Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

17.02.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 19254,60 гривень, моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень, витрати з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю позивача в розмірі 504,00 гривні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.11.2014 року о 10 год. 10 хвилин на вулиці Кірпи у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під керуванням останнього та тролейбуса Комунального підприємства «Київпастранс», який належить на праві власності відповідачу КП «Київпастранс», під керуванням [PERSON], який перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Посилається, що Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 08.11.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач зазначає, що згідно з висновком експерта-товарознавця від 18.11.2014 року, величина матеріальних збитків, завданих автомобілю «Мерседес», державний номер [NUMBER], становить 19254,60 грн., вартість проведення даної експертизи становить 504,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП, яка сталася 18.11.2014 року, йому заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним, порушенням нормальних життєвих зв'язків та престижу позивача, яку останній оцінив у 20000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що на момент вчинення ДТП він перебував у трудових відносинах з володільцем тролейбуса - Тролейбусним ремонтно-експлуатаційним депо № 2 КП «Київпастранс», а тому на нього не може бути покладено відповідальність за шкоду перед третіми особами. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволені позову в частині пред'явлених вимог до [PERSON] Представник відповідача - КП «Київпастранс» в судовому засіданні проти позову заперечував частково зазначивши , що автомобілю позивача внаслідок ДТП, яка сталася 18.11.2014 року, дійсно була завдана матеріальна шкода з вини працівника відповідача-[PERSON] Разом з тим, заперечував проти завдання позивачу моральної шкоди, зазначивши, що дана позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.11.2014 року о 10 год. 10 хвилин на вулиці Кірпи у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], під керуванням останнього та тролейбуса тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 2 Комунального підприємства «Київпастранс», який належить на праві власності відповідачу КП «Київпастранс», під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Встановлено та не заперечувалося сторонами в суді, що [PERSON] на час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував покладені на нього обов»язки водія тролейбуса. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 08.11.2014 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.5). Згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, а також, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, лише тоді, якщо не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 3 п. 4 Постанови). Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Як встановлено вище, станом на 08.11.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з тролейбусним ремонтно-експлуатаційним Депо № 2, що є структурним підрозділом відповідача-2 - Комунального підприємства «Київпастранс», що не заперечувалося відповідачами в суді. Таким чином, встановлено, що [PERSON] керував джерелом підвищеної небезпеки під час виконання своїх трудових обов'язків у відповідача. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідальність за спричинену позивачу матеріальну шкоду внаслідок ДТП має бути покладено саме на КП «Київпастранс». Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 478 від 18.11.2014 року вбачається, що матеріальний збиток завданий власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП становить 19254,60 грн. (а.с.8-11). Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-2 - КП «Київпастранс» на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 08.11.2014 року, в розмірі 19254,60 гривень. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Київпастранс» на користь позивача суму понесених витрат за проведення експертного дослідження в розмірі 504,00 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до рішення Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року ,яке є обов»язковим , зокрема, для суду першої інстанції відповідно до ст. 360-7 ЦПК України визначено, що відповідно до аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме з КП «Київпастранс» на користь позивача має бути стягнута моральна шкода. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача КП «Київпастранс» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги пред»явлені позивачем до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення матеріальної та моральної шкоди, є необґрунтованим. А тому, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial