Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

11.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу\~ та моральної шкоди, вказавши, що у січні 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого ним у якості позики було передано відповідачу 24300,00 гривень, які останній зобовязався повернути йому до 19.05.2013 року. До теперішнього часу [PERSON] суму позики йому не повернув, а взяті на себе зобовязання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики станом на лютий 2016 року, а саме: суму боргу із урахуванням інфляційних витрат у розмірі 19751,70 гривень, 3% річних від суми боргу за період з червня 2013 року по лютий 2016 року у розмірі 2356,09 гривень, а також суму моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень та витрати на сплату судового збору. В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики станом на червень 2016 року, а саме: суму боргу із урахуванням інфляційних витрат у розмірі 22398,28 гривень, 3% річних від суми боргу за період з червня 2013 року по червень 2016 року у розмірі 2818,83 гривень, а також суму моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень та витрати на сплату судового збору. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволені, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що у січні 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого позивачем у якості позики було передано відповідачу 24300,00 гривень, які останній зобовязався повернути йому до 19.05.2013 року, що підтверджується відповідною розпискою /а.с. 4/. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Також, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що позивач свої зобовязання за даним договором позики виконав, а відповідачем порушено передбачений договором порядок повернення суми позики, позов підлягає задоволенню. Відповідно до наданого розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем станом на червень 2016 року становить 49517,11 гривень, що складається з: суми позики з урахуванням інфляційних витрат у розмірі 22398,28 гривень, 3% річних у розмірі 2818,83 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, враховуючи, що невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позики (наданою розпискою) позивачу було завдано моральну шкоду, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходити з засад розумності, виваженості та справедливості, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу суд керується ст.84 ЦПК України, де зазначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат в розмірі 500,00 гривень позивачем не було надано жодного підтверджуючого доказу, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1102,40 гривень. На підставі викладеного

Outcome: partial