Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

02 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3500 гривень 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23 травня 2005 року, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року. У даному шлюбі у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо, систематично не виконує своїх материнських обов`язків щодо утримання дитини. [PERSON] є учасником бойових дій та отримує пенсію по інвалідності, його доходів недостатньо для належного утримання дитини. З врахуванням наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги. 05 березня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, позивач вказав на те, що відповідач [PERSON] займається виготовленням та продажем за допомогою мережі Інтернет м`яких іграшок та має можливість сплачувати аліменти на дитину у зазначеному розмірі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково, вказала, що вона дійсно не проживає разом з дитиною, яка проживає із батьком у квартирі, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, не бере участі в її утриманні через відсутність фінансової можливості, оскільки її звільнили з роботи та її дохід складається лише із щомісячної допомоги по безробіттю в сумі близько 4000 грн. вказала, що у її власності є земельна ділянка площею 600 кв м. Також, пояснила, що вона не є суб`єктом підприємницької діяльності, пошиття м`яких іграшок є її захопленням, а не заробітком, та вона не отримує регулярного доходу від продажу цих іграшок. Просила задовольнити позовні вимоги частково, погоджується оплачувати аліменти на дочку в мінімальному розмірі, а саме 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 2005 року, який було розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року. У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, яка видана ТзОВ «СОВР-1» 18.12.2019 року. Відповідно до Акту комісії ТзОВ «СОВР-1» від 16.12.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає. Згідно довідки № 49 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 22 січня 2020 року, [PERSON] дійсно є пенсіонером МО України та отримує пенсію по інвалідності з 07.11.2018 року. Із наданої позивачем фото таблиці із зображеннями м`яких іграшок не вбачається відомостей щодо здійснення продажу відповідачем даних іграшок, їх кількості та ціни. Тому суд відкидає як необґрунтовані доводи позивача щодо підтвердження вищезазначеними доказам отримання відповідачем прибутку. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачем, що [PERSON] не проживає разом із дочкою [PERSON] та не бере участі в її утриманні. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі досліджених доказів встановлено, що відповідач не несе витрати на утримання неповнолітньої дочки, тому суд вважає, що в судовому засіданні доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дитини - [PERSON] , [INFO] , вік та потреби неповнолітньої [PERSON] . При вирішенні справи суд також враховує майновий стан відповідача, яка є працездатною, єдиним джерелом її доходу є щомісячна допомога по безробіттю, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, відсутність доказів незадовільного стану її здоров`я. Врахувавши усі вищевикладені обставини, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини необхідно визначити у розмірі 1800 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, визначений судом розмір аліментів у розмірі 1800 грн. є вищим, ніж мінімальний розмір визначений Законом та забезпечить дитині нормальний розвиток. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність у неї можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. Разом з тим, позивачем не доведено те, що [PERSON] отримує доходи, відповідно до яких спроможна сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі. Необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме - 3500 гривень щомісяця, позивачем не доведено, а менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial