Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

25.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Роменська міська ДНК, в якому просить визнати за нею право власності за заповітом на спадкове майно: автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, кузов №Y6D0TGF698X019279, державний реєстраційний номер [NUMBER], зобовязати відповідача [PERSON] передати їй вказаний автомобіль. Витребувати від відповідача - [PERSON] Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу BMC 040624 від 21.05.2008 року на автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, кузов №Y6D0TGF698X019279, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2009 року її батько [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON] JI.B. за реєстровим №2753, яким на випадок смерті все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповів їй, [PERSON]. 16.12.2013 року [PERSON] помер. Серед іншого, до спадкового майна входить, належний спадкодавцю на праві власності автомобіля OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, кузов №Y6D0TGF698X019279, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вона своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після батька. Отже, як спадкоємець за заповітом, вона, [PERSON], вважається такою, що прийняла спадщину, у тому числі, належний спадкодавцю автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, кузов №Y6D0TGF698X019279, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, Відповідач, після смерті [PERSON], не передала їй автомобіль OPEL Astra 1.61 16 V, 2008 року випуску, кузов №Y6D0TGF698X019279, державний реєстраційний номер [NUMBER] - та не передала їй Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу BMC 040624 від 21.05.2008 року за спадкодавцем, чим перешкоджає отриманню нею, [PERSON]Г, Свідоцтва про право на спадщину за заповітом в порядку, встановленому ст.1296 Цивільного кодексу України та пунктом 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Отже, вважає, що її права як спадкоємця першої черги порушуються відповідачем і підлягають захисту судом на підставі ст.124 Конституції України, ст.ст.16, 386, 387, 392 400, 1212, 1213, 1229, 1263, ч. 5 ст. 1268, 1269, 1270, ч.3 ст. 1296 Цивільного кодексу України. Також просить стягнути з відповідача судові витрати (т.1, а.с.4-6). [PERSON] проти позову заперечувала і в свою чергу, 02.03.2015 року, звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Роменського районного округу [PERSON], про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали в порядку спадкування. Уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, [PERSON] остаточно просить: визнати недійсним заповіт, що складений [PERSON] 12 листопада 2009 року; визнати за нею, [PERSON], право власності на обєкти самочинного будівництва, а саме: 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 173, та малу архітектурну форму - кіоск (загальною площею 15 м2), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 152; визнати право власності за [PERSON] на будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 173, на загальну суму 40502,00 грн.; а також визнати за нею право власності на 39,71 % транспортного засобу - автомобіля OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що 18 лютого 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON]. До цього - з 2011 року вони проживали разом. 16 грудня 2013 року її чоловік помер після тяжкої хвороби. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з: 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 173, належної [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частини будинку від 04.09.1998 року, вартість якої згідно довідки КП «Роменське МБТІ» станом на 25.04.2014 року становить 260468,00 грн.; малої архітектурної форми - кіоску (загальною площею 15 м2), розташованого на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 152; автомобіля OPEL Astra 1.6V, 2008 року випуску, держаний номер ВМ 0918АС; власних грошових коштів на кредитній картці № 5577 2123 0072 7172 ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 2354,15грн.; страхового відшкодування, нарахованого та виплаченого на рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» ПрАТ «СК «Провідна» в м. Суми в сумі 22430,27 грн. Вона, [PERSON], як спадкоємиця першої черги після померлого [PERSON], звернулась до Роменської міської державної нотаріальної контори із заявою від 27.06.2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме: на майно, що належало її покійному чоловіку на праві власності. Листом від 05.07.2014 року завідувач Роменської міської державної нотаріальної контори [PERSON] направив на її адресу повідомлення, в якому зазначив, що після смерті 16 грудня 2013 року [PERSON] в Роменській міській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №220/2013, дружині померлого може бути видано свідоцтво на половину спільного майна, та розяснив, що [PERSON] має право на звернення до суду у випадку оспорювання майнових вимог того з подружжя, що залишився живим. У звязку з тим, що [PERSON] заперечує її, [PERSON], право на спадкування за померлим чоловіком, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В обґрунтування вимог про визнання заповіту недійсним [PERSON] в позові зазначає, що в ході розгляду цивільної справи № 585/2454/14-ц встановлено, що спадкодавець [PERSON] вживав спиртними напоями, перебував на диспансерному обліку у лікаря нарколога, мав хворобливий психічний стан. Після вживання алкогольних напоїв довго перебував в запійному та абстинентному синдромі, що підтверджено меддокументацією на момент вчинення заповіту, тобто напередодні 12.11.2009 року та після цієї дати, тому не міг звертатися до нотаріуса за складанням заповіту, не вчиняв запис в ньому та не підписував його, що свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності особи, яка вчинила запис та поставила підпис в заповіті. Особа, яка вчинила запис та підпис в заповіті замість [PERSON] не мала повноважень на розпорядження належним майном [PERSON], а тому заповіт має бути визнаний недійсним відповідно до ст.215 ЦК України. В обґрунтування вимог про визнання права власності на спадкове майно [PERSON] вказує, що на момент смерті спадкодавця в його володінні та користуванні перебувало наступне майно: квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2003 року; 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 173, згідно договору дарування 1/2 частини будинку від 04.09.1998року, вартість якої згідно довідки КП «Роменське МБТІ» станом на 25.04.2014року становить 260468,00 грн.; мала архітектурна форма - кіоск (загальною площею 15 м2), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 152; автомобіль ОРЕL Astra 1.6V, 2008 року випуску, держаний номер ВМ 0918АС; власні грошові кошти на кредитній картці № 5577 2123 0072 7172 ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 2354,15грн.; страхове відшкодування, що нараховане та виплачене на рахунок [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» ПрАТ «СК «Провідна» в м. Суми в сумі 22430,27 грн. Зазначає, що вона, [PERSON], прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості оформити у встановленому порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 173, оскільки покійний [PERSON] за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на житло, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку. Відповідно до договору дарування частини вказаного житлового будинку від 04.09.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дарунок 1/2 частину житлового будинку з допоміжними надвірними будівлями на земельній ділянці 600 м2, де розташований шлакобетонний будинок -А, житловою площею 54,0м2, гараж цегляний -Г, уборна цегляна -У, що підтверджується таким договором дарування. Тобто, за спадкодавцем зареєстровано право власності на частину житлового будинку, а саме: на 27 м2 житлової площі та на 1/ 2 частину гаража, та уборної. Згідно інвентарної справи від 25.06.1998 року 1/2 частина домоволодіння, яка і на даний час зареєстрована за спадкодавцем, на час відкриття спадщини, відповідно до технічного паспорту від 11.04.2014 року, виглядає наступним чином: прибудова 2-1 - площею 4,9 м2, ванна кімната 2-4 - площею 5,4 м2 , кухня 2-3 - площею 17,8 м2, коридор 2-2 - площею 7,0 м2, житлова кімната 2-6 - площею 11.0 м2, житлова кімната 2-7 - площею 24,2 м2, прихожа 2-5 - площею 6,6 м2. Тобто спадкодавцем було самочинно здійснено прибудову та перебудову частини житлового будинку, а саме: збільшено розмір житлової площі на 8,2 м2, збільшено площу допоміжну та загального користування на 17,7 м2, а також було самочинно побудовано гараж «Б». Таким чином на час відкриття спадщини зазначена частина житлового будинку є зовсім іншим нерухомим майном, ніж те, що було зареєстровано за спадкодавцем. [PERSON] зазначає, що спадкодавцем [PERSON] не було здійснено державну реєстрацію права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а тому не має права розпорядження таким майном, в т.ч. шляхом складання заповіту. В обґрунтування вимог про визнання права власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Ромни, вул. Горького,173, [PERSON] зазначає, що нею та її покійним чоловіком, [PERSON],було здійснено реконструкцію 1/ 2 частини житлового будинку господарським способом за спільні кошти. А саме: придбані будівельні матеріали та виконані роботи на загальну суму 40502,00 грн. Під час їх спільного життя провели демонтаж віконних блоків та встановили металопластикові вікна, підвіконня та віконні зливи, замінили електричну проводку, обшили стіни та стелю гіпсокартоном, пошпаклювали стіни та стелю, встановили нові металопластикові дверні блоки, влаштували багети, натяжну стелю, поклеїли шпалери, фарбували труби та радіатори, що підтверджується висновком будівельно-технічного дослідження №149 від 07.06.2014року, що виконаний ПП «Роменекс-Л» та зібраними чеками на придбання будівельних матеріалів та виконання робіт. В обґрунтування вимог про визнання права власності на малу архітектурну форму - кіоск, [PERSON] зазначає, що згідно паспорту на розміщення торгового кіоску - загальна площа кіоску має складати 10 м2, а фактично площа кіоску складає 15 м2 та спадкодавець [PERSON] не оформив документи про право власності на вказаний обєкт нерухомості - малу архітектурну форму - кіоск, тому вважає, що за нею повинно бути визнано право власності на дане майно. В обґрунтування вимог про визнання права власності на відсоток OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] зазначає, що даний автомобіль входить до складу спадщини. Придбаний [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2008 року за кредитним договором № 014/9870/73/83733 від 21.05.2008 року з датою остаточного погашення кредиту 12.05.2013 року на суму 84000,00 грн. У період сумісного проживання та перебування у шлюбі було здійснено остаточну виплату кредитних коштів за договором у сумі 33354,96 грн., які були спільним сумісним майном подружжя. Таким чином вона має право на спадкування за своїм чоловіком [PERSON] частини рухомого майна - відсоток від загальної вартості автомобіля і просить визнати за нею право власності на 39,71% вказаного транспортного засобу. Як на правову підставу своїх вимог [PERSON] посилається на ст.6 Конвенції Про захист прав людини і основних свобод, ст.ст.2, 3, 55 Конституції України, ст.ст.203, 204, 215, 328, 331, 376, 1216, 1218, 1233, 1257, 1261, 1296, 1298 ЦК України, ст.ст.46,49 ЗУ «Про нотаріат», ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, [PERSON] Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24/753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (т.1а.с. 59-65, т.3а.с.196). Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 24.03.2015 року справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Роменська міська ДНК, про визнання права власності за заповітом на спадкове майно та за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Роменського районного округу [PERSON], про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали в порядку спадкування, були обєднані в одне провадження (т.1а.с.55). [PERSON] подала суду заперечення на позов [PERSON], в якому зазначила, що вважає позов останньої безпідставним та необґрунтованим. Заперечуючи вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним з підстав його підроблення, зазначила, що рішенням Роменського місьркайонного суду Сумської області від 15.01.2015 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 16.02.2015 р. встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів доньці [PERSON] А тому вважає, що обставина складання заповіту саме [PERSON], встановлена судом і не підлягає доведенню. Заперечуючи вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, зазначила, що [PERSON] не має права на обовязкову частку у спадщині, майно придбане [PERSON] до укладення шлюбу з [PERSON] та наявний заповіт не на її користь, а тому вважає, що така вимога [PERSON] суперечить ст.1223 ЦК України. Заперечуючи вимогу про визнання права власності на прибудову до ? частини житлового будинку по вул.Горького,173, м.Ромни зазначила, що будівництво прибудови до житлового будинку спадкодавцем було розпочато в 2001 році, а закінчено в 2008 році, що підтверджується актом №443 міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому від 27.07.2001 року, будівельним паспортом на будівництво прибудови до житлового будинку, виданого на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 26.09.2001 р. №361, планом газопостачання від 29.09.2008 року та проектом влаштування вентиляції кухні, а тому вважає, що така вимога [PERSON] суперечить ст.1223 ЦК України (т.1а.с.188-191). Заперечуючи вимогу [PERSON] про визнання права власності на відсоток в праві власності на транспортний засіб представником [PERSON] подано заперечення, в якому зазначається, що автомобіль OPEL Astra 1.61 16 V, 2008 року випуску, є особистою власністю спадкодавця [PERSON], оскільки був придбаний до укладення шлюбу з [PERSON], а доказів того, що залишок кредиту в сумі 33354,96 грн. було погашено за рахунок спільних коштів подружжя [PERSON] не надала. Крім того, такого способу захисту, як визнання права власності на 39,7% відсотка майна чинним цивільним законодавством не передбачено (т.3а.с.168-170; 212-213). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.03.2015 року було вжито заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт та заборону на відчуження на: 1/ 2 частину домоволодіння №173 по вул. Горького в м. Ромни Сумської області; та малу архітектурну форму кіоск (загальною площею 15 кв.м.), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 152 (т.1, а.с.157). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.06.2015 року по справі було задоволено клопотання представника [PERSON] - [PERSON] та призначено судово-почеркознавчу експертизу, у звязку з чим провадження було зупинено (т.2а.с.97) Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2016 року у звязку із завершенням призначеної судово-почеркознавчої експертизи, провадження у справі було відновлено (т.2а.с.146) Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.08.2016 року, у звязку з необґрунтованістю висновку експертизи №58 від 25.01.2016 р., оскільки в ньому не деталізовано, які саме документи досліджено і яким чином, у яких конкретно з них встановлені розбіжності, та відсутністю у дослідницькій частині посилання на будь-які документи, надані для проведення експертизи, суд дійшов до висновку, що така неповнота висновку не може бути усунута шляхом допиту експерта, у звязку з чим було задоволено клопотання представника [PERSON]- [PERSON] та призначено по справі повторну судово- почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено до отримання висновків експертизи (т.2, а.с.226-227). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.12.2016 року, у звязку з надходженням висновку експертизи, провадження у справі відновлено (т.3а.с.30). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.03.2017 року було задоволено клопотання [PERSON] - [PERSON], та призначено по справі судову комплексну будівельно-технічну та будівельно - оціночну експертизу, у звязку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.05.2017 року у звязку з надходженням висновку експертизи, провадження у справі відновлено (т.3, а.с.136). Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.05.2017 року у звязку із закінченням повноважень судді Євтюшенкової В.І., за результатом повторного автоматизованого розподілу, справа прийнята до провадження суддею Євлах О.О. У судове засідання [PERSON]Г не зявилась. ЇЇ представник -[PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, проти задоволення позову [PERSON] заперечував, з підстав, викладених у позові [PERSON] та запереченнях на позов [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову [PERSON] заперечували, позов [PERSON] підтримали, з підстав, викладених у позові та заяві про збільшення вимог [PERSON] Представник третьої особи державний нотаріус Роменської міської ДНК в судове засідання не зявився. Протягом розгляду справи подали заяву про розгляд без участі їх представника та направили відповідь по суті справи, в якій не заперечували проти визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями померлого [PERSON] (т.1а.с.22,42,230; т.3а.с.48). Третя особа приватний нотаріус Роменської районного нотаріального округу [PERSON], проти позову [PERSON] про визнання заповіту недійсним заперечувала, зазначивши, що [PERSON] звернувся до неї для складання заповіту особисто, без будь-якого супроводу, на всі запитання нотаріуса відповідав чітко, точно, впевнено, не перебував у нервовому стані. При посвідченні заповіту вона та [PERSON] , в робочому кабінеті нотаріуса перебували один на один, а при особистій тривалій бесіді, [PERSON] чітко висловлював свою волю щодо призначення в заповіті спадкоємицею його доньки [PERSON] на все майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також на все те, на що він матиме право. Заповіт було надруковано нею за допомогою компютерної техніки, прочитаний заповідачем вголос і підписаний особисто, про що зазначено і в тексті заповіту, і у власноручному написі заповідача, і у посвідчувальному написі заповіту. Вважала позовні вимоги [PERSON] без підставними та просила відмовити в їх задоволенні (т.1а.с.173). Стосовно позову [PERSON] про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування, то зазначила, що за відсутності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, нотаріус не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. А за наявності спору стосовно спадкового майна і на інше майно також. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з приводу належності майна, що залишилось після смерті [PERSON], які регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], є донькою [PERSON] (т.1, а.с. 7). Відповідно до заповіту, посвідченого 12.11.2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що він матиме право, заповів [PERSON], [INFO] (т.1, а.с.8). Відповідно до договору дарування від 04.09.1998 року, оригінал якого наявний в матеріалах архівної інвентарної справи БТІ на дане домоволодіння та копія, якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в м.Ромни, вул.Горького,173. Зазначене майно складається з будинку шлакоблочного А, жилою площею 54,0 кв.м., гаража цегельного Г та уборни цегельної У (т.1а.с.118) Відповідно до звідного оціночного акту по домоволодінню в м.Ромни, вул.Горького,173, проведено реєстрацію поточних змін станом на 07.02.2002 року, у звязку з чим зазначено перелік будівель і споруд, що складається з: будинку А-1, гаража Г, уборної у, гаража Б, вбиральні У1,огорожі (т.1, а.с.120). Відповідно до відомості та поетажного плану на житловий будинок в м. Ромни, вул. Горького, 173, ? частина житлового будинку, що належала на праві власності [PERSON], складається з сіни -10 кв.м, кладової-3,7 кв.м, кухні-10,3 кв.м, житлової кімнати-14,8 кв., житлової кімнати - 8,8 кв.м, житлової кімнати-6,5 кв.м, загальна площа частки - 54,1 кв.м, житлова-30,1 кв.м. (т.1а.с.121-122). Згідно акту №443 міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому від 27.07.2001 року та будівельного паспорту на будівництво прибудови до житлового будинку, виданого на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 26.09.2001 р. №361, [PERSON] дозволено будівництво прибудови, яка вже розпочата, до належної йому частки житлового будинку №173 по вул. Горького, м. Ромни (т.1, а.с.199-202). Відповідно до плану газопостачання від 29.09.2008 року та проекту влаштування вентиляції кухні, [PERSON] 01.10.2008 року погоджено зміну місця установки газового лічильника і газової плити в кв.2 та зміна місця установки авто запалювального приладу (т.1а.с.203-204) та встановлення облаштування вентиляції кухні (т.1а.с.205-206) Відповідно до державного акту серії ЯГ№033372, виданого 16.05.2006 р., [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0287 га за адресою: м.Ромни, вул.Горького 173/2 з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1, а.с.207). Відповідно до звідного акту вартості будівель і споруд, виконаного на замовлення [PERSON] станом на 06.10.2005 року, що міститься в архівній інвентарній справі БТІ, дослідженого в ході розгляду справи домоволодіння по вул. Горького,173 в м. Ромни, складалось з житлового будинку А1, гаража Б, гаража Г, двох вбиралень у та огорожі. Відповідно до замовлення обстежувалось 6 споруд, що відповідає обстеженню, проведеному станом на 11.10.2012 року (архівна інвентарна справа Роменського МБТІ). Відповідно до довідки Роменської МБТІ від 25.04.2014 р. за [PERSON] зареєстровано на праві власності ? частина будинку в м.Ромни, вул. Горького 173, що складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 152,3 м.кв., жилою площею 80.3 м.кв.; цегельного гаражу літ «Б»; цегельного гаражу літ «Г»; цегельної вбиральні літ «У»; цегельної вбиральні літ «У1»; шиферної огорожі літ «№» (т.1а.с.117). Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля №2637 від 19.05.2008 року [PERSON] придбав автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, за 94179,00 гривень (т.3, а.с.197). Відповідно до кредитного договору №014/9870/73/83733 від 21.05.2008 року [PERSON] отримав кредит в сумі 84000,00 грн. для придбання авто OPEL Astra 1.61 16V, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном сплати кредиту до 12.05.2013 року (т.3, а.с.198). Відповідно до повідомлення Роменського центру УДАІ від 27.05.2014 р., автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року, зареєстрований за [PERSON] з 21.05.2008 року (т.1а.с.12). Відповідно до копій квитанцій [PERSON] протягом 2012 року періодично вносив на поточний рахунок ПАТ «Райфайзен банк Аваль» кошти на погашення отриманого кредиту (т.3а.с.199-200). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 18.02.2012 року одружився з [PERSON], прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (т.1 а.с 194). Відповідно до свідоцтва про смерть 16 грудня 2013 року [PERSON] помер (т.1 а.с. 195). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись донька - [PERSON] та дружина [PERSON] (т.1, а.с. 42,43,44,). 24 червня 2014 року [PERSON] звернулась до Роменської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва на частку в спільному майні подружжя, що видається у разі смерті одного з подружжя (т.1а.с.45;113;231-269). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України (т.1 а.с.33-37). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області встановлено, що [PERSON] з 1994 року і до кінця життя займався підприємницькою діяльністю (т.1 а.с.33-37). Задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Роменська міська ДНК, про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування за заповітом, суд виходив з того, що згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням визнається перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обвязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ст.1223 ч.1 ЦК України). Оформлення спадщини на автомобіль має певну процедуру, за якої необхідна обовязкова реєстрація майна. Якщо правовстановлюючий документ на майно, що підлягає реєстрації, повертається спадкоємцеві (свідоцтво про реєстрацію чи технічний паспорт на автомототранспортний засіб, іншу самохідну машину або механізм, судновий білет чи договір комерційної концесії тощо), нотаріус перевіряє документ, про що робить відмітку на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину або на примірнику свідоцтва, який залишається у справах нотаріуса. Допускається приєднання до матеріалів спадкової справи, засвідчених у порядку, передбаченому Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613 (із змінами), фотокопій правовстановлюючих документів на майно, які повертають спадкоємцям. Оскільки позивач зазначає про відсутність у неї свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (автомобіля) на імя спадкодавця, а [PERSON] заперечує її право на спадкування за заповітом, і бажає отримати у власність 39,71%, то суд приходить до висновку, право [PERSON] на отримання спадщини за заповітом оспорюється саме [PERSON], тому вона як єдиний спадкоємець за заповітом на отримання спадщини після смерті батька, позбавлена можливості отримати спадщину через нотаріальну контору, та її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності та в порядку спадкування за заповітом на автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про витребування майна автомобіля OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу від [PERSON], то суд виходить з того, що матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль та свідоцтво перебувають у володінні [PERSON] Остання неодноразово в судовому засіданні наголошувала на тому, що свідоцтва в неї не має, а місце перебування автомобіля [PERSON] знає і має до нього доступ, оскільки він перебуває в гаражі по вул. Горького,173 в м. Ромни. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус [PERSON], про визнання заповіту недійсним, суд виходив з наступного. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до вимог ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 ЦК України. Оспорюваний заповіт складений письмово та посвідчений приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним позивач [PERSON] посилається на те, що ознайомившись із заповітом, вона вбачає, що заповіт складено не [PERSON], а іншою особою, яка не мала на це повноважень. Під час розгляду цивільної справи за клопотанням представника позивача [PERSON] [PERSON], була призначена судово-почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експертизи від 25.01.2016 р. №58, відповісти на питання: ким , [PERSON], чи іншою особою, виконаний підпис в графі «підпис» від імені [PERSON] та ким виконано рукописний текст в графі «власноручний запис заповідача», в заповіті від 12.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі №2753, - не є можливим (т. 2, а.с.136-140). Суд не може погодитись із [PERSON] та її представником [PERSON] про те, що висновок доводить підробку заповіту, оскільки даний висновок, ухвалою про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи від 05.08.2016 року, був визнаний судом необґрунтованим (т.2а.с.226-227), не містить категоричних відповідей, а лише припущення, викладені в його мотиваційній частині, а тому до уваги не береться і визнається судом неналежним доказом. Відповідно до висновку повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово- технічної експертизи документів №8608/10904 від 14.12.2016 р. встановлено, що підпис від імені [PERSON] у першому та другому примірнику заповіту від 12.11.2009 року в рядку «Підпис» - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Рукописні записи в першому та другому примірниках заповіту від 12.11.2009 року від імені [PERSON]: в графі «Власноручний напис заповідача:»- «Зміст цього заповіту прочитано мною в голос та підписано особисто в присутності нотаріуса в двох примірниках», в рядку «Підпис:»-«[PERSON]В.»,- виконані [PERSON] (т.3а.с.2-11). Суд не може погодитись із доводами представника [PERSON]- [PERSON] стосовно того, що під час проведення даної експертизи використані документи не надані судом, тому він має бути визнаний недопустимим доказом, оскільки відповідно до листа суду від 29.09.2016 р. документи, зазначені представником, направлялись експерту для проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи саме судом (т.2а.с.239). Крім того, це питання було предметом дослідження під час вирішення відводу судді Євтюшенкової В.І. і було вирішено відповідною ухвалою суду (т. 3, а.с. 54). Висновок експерта №8608/10904 від 14.12.2016 р. є беззаперечним доказом і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами та відіграє вирішальну роль при вирішенні судом питання недійсності заповіту. В судовому засіданні з боку позивача [PERSON] та її представника не надано жодного доказу, який би підтвердив їх доводи щодо підробки підпису [PERSON] в заповіті. Стосовно доводів [PERSON] та її представника, що спірний заповіт підписано іншою особою, яка не мала на це повноважень, то досліджений в судовому засіданні другий примірник заповіту, не містить про це застережень, а будь-яких доказів на підтвердження даних обставин ні [PERSON], ні її представником не надано. Більше того, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області, встановлено, що саме [PERSON], від свого імені, 12.11.2009 року, підписав заповіт. Таким чином, твердження позивача [PERSON] та її представника про підробку заповіту чи його підписання від імені [PERSON] іншою особою є надуманими і повністю спростовуються письмовими доказами та висновком судової експертизи №8608/10904 від 14.12.2016 р, що приєднані до справи. Крім того, [PERSON] навіть у своєму позові спочатку просить визнати заповіт недійсним, а потім ставить вимогу про визнання за нею права власності на частку домоволодіння, яку експерт (т.3 а.с.103-143) визначив як частку поліпшень, а решту просить залишити [PERSON] в порядку спадкування по заповіту. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус [PERSON], про визнання за [PERSON] права власності на обєкти самочинного будівництва, суд виходив з наступного. Звертаючись з даною вимогою [PERSON], посилається на норми статей 331 та 376 ЦК України, і зазначає, що оскільки [PERSON] отримав в дарунок ? частину домоволодіння по вул.Горького,173 в м.Ромни, яка складається з: сіней -10 кв.м, кладової-3,7 кв.м, кухні-10,3 кв.м, житлової кімнати-14.8 кв., житлової кімнати-8,8 кв.м, житлової кімнати-6,5 кв.м, загальна площа частки - 54,1 кв.м, житлова-30.1 кв.м. (т.1, а.с.121-122), а станом на 11.04.2014 року складається з: прибудова 2-1, ванна кімната 2-4, кухня 2-3, коридор 2-2, житлова кімната 2-6, житлова кімната 2-7, прихожа 2-5, в результаті чого житлова площа збільшилась на 5,1 м. кв., а допоміжна на 17, 7 м.кв, то частка поліпшень в домоволодінні та гараж Б, є самочинним будівництвом і [PERSON] не мав права розпоряджатись ним, в тому числі, складанням заповіту, а тому повинно успадковуватись по закону і перейти їй, як спадкоємиці першої черги. Суд не може погодитись з такими доводами [PERSON] та її представника [PERSON], оскільки судом встановлено, що ? частину зазначеного домоволодіння по договору дарування ще в 1998 році, в 2001 році ним отримано дозвіл на здійснення добудови, в матеріалах інвентарної справи відмічається наявність гаража ще з 2002 року, а добудови з 2005 року. Довідка Роменського МБТІ про склад будівель, належних [PERSON], не містить відмітки про самочинне будівництво (т.1а.с.117). Відсутність в Єдиному реєстрі дозвільних документів інформації щодо реєстрації будь-яких документів декларативно-дозвільного характеру на обєкт за адресою: м.Ромни, вул.Горького,173, не свідчить про те, що дана квартира є самочинним будівництвом, оскільки наявний договір дарування частини житлового будинку та проект на здійснення добудови (т.1а.с.148). [PERSON] заповів доньці все майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, а також на те, що він матиме право. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено і підтверджено матеріалами цивільної та інвентарної справ, що ? частина домоволодіння по вул.Горького,173 в м.Ромни, зареєстрованих за [PERSON] не являються самочинним будівництвом, і навіть якби таким і були, то у відповідності до складеного заповіту, питання належності самочинно побудованого майна повинно вирішувати з урахуванням складеного, особою, яка здійснила дане будівництво - [PERSON], заповіту на користь [PERSON] Крім того, [PERSON] спочатку в позові зазначає, що їй відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва на частку у спільному майні подружжя, і тому звертається до суду саме за отриманням даної частки, а вже в дебатах її представник, просить визнати за [PERSON] право власності на частку в домоволодінні в порядку спадкування, що взагалі не зрозуміло, яку правову підставу обрала [PERSON] для заявлення даної вимоги. 05.07.2014 року завідувач Роменської міської держаної нотаріальної контори повідомив [PERSON] про можливість отримати свідоцтво на частку у спільному майні подружжя, та [PERSON] про те, що вона має право на звернення до суду у випадку оспорювання майнових вимог того з подружжя, що залишився живим (т.1, а.с.114), що спростовує доводи [PERSON] стосовно того, що їй нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на частку у спільному майні подружжя. Висновок експерта №29/965 від 28 квітня 2017 року (т.3а.с.103-143) не спростовує висновки суду про безпідставність позову [PERSON] про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, оскільки він не доводить того, що дані поліпшення є самочинним будівництвом, проведені в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], та того, що [PERSON] приймала участь у здійсненні даної добудови коштами чи працею. Тобто не доводить обставин, що підлягають доведенню під час вирішення спорів про визнання права власності на самочинне будівництво. Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок особи, яка не перебуває у шлюбі, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення шлюбу. Проте, віднести таке майно до обєкта права спільної сумісної власності подружжя, суд може лише зясувавши джерела коштів, за які було проведено будівництво, та встановивши час його зведення саме у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] Встановивши, що як прибудова до будинку, так і гараж Б, відображені в матеріалах інвентарної справи БТІ ще з 2005 року, за відсутності в матеріалах справи доказів, хто, коли та за які кошти збудував прибудову та гараж Б, яка частина коштів була направлена у період шлюбу [PERSON] з [PERSON] остаточне оздоблення частини будинку, належної [PERSON], та кому вони належали, суд не може погодитись із позицією позивача [PERSON], викладеною нею у позові, що поліпшення спірної частини житлового будинку, які відображені у висновку експерта №29/965 від 28.04.2017 року (т.3а.с.103-143), здійснені у період шлюбу [PERSON] з [PERSON] та за їх сумісні кошти, а не особисто [PERSON], і, що дані поліпшення є спільною сумісною власністю подружжя, у звязку з чим за нею має бути визнано право власності на них, тому в задоволенні позову [PERSON] ще й з цих підстав. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання за [PERSON] права власності на малу архітектурну форму кіоск, що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою:м.Ромни, вул.Горького,152 суд виходив з того, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що відповідно до паспорту на розміщення торгового кіоску, його загальна площа складає 10 м.кв., а фактично площа кіоску складає -15 м.кв., відсутні докази того, що кіоск є самочинним будівництвом. Відповідно до копії паспорту на розміщення торгового кіоску, [PERSON] ще в 2005 році встановив кіоск за адресою: м. Ромни, вул.Горького,152 (т.1а.с.127-131). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за адресою: м. Ромни, вул. Горького 152, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, перебуває у комунальній власності і станом на 05.07.2014 року передана в оренду [PERSON] (т.2а.с.5). З огляду на викладене, за наявності заповіту, вирішення питання про право власності повинно відбуватись з урахуванням його положень, оскільки особа, яка спорудила його [PERSON], залишила заповіт на користь [PERSON], в тому числі на все те, на що він матиме право. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку, розташованого за адресою: м.Ромни, вул.Горького,173 на загальну суму 40502.00 грн., суд виходить з наступного. Звертаючись з даною вимогою до [PERSON], позивач [PERSON] взагалі не зазначає підстав такого звернення, з огляду на те, що нею заявлено вимогу про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частку домоволодіння, в яких, зокрема, здійснено дані поліпшення. Висновок будівельно-технічного дослідження від 07.06.2014 року виконаного ПП «Роменекс Л», згідно якого ринкова вартість квартири №2 загальною площею 76,9 кв.м. в будинку №173, по вул. Горького в м. Ромни на час проведення дослідження складає -117464,75 грн., а сума коштів, витрачена [PERSON] та [PERSON], під час їх спільного проживання на проведення реконструкції даної квартири господарським способом може складати 40502,00 грн., суд визнає неналежним доказом, оскільки у висновку не зазначено вихідні дані та документи, на підставі яких оцінювач зробив висновок, що реконструкція даної квартири проведена саме за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], та ще й під час їх спільного проживання (т.1а.с.136-147). Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що зазначені роботи були проведені за участю [PERSON] і, що її внесок у проведення даних робіт складав 40502,00 грн., тобто витрачені саме її кошти та, що дані роботи були проведені в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] Відсутні докази, на підставі яких можна зробити висновок, щодо часу проведення даних робіт. Оскільки [PERSON] не надано жодного доказу про її доходи в період шлюбу з [PERSON], а рішенням суду встановлено, що [PERSON] займався підприємництвом з 1994 року аж до його смерті (т.1а.с.33-37), то суд приходить до висновку, що така вимога є не доведеною. Крім того, не зрозуміло, на якій правовій підставі дана вимога заявлена до [PERSON], оскільки [PERSON] оспорює заповіт, складений [PERSON] Відмовляючи в задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 39,71 % транспортного засобу, а саме: автомобіль OPEL Astra 1.61 16V, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], суд виходить з наступного. Норми ст. ст. 57, 60 СК України установлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідний висновок викладений у постанові ВСУ від 07.09.2016 р. у справі №6-801цс16, в якому зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Звертаючись з позовом [PERSON] посилається на те, що кошти в сумі 33354,96 грн., як частина вартості автомобіля, були внесені [PERSON] у період перебування останнього у шлюбі з [PERSON], а тому 39,71% власності на даний автомобіль належить їй, як на майно подружжя. З даною позицією позивача [PERSON] та її представника [PERSON] суд не може погодитись, оскільки відповідно до встановлених судом обставин, право власності на даний автомобіль виникло у [PERSON] ще 21.08.2008 р. (т.3а.с.198), відповідно до копій квитанцій [PERSON] протягом 2012 року аж до 12.05.2013 року, періодично вносив на поточний рахунок ПАТ «Райфайзен банк Аваль» кошти на погашення отриманого кредиту (т.3а.с.199-200), а [PERSON] не надала доказів того, що дані кошти належали їй, і посилається лише на факт погашення кредиту [PERSON]В за придбаний автомобіль, в період перебування ними у шлюбі, що суперечить правовому висновку ВСУ, викладеному у постанові від 07.09.2016 р. Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу OPEL Astra 1.61 16V на імя [PERSON], в силу ст.95 ЦПК є недопустимим доказом, оскільки до матеріалів справи [PERSON] подано лише його копія, яка не завірена належним чином та не надано суду оригінал для ознайомлення.(т.3а.с.205) Інші документи, надані позивачем [PERSON] та її представником [PERSON]Є, копії яких містяться в матеріалах справи, не доводять обставин, викладених у позові та уточненій позовній заяві, та були ними надані для проведення почеркознавчої експертизи. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Роменська міська ДНК слід задовольнити частково, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу [PERSON] слід відмовити, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження. Відповідно до ст.133,141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON], пропорційно до задоволених вимог, слід стягнути 266,67 грн. сплаченого нею судового збору. Відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613 (із змінами), другий примірник посвідченого нотаріусом заповіту повинен зберігатись в нотаріальному архіві, а тому заповіт, витребуваний ухвалою суду від 12.03.2015 року, який міститься на аркуші 12 том 2 цивільної справи, необхідно повернути приватному нотаріусу [PERSON], залишивши в матеріалах справи його копію. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у зв»язку з відмовою у задоволенні позову, для забезпечення якого вживалися відповідні заходи, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.03.2015 року, у вигляді арешту та заборони на відчуження на: 1/2 частину домоволодіння по вул. Горького 173 в м. Ромни Сумської області та малу архітектурну форму кіоск (загальною площею 15 кв.м), що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Ромни, вул. Горького, 152.

Outcome: partial