Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

07.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22.05.2012 року уклав з [PERSON] договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно з яким передав позичальнику грошові кошти у розмірі 45 100,00грн. з умовою їх повернення до 30.09.2012 року. Також 03.11.2012 року між сторонами було укладено другий договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 3500 доларів США, з умовою їх повернення до 01.03.2013 року. У вказаний строк відповідачка гроші не повернула та не бажає добровільно виконувати умови договору, тому з посиланням на ст.ст.509, 526, 545, 610, 625, 1046-1050 ЦК України просив стягнути з [PERSON]: суму боргу у розмірі 59733,73грн. за договором позики від 22.05.2012 року, яка складається з 45100,00грн. - сума основного боргу; 2680,05грн. - 3% річних; 5879,06грн. - пеня; 6074,62грн. - інфляційні збитки; суму боргу у розмірі 37556,51грн. за договором позики від 03.11.2012 року, яка складається з 28700,00грн. - сума основного боргу; 1346,93грн. - 3% річних; 3741,22 грн. - пеня; 3768,36грн. - інфляційні збитки; а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно письмової розписки відповідачки від 22.05.2012 року позивач передав відповідачці в позику 45100,00 гривень строком до 30.09.2012 року (а. с. 3). Згідно письмової розписки відповідачки від 03.11.2012 року позивач передав відповідачці в позику 3500 доларів США строком до 01.03.2013 року (а.с. 4). Згідно з ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК). За змістом ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Оскільки відповідачка не повернула позивачу суму отриманих в позику коштів в обумовлений строк та на момент вирішення справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 45100,00 гривень, за розпискою від 22.05.2012 року, та 3500 доларів США за розпискою від 03.11.2012 року, підлягають задоволенню. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню. За період з 01.10.2012 року по вересень 2014 року індекс інфляції склав: жовтень 2012 року - 100,0%; листопад 2012 року - 99,9%; грудень 2012 року - 100,2%; за 2013 рік - 99,7%; січень 2014 року - 100,2%; лютий 2014 року - 100,6%; березень 2014 року - 102,2%; квітень 2014 року - 103,3%; травень 2014 року - 103,8%; червень 2014 року - 101,0%; липень 2014 року - 100,4%; серпень 2014 року - 100,8%. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції по розписці від 22.05.2012 року складає 51174,62 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції по розписці від 03.11.2012 року складає 32468,36 грн. Три проценти річних від простроченої суми (по розписці від 22.05.2012 року) складає 2680,05грн.: період прострочення 01.10.2012 р. по вересень 2014 р. Три проценти річних від простроченої суми (по розписці від 03.11.2012 року) складає 1346,93грн.: період прострочення з 02.03.2013 р. по вересень 2014 р. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позовні вимоги в частині стягнення пені (подвійної облікової ставки НБУ) задоволенню не підлягають. Відповідно до положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Установлено, що в правовідносинах між сторонами [PERSON] виступала як фізична особа, а не суб'єкт підприємницької діяльності. У наданих розписках не передбачено стягнення пені за несвоєчасне повернення коштів, тобто даний Закон не поширюється на спірні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial