Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

\~ 20 липня 2015 року\~\~позивач [PERSON]\~\~звернувся\~\~до\~\~суду\~\~з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач) про стягнення моральної шкоди, у звязку з втратою працездатності, в розмірі 243 600 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійні захворювання. Висновком МСЕК від 21.12.1999 йому первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями: 15% - ВСП, 10% - нейросенсорна приглухуватість. Крім того, 17 квітня 2014 року МСЕК встановлено первинно 10% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням ХОЗЛ, разом 35% втрати профпрацездатності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу страждає від стійкої болі та важкості в грудній клітці, загальної слабкості, головного болю, підвищення АТ, зниження слуху, шуму у вухах, болю та оніміння верхніх кінцівок, болю в хребті, постійної задишки, страждає безсонням, не може виконувати звичайну роботу, повноцінно спілкуватися з людьми, матеріально забезпечувати себе та свою родину, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, але хронічний характер захворювання не дає надії на видужання у майбутньому. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові, наполягали на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі. Представник відповідача проти позову заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, шахта «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 27.07.1970 по 03.03.2014 на різних посадах, з яких у шкідливих умовах праці 42 роки 5 місяців , що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-14). 28 лютого 2014 року на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON]: хронічне обструктивне захворювання легень, вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої ст., резидуальні явища, з периферичною ангіодистонією, нейросенсорна приглухуватість справа третього ст. (зі значним зниженням слуху), зліва першого ст.. (з легким зниженням слуху), про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого Головним державним санітарним лікарем м. Кривого Рогу 28 лютого 2014 року (а.с.15-18). Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія №801 від 21.12.1999 року, [PERSON] встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності з 20 грудня 1999 року за професійними захворюваннями, з яких 15% за вегетативно-сенсорною полінейропатією та 10% за нейросенсорною приглухуватістю (а.с.22). Відповідно до Довідки МСЕК Серії АБ №0007136 від 17.04.2014 [PERSON] встановлено первинно 10% стійкої втрати професійної працездатності, всього 35% стійкої втрати професійної працездатності з 31.03.2014 року безстроково, з яких 10% за ХОЗЛ та 25% за раніше встановленими ВСП, туговухість. (а.с.23). Таким чином право на відшкодування моральної шкоди у [PERSON] виникло за професійними захворюваннями вегетативно-сенсорною полінейропатією та нейросенсорною приглухуватістю з грудня 1999 року, а за ХОЗЛ з квітня 2014 року. Згідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Щодо відшкодування моральної шкоди за професійними захворюваннями, які були встановлені у 1999 році, то на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалося п.11 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМ від 23.06.93 №472 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1\~ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, вирішуючи спір, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, слід враховувати положення ст.440-1\~ЦК УРСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, та якою було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Щодо відшкодування моральної шкоди за професійним захворюванням, яке було встановлено у 2014 році слід зазначити наступне. Відповідно до\~статті 4 Закону України "Про охорону праці"\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я. Наведені вище докази свідчать про те, що\~\~ушкодження\~\~здоров'я, заподіяне позивачеві\~\~під час виконання ним\~\~трудових обов'язків, заподіює йому\~\~моральні\~\~й фізичні\~\~страждання, які обмежують його\~\~можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини\~наступили\~у\~[PERSON] у зв'язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення\~\~35 % втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню, а позовні вимоги задоволенню частково. З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15 000,00 грн. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача\~\~на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн. На підставі ст.ст.\~23,\~1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial