Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] в липні 2019 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з державної реєстрації. Подану заяву мотивував тим, що дідусю позивача, [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Ордеру № 440 від 24.09.1985, була виділена для проживання та користування квартира [ADDRESS] . Дана квартира не приватизована та досі перебуває у державному житловому фонді. На час звернення до суду в квартирі зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 12.11.2009 між відповідачем [PERSON] та третьою особою по справі [PERSON] , був розірваний шлюб. Після розлучення в грудні 2009 року відповідач виїхав з вищевказаної квартири на постійне місце проживання до своєї новоствореної сім`ї, що на думку позивача у відповідності до ст. 71 ЖК УРСР, не дає [PERSON] право на збереження житлового приміщення за ним, оскільки останній тривалий час за місцем реєстрації не проживає. Таким чином, оскільки відповідач комунальні платежі не сплачує, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має, тобто з кінця 2009 року взагалі квартирою не цікавиться, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 12.07.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 28.11.2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав викладених в ньому. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за адресою місця проживання, проте поштові відправлення повернулись на адресу суду за закінченням встановленого терміну зберігання. Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Суд, вислухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності до ордеру № 440 від 24.09.1985 р. [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , для проживання було надано квартиру [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про смерть, власник квартири [PERSON] , помер [INFO] у віці 71 років, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві 15.05.2008 року складено відповідний актовий запис № 9507. Згідно копії свідоцтва про смерть, дружина власника квартири [PERSON] , померла [INFO] у віці 63 років, про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві 18.10.2004 року складено відповідний актовий запис №17651. На даний час в квартирі [ADDRESS], зареєстровані 4 (чотири) особа: - [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї ізольованої квартири № 12 від 20.05.2011. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу 12.11.2009 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1079 від 2009. Після розлучення [PERSON] було змінено приизвіще на " [PERSON] " Відповідно до вимог статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі, за згодою членів сім`ї, в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи відповідач з грудня 2009 року квартирою [ADDRESS] , не цікавиться та не проживає в ній, станом на час звернення до суду участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири не бере. Факт тривалої відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується копіями Актів представників обслуговуючої організації від 12.02.2013; 27.09.2013; акту про відсутність зареєстрованих осіб від 04.06.2017, що містяться в матеріалах справи. Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно висновку, зробленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Згідно з вимогами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт не проживання відповідача [PERSON] з 2009 року, тобто більше шести місяців, без поважних причин у квартирі [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а відтак позов в частинні визнання [PERSON] , таким що ввтратив право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення судом. Відповідно до ст.4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором. Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окрім того визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними та такими, що не відповідають обраному способу захисту, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору . На підставі викладеного та

Outcome: partial