Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

05 листопада 2014 року в м. Харкові померла рідна тітка позивачів [PERSON], якій на праві власності належить жилий будинок з надвірними будівлями №7 по вул. Краснобаварській в смт. Пісочин, згідно свідоцтва про право на спадщину. Тепер цей житловий будинок № 20 по вул. Коршунова в м. Харкові в звязку зі зміною найменування вулицьвідповідно до рішення ХМР. Після її смерті спадкоємцями являються позивачі. Відповідно до ст. 1262 ЦК України право на спадкування майна мають рідні брати та сестри спадкодавця. Рідними братами [PERSON] були батьки позивачів: [PERSON], який помер 30 грудня 2014р. та [PERSON], який помер 09 жовтня 2009 року. Інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті тітки ми прийняли в установлений законом строк, написавши заяви в нотаріальну контору, але оформити своє право вони неможуть за того, що його батька, [PERSON], 1938 року народженняне збереглося свідоцтво про народження. На запит Другої ХДНК в державний реєстр актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповіли, що актових записів за 1938р. не збереглося. Крім того в документах, які підтверджують наші родини відносини прізвище тітки записано «БЕЛИМЕНКО», тоді як у батьків позивачів записано «БЕЛІМЕНКО». Позивачі вважають, що розбіжності із-за однієї букви в прізвище виникли із-за невірного перекладу з російської мови. Так як єдиними родичами після смерті тітки відповідно мали бути брати, батьки позивачів, які померли, то позивачі як її племінники яківідповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України Тому позивачі вимагають: - встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] - є рідними племінниками [PERSON], яка померла 05 листопада 2014 року в м. Харкові. - визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 20 по вул. Коршунова в м. Харкові в порядку спадщини за законом після смерті тітки, [PERSON], померлої 05 листопада 2014 року в м. Харкові. В мотивування самостійних позовних вимог на предмет спору третя особа - [PERSON] зазначив: [PERSON] померла 14.11.2016 року (свідоцтво про смерть 1- ВЛ № 567975 від 17.11.2016 року, актовий запис № 16839). [PERSON], [INFO], є її сином, проживав разом з нею і прийняв після її смерті спадщину. Як видно з відповіді Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 02.02.2016 року (а.с.48). [PERSON] 05.05.2015 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. За ч.4 ст.1266 ЦК двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. За ч.І ст.1263 ЦК у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Таким чином, [PERSON] була спадкоємцем третьої черги за законом після смерті [PERSON] У свою чергу. [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], а значить є спадкоємцем в тому ж обсязі, що й [PERSON] За ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Усі вказані дії за життя [PERSON]Ф вчиняли [PERSON] та її син [PERSON]А_ а саме допомагали [PERSON] грошима, опікувались нею, допомагали по господарстві. надавали іншу допомогу, а також після її смерті поховали її, що буде доведено належними доказами. Таким чином, [PERSON] за життя набула права одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а відповідно до цього право вимагати такого рішення перейшло до її спадкоємця [PERSON] Якщо позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту родинних відносин будуть задоволені, то вони в силу ч.3 ст. 1266, ч.І ст.1262 ЦК будуть визнані спадкоємцями другої черги за законом. У разі задоволення позовних вимог як Позивачів, так і [PERSON], право власності на спадкове майно набудуть троє осіб однієї черги, а тому кожному з них буде належати 1/3 частка у праві власності на спадкове майно. Тому третя особа вимагає: - визнати за [PERSON], [INFO], право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON], померлої 05.11.2014 року. В наданих суду запереченнях представник третьої особи вказав: У [PERSON] немає сумнівів щодо того, що [PERSON] та [PERSON] є рідними племінниками [PERSON], яка померла 05.11.2014 року. Разом з тим [PERSON] заперечує проти визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] з наступних підстав. Позивачі помиляються щодо законних підстав для спадкування. Обґрунтовуючи позов, позивачі посилаються на ч.3 ст.1266 ЦК племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Однак за наявними доказами батько позивача [PERSON] - [PERSON] - помер 08.10.2009 року, тобто до смерті [PERSON], а батько позивача [PERSON] - [PERSON] - помер 30.12.2014 року, тобто після смерті [PERSON] Це означає, що положення ч.3 ст.1266 ЦК розповсюджуються лише на позивача [PERSON] і не стосуються позивача [PERSON] Доказів того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті його батька, який і був спадкоємцем після смерті [PERSON], у справі немає, а тому немає підстав для спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] Третя особа [PERSON] звернувся до суду із самостійним позовом визнати за [PERSON], [INFO], право на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON], померлої 05.11.2014 року. Вказаний позов унеможливлює задоволення первісного позову без врахування також прав [PERSON] Згідно до п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляд\цивільних справ про спадкування» обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 171 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва проправо на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачісвідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Як видно з листа Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 30.11.2015 року (а.с.4), відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] пов'язана із відсутністю підтверджень родинних відносин його із спадкодавцем. У разі такого підтвердження [PERSON] набуде право звернутись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину і отримає його в позасудовому порядку, а тому немає підстав для задоволення даної вимоги в судовому порядку. В той же час позивач [PERSON] взагалі не надав суду відмову нотаріуса у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із чим його вимога про визнання за ним права власності в порядку спадкування є необгрунтованою. Незрозуміло, в чому саме полягає спір і в чому причина невидачі такого свідоцтва нотаріусом. Таким чином, немає підстав для задоволення вимоги Позивачів про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом. Тому, в задоволенні первісного позову в частині вимоги Позивачів визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом відмовити. Відповідач заперечень суду щодо позовних вимог не надав. Позивачі на позові наполягали. В поясненні вказали обставини викладенні в мотивуванні позовних вимог, пославшись на докази матеріалів справи. Представник третьої особи, самостійні вимоги третьої особи підтримав, позовні вимоги позивачів визнав частково. В пояснені вказав обставини викладені в мотивуванні позовних вимог та запереченнях наданих суду. Свідок [PERSON], у своїх вільних поясненнях вказали, що під час життя [PERSON] яка проживала сама, за їй доглядала [PERSON] та допомагала по господарству. Вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини: Згідно копії свідоцтва про спадщину від 17 березня 1995р. після смерті [PERSON] право власності на жилий будинок з надвірними будівлями №7 по вул. Краснобаварській в смт. Пісочин, тепер цей житловий будинок № 20 по вул. Коршунова в м. Харкові в звязку зі зміною найменування вулиць відповідно до рішення ХМР перейшло до [PERSON], що також свідчить сводний акт вартості будівлі , план будівлі, експлікація. Таким чином, [PERSON] стала власником вказаного нерухомого майна. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], 24.10.1948р.н., померла 05.11.2014р, про що 10 листопада 2014 року зроблено актовий запис №15992 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] I-ВЛ №468775. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідчить, що було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] На звернення позивачів до нотаріуса, позивачу [PERSON] було розяснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності підтвердження родинних відносин між позивачами та померлою [PERSON], 24.10.1948р.н. яка померла 05.11.2014р., згідно листа нотаріальної контори від 30.12.2015р. за №01-06/1278. Таким чином, позивачу [PERSON] було розяснено про необхідність усунути вказані невідповідності в його прізвищі та померлої, шляхом звернення до суду та встановлення відповідного факту. Статтею 256 ч.2 ЦПК України визначено: У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно свідоцтво про народження [PERSON] народилась у 1948 році, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру 01 листопада 1951р. складено актовий запис за №138 про народження [PERSON] батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії домової книги [PERSON] 1938р.н. [PERSON] входили в склад сімї [PERSON], а тому батьками його були [PERSON] та [PERSON]. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], помер 24.10.1989р, про що 25 жовтня 1989 року зроблено актовий запис №130 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] III-ВЛ №458800. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], померла 28 листопада 2002р., про що 28 листопада 2002 року зроблено актовий запись №221 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] I-ВЛ №369240. [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] є рідними братами та сестра трою. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], помер 30.12.2014р, про що 02 січня 2015 року зроблено актовий запись №50 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] I-ВЛ №479426. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], помер 08.10.2009р, про що 09 жовтня 2009р. зроблено актовий запись №2512 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] I-СР №130558. Свідоцтво про народження від 27 вересня 1962 р. свідчить про народження 13 вересня 1962р. [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 02 березня 1981р. батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] про що 14 березня 1981р. зроблено актовий запис. З означених підстав, суд вважає, що в свою чергу не спростовує та визнає третя особа, позивачі дійсно перебували з померлою [PERSON] у рідних стосунках, та доводились їй рідними племінниками. Отже, вимоги в даної частині підлягають задоволенню. Згідно листа №132/02-14 від 02.02.2016 друга нотаріальна контора повідомила, що [PERSON] яка померла 05 листопада 2014р. та яка на день смерті проживала за адресою: [INFO], було заведено спадкову справу №148/2015, 20 березня 2015р. було зареєстровано заяву від імені племінника померлої [PERSON], який на день звернення до нотаріальної контори був зареєстрований за адресою: м.Черкаси, Смілянська буд.115, про прийняття спадщини. 28 квітня 2015 року було зареєстровано заяву від імені племінника померлої [PERSON], який на день звернення до нотаріальної контори був зареєстрований за адресою:[INFO], кв.№42, про прийняття спадщини. 05 травня 2015 року було зареєстровано заяву від імені двоюрідної сестри померлої [PERSON], яка на день звернення до нотаріальної контори був зареєстрований за адресою: [INFO], про прийняття спадщини. Інших заяв не надходило, заповіт не укладався. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчить про наявність спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON]. Згідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON], померла 14 листопада 2016р, про що 17 листопада 2016 р. зроблено актовий запис №16839 та видано свідоцтво про смерть [PERSON] I-ВЛ №567975. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] 25.12.1990р.н. батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію спадкових справ було зареєстрована спадкова справа за заявою [PERSON]. Згідно довідки 6484 від 19.12.2016 [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закон або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено: Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено: Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено: до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч.2 ст.1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За статтею 1262 ЦК України визначено:. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За ч.І ст.1263 ЦК у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. За ч.3,4 ст.1266 ЦК.України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи правову позицію сторін, відповідно до вимог ст..1259 ЦК України, а також враховуючи, довідку Пенсійного фонду Укораїни №2763-17/02-03 від 22.05.2017р., суд вважає, що померла [PERSON] на час смерті мала пенсійне забезпечення, а тому не потребувала матеріального допомоги в її утриманні. Крім того, третьою особою суду відповідно до вимог ст..60 ЦПК України не доведено, що [PERSON] тривалий час опікувалася [PERSON], яка на час смерті була у похилому віку та не мала тяжкої хвороби або каліцтво, що свідчило про її безпорадній стан. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] має право на спадкування у порядку визначеному ст.1266 ч.4 ЦК України. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Як встановлено, [PERSON], 24.10.1948р.н., померла 05.11.2014р, у зв'язку з чим, про що свідчить лист №132/02-14 від 02.02.2016 другої нотаріальна контори було заведено спадкову справу №148/2015, було зареєстровано заяву від імені племінника померлої [PERSON], заяву від імені племінника померлої [PERSON], заяву від імені двоюрідної сестри померлої [PERSON], про прийняття спадщини. Інших заяв не надходило, заповіт не укладався. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру свідчить про наявність спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON], згідно якої неякого свідоцтва про право власності у порядку спадкування не видавалось. Отже, враховуючи, що на час звернення до суду та на теперішній час, як позивачам так і третьої особи нотаріусом не відмовлено в офіційному поряду про видачу свідоцтва на право спадщини. Проте, не можна вважати відмовою рекомендацію нотаріуса позивачу [PERSON], а тому на думку суду відсутня наявність спору про право. Виходяи с положень, статті 3 ЦПК України, (\~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів), порушених прав позивачів та третьої особи в частині отримання в встановленному порядку свідоцтва на право власності у порядку спадкування не порушені, а тому вимоги сторін є безпідставними в частині визнання за ними право власності. Отже, суд вважає, що вимоги позивачів є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги третьої особи є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. З урахуванням вимог ст..209 ч.3 ЦПК України, у звязку складністю справи, складання повного тексту рішення може бути відстрочено не більш пяті днів з дня закінчення розгляду справи, але судом оголошується вступна та резолютивну частина рішення.

Outcome: partial