Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , страхової компанії «Еталон» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, мотивуючи позов тим, що 13.12.2018 о 04 год. 50 хв. на 321 км автодороги Київ-Чоп - паркова АЗ «SOCFR» водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volvo», реєстраційний знак [NUMBER] , з напівпричепом «Schmitz S01», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не був уважний під час руху заднім ходом, не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, здійснив наїзд на автомобіль марки «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER] , який був у нерухомому стані та належить йому, в результаті чого, обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п.2 (б), п. 10.9 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене 124 КУпАП. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.01.2019р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченому ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення, у вигляді штрафу, що становить 340 грн. Цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована страховою компанією «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті механічних пошкоджень транспортного засобу позивачу була нанесена матеріальна шкода. В строк, визначений законодавством, він звернувся до страхової компанії «Еталон» із заявою про виплату йому страхового відшкодування. Згідно платіжних доручень страхової компанії «Еталон», за матеріальний збиток, завданий йому як власнику пошкодженого автомобіля, було перераховано: 28 000 грн. згідно платіжного доручення №1353 від 20.06.2019р.; 10 000 грн. згідно платіжного доручення №1083 від 25.06.2019р.; 60 000 грн. згідно платіжного доручення №1401 від 26.06.2019р. на загальну суму 98000 грн., а страховий ліміт зазначений в страховому полісі становить 100 000 грн., різниця невиплачених коштів складає 2000 грн. Тому, він вимушений звернутися з позовом до суду про стягнення цієї суми. 14.12.2018р. він звернувся до сертифікованого суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] . Відповідно до звіту №165 від 14.12.2018р. ринкова вартість колісного транспортного засобу «Toyota» , р.н. [NUMBER] , становить 2541942,82грн., а вартість відновлюваного ремонту - 161 213, 67 грн. За проведену оцінювачем роботу - ним сплачено 1500грн. Шкода, заподіяна майну, може бути відшкодована в натурі або в повному обсязі з урахуванням упущеної вигоди. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовуються збитки в повному обсязі відповідно до реальної вартості втраченого майна. Вказаний випадок, є страховим і йому не було виплачено повне страхове відшкодування, відповідно до реальної вартості ремонту автомобіля, різниця якого становить 63 213, 67 грн. Матеріальний збиток, який був нанесений його автомобілю, у вигляді механічних пошкоджень не міг бути відремонтований за браком коштів. Зазначає, що страховою компанією «Еталон» було перераховано недостатню суму для можливості здійснення повного ремонту пошкодженого транспортного засобу у вигляді страхових виплат, і у зв`язку з неможливістю вирішення спору шляхом переговорів мирним шляхом, він, як страхувальник, вимушений звернутися до суду. Також зазначає, що йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Розмір моральної шкоди він оцінює у 40 000 грн. Потерпілий має право на відшкодування свого заробітку, втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат. Неправомірними діями відповідачів, йому була заподіяна матеріальна шкода, яка включає витрати на ремонт автомобіля та судові витрати. Посилаючись на вищенаведене, позивач , з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 63 213,67 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою; стягнути з [PERSON] на його користь 40 000 грн. моральної шкоди; стягнути з страхової компанії «Еталон» на його користь 2000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою; стягнути з [PERSON] на його користь суму понесених судових витрат: суму сплати за виготовлення звіту в розмірі 1500 грн. оцінки вартості відновлюваного ремонту; суму судового збору в розмірі 2809,80 грн., суму витрат пов`язаних з прибуттям та перебуванням позивача та його представника у судовому засіданні в розмірі 600 грн., суму витрат, пов`язаних з одержанням професійної правничої допомоги в розмірі 15 000 грн. Від акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» надійшов відзив, в якому зазначено, що цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована страховою компанією «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № AM /5267145). Згідно платіжних доручень, ПрАТ «СК «Еталон» виплатило суму страхового відшкодування в загальному розмірі 98 000 грн. на користь позивача. [PERSON] в позовній заяві також підтверджується факт виплати вищезазначеної суми. Натомість, франшиза за полісом № AM /5267145 становить 2000 грн., а страховий ліміт за шкоду майну становить 100 000 грн., що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. А відтак, позивачу не сплачена франшиза, яка не підлягає сплаті згідно з чинним законодавством. Відповідно до абзацу другого п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Зазначає, що ПрАТ «СК «Еталон» виконало свої зобов`язання, відповідно до норм чинного законодавства, а тому вимоги позивача вважає безпідставними. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності. Представник страхової компанії «Еталон» в судове засідання не з`явився, надіслав суду відзив, згідно з яким просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2018 о 04 год. 50 хв. на 321 км автодороги Київ-Чоп - паркова АЗ «SOCFR» водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Volvo», реєстраційний знак [NUMBER] , з напівпричепом «Schmitz S01», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не був уважний під час руху заднім ходом, не переконався, що цей маневр буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, здійснив наїзд на автомобіль марки «Toyota», який був у нерухомому стані та належить [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, дії [PERSON] є неправомірними, останній порушив п.2 (б), п. 10.9 Правил дорожнього руху, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене 124 КУпАП. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.01.2019р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченому ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення, у вигляді штрафу, що становить 340 грн. Як випливає з ч.ч.4, 6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200», 2018 року, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.20) Як слідує з постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 21.01.2019р., яка станом на день розгляду справи набрала законної сили, [PERSON] в судовому засіданні вину у вчиненні адмінправопорушення, згідно з яким було пошкоджено автомобіль позивача [PERSON] визнав повністю, та надав пояснення, аналогічні обставинам, описаним у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала майнову шкоду, повинна її відшкодувати в повному обсязі. Шкода, заподіяна майну потерпілого, згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи може відшкодуватися в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або ж відшкодовуються завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, та визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовуються особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На судовий розгляд справи не надано жодних доказів, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] , як володільця джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована страховою компанією «Еталон» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно платіжних доручень страхової компанії «Еталон», за матеріальний збиток, завданий йому як власнику пошкодженого автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 200», було перераховано: 28 000 грн. згідно платіжного доручення №1353 від 20.06.2019р.; 10 000 грн. згідно платіжного доручення №1083 від 25.06.2019р.; 60 000 грн. згідно платіжного доручення №1401 від 26.06.2019р. на загальну суму 98000 грн. (а.с. 27-29), а страховий ліміт, зазначений в страховому полісі становить 100 000 грн. Отже, різниця невиплачених коштів складає 2000 грн. Відповідно до висновку №165 від 14.12.2018р. ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 200», р.н. [NUMBER] , становить 2541942,82грн., а вартість відновлюваного ремонту - 161 213, 67 грн. За проведену оцінювачем роботу позивачем сплачено 1500грн., що підтверджується відповідною розрахунковою квитанцією. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вказаний випадок, є страховим , проте позивачу не було виплачено повне страхове відшкодування, відповідно до реальної вартості ремонту автомобіля, різниця якого становить 63 213, 67 грн. Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», договір обов`язкового страхування власника транспортного засобу діє протягом строку, на який його укладено, а в разі зміни власника застрахованого автомобіля договір страхування зберігає силу до закінчення його терміну. Страхове відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому, виплачується по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору в межах ліміту відповідальності страховика. Страхувальник у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування, завданої шкоди виплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як володілець джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 63213,67грн. Крім того, суд вважає доведеним той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] , володільцем джерела підвищеної небезпеки, була спричинена моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, які [PERSON] зазнав у зв`язку з пошкодженням його автомобіля та неможливістю використовувати належний йому транспортний засіб за призначенням. Частина перша і третя статті 23 ЦК України передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Згідно з ч.ч.1, 2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Оскільки неправомірними діями відповідача завдано позивачу майнову шкоду та порушено його права, в зв`язку з чим останньому спричинено моральну шкоду, а тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд оцінює розмір моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 5000грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Разом з тим, відповідно до абзацу другого п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. З матеріалів справи випливає, що франшиза за полісом № AM /5267145 становить 2000 грн., а страховий ліміт за шкоду майну становить 100 000 грн., що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Відтак, позивачу не сплачена франшиза, яка не підлягає сплаті згідно з чинним законодавством. За таких обставин, в задоволенні позову [PERSON] до страхової компанії «Еталон» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як випливає із змісту вказаної статті, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат представником позивача - адвокатом Швець Р.Ю. на правничу допомогу в матеріалах справи міститься копія ордеру №1006429 на надання правничої допомоги, розрахункова квитанція серії ЛВАК 154225 від 04.10.2019р. в сумі 15000грн. за послуги, сплачені за надання правничої допомоги , копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000708 [PERSON] , договір про надання правничої допомоги від 12.09.2019р., укладений між [PERSON] та адвокатом Швець Р.В. Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи та докази в їх сукупності, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, беручи до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 12 вересня 2019 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат за надання правничої допомоги адвоката, які поніс позивач, і вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 9000грн. витрат, пов`язаних з одержанням правничої допомоги. Судом також встановлено, що позивачем за проведений огляд транспортного засобу, на підставі якого було складено звіт №165 від 14.12.2018р. про ринкову вартість транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 200», р.н. [NUMBER] , було сплачено 1500грн., що підтверджується відповідною розрахунковою квитанцією серії ВААВ №492132. Ця сума коштів підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] . Крім того, згідно з ч.1 ст.138 ЦПК України , витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. В матеріалах справи містяться розрахункові квитанції №0900 від 25 вересня 2019 року, №0901 від 25 вересня 2019 року на загальну суму 600грн. за проживання позивача та його представника в готелі. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з найманням житла позивача та його представника в сумі 600грн. слід стягнути з відповідача [PERSON] . Також у відповідності до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 1536,80грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. А всього, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] до стягнення підлягають судові витрати в сумі 3636,80грн (1536,80+1500+600) та 9000грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні решти позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial