Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

30 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2015 року, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2019 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що на даний час вона з сином проживає окремо від відповідача. Відповідач кошти на матеріальне забезпечення дитини надає, однак не регулярно та не в достатньому розмірі. Зазначає, що відповідач працює в Польщі водієм-далекобійником та отримує заробітну плату в розмірі близько 2 000 євро. Коштів, які вона заробляє не вистачає на здійснення належного утримання та виховання сина. З огляду на наведене, [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень на місяць до досягнення сином повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що він не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі, однак визначений позивачем розмір аліментів є завищеним та безпідставним, оскільки він не має фінансової можливості сплачувати 5000 гривень щомісячно на утримання дитини. Враховуючи його матеріальне становище, звичайні потреби малолітньої дитини, а також те, що він тимчасово не працевлаштований, зазначає, що він погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила про часткове визнання позову, вказала, що відповідач готовий сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх синів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 вересня 2017 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.5). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими, що базуються на нормах чинного сімейного законодавства України. Одночасно, ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та фактично перебуває на утриманні останньої. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має на утриманні інших осіб, отримує нестабільний дохід (відомості про отримання [PERSON] регулярних офіційних виплат по заробітній платі суду не надано). З оглянутого в судовому засіданні закордонного паспорту відповідача встановлено, що останній періодично та регулярно виїздив на кордон України, зокрема впродовж 2016 - 2017 років. Сам відповідач та його представник не заперечували того факту, що відповідач раніше працював у Республіці Польща, однак відомості про працевлаштування [PERSON] на даний час відсутні. Також суду не було надано доказів, які б підтверджували скрутний матеріальний стан відповідача. З врахуванням вищенаведеного, та враховуючи позицію сторін, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на утримання малолітньої дитини щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768, 40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial