно не представлено, а судом не здобуто. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує свій батьківський обов`язок утримувати сина [PERSON] , тому є підстави для часткового задоволення позовних вимог в розмірі 1500 грн. щомісячно на дитину, оскільки такій розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного з батьком обов`язку матері утримувати дітей забезпечить належні умови для утримання та проживання дитини. При цьому суд виходить також з розумності та достатності заявленого позивачкою розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»: прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»: прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. З огляду на те, що згідно Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial