Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

16.03.2015 року ПАТ «БМ Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором і з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 158381,59 доларів США, а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 18 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БМ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №464/180308, що складається з двох частин, Частина №1 та Частина №2. 3гідно з умовами частини №1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 200000,00 доларів США зі сплатою 12% процентів річних та цільовим призначенням кредиту - придбання нерухомості. Строк повернення кредиту -17.03.2026 року. ПАТ «БМ Банк» зазначає, що у відповідності до умов Кредитного договору Банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та надав кредит Позичальнику в порядку та на умовах передбачених Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки №222572 від 18.03.2008 та випискою з особового рахунку [NUMBER]. В свою чергу Позичальник зобов'язався своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені Кредитним договором терміни, а також виконувати інші свої зобов'язання передбачені умовами Кредитного договору. Кредитним договором встановлено, що процентна ставка складає 12% річних за користування кредитними коштами. Погашення заборгованості за Кредитним договором за кожний поточний кредитний місяць здійснюється Позичальником рівними платежами згідно з Графіком погашення заборгованості за Кредитом, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. Сплата суми кредиту та процентів здійснюється у валюті отриманого кредиту. У разі отримання кредиту в іноземній валюті, Позичальник несе валютні ризики під час виконання зобов'язання за кредитним договором (п. 3.4, п. 3.5 частина 2 Кредитного договору). Інші умови нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами встановлений пунктами Кредитного договору 3.2 -3.5, 3.8 Ч. 2 Кредитного договору. ПАТ «БМ Банк» зазначає, що Позичальник не виконує належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором щодо сплати основної суми боргу та сплати процентів за користування кредитними коштами. Кредитним договором встановлено, що при порушені строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум, за кожен день прострочення платежу (п. 8.1 Ч. 2 Кредитного договору). Кредитодавець вказує, що у зв'язку з неналежним виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, у останнього виникла кредитна заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором №464/180308 від 18.03.2008 року і станом на 26.05.2015 заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором становить 158381,59 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 138994,83 долари США; заборгованість по процентах - 15233,71 долар США; пеня - 4153,05 долара США. Для забезпечення своєчасного та повного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №464/180308 від 18 березня 2008 року. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель зобов'язався перед Банком відповідати за зобов'язаннями Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі, а саме за повернення кредиту сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також відшкодування збитків завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням умов Кредитного договору. Строк виконання зобов'язань - 17.03.2026 року (п. 1., п. 5. Договору поруки). Відповідальність Поручителя настає у випадку, коли Позичальник не виконує або неналежним чином не виконує свої грошові зобов'язання за Кредитним договором (п.3 Договору поруки). Кредитор вказує, що у зв'язку із тим, що зобов'язання за Кредитним договором належним чином не виконується ні Позичальником, ні Поручителем, банк вимушений звернутись до суду із цим позовом з метою захисту свого порушеного права та просить в примусовому порядку стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за Кредитним договором. 06.05.2015 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «БМ Банк» про зобов'язання вчинити дії в якому просить: визнати незаконним положення кредитного договору №464/180308 від 18 березня 2008 року в частині визначення валюти кредиту в доларах США; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «БМ БАНК» перевести валюту кредитування у гривню по курсу гривні до долара США на момент підписання договору 18 березня 2008 року та зобов'язати ПАТ «БМ БАНК» здійснити перерахунок та провести залік всіх проплачених платежів згідно Кредитного договору №464/180308 у гривню по курсу гривні до долара США на момент підписання договору. Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що 18 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «БМ БАНК» був укладений кредитний договір №464/180308, згідно якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 200000,00 доларів CШA, зі сплатою 12% річних. Кредит надавався на придбання квартири. Строк погашення кредиту 17.03.2026 року. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що включно по травень 2014 року ним виконувались всі умови кредитного договору, а саме вчасно сплачувались платежі по кредиту. Починаючи з червня 2014 року у зв'язку із істотною зміною обстановки позичальник не зміг виконувати свої зобов'язання. На неодноразові звернення позичальника про зміну умов договору та переведення валюти кредитування в гривню банк відповів відмовою. Такі дії банку позичальник вважає незаконними посилаючись на наступне. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з положень ст. 1048, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором або на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір №464/180308 є споживчим кредитом на придбання квартири. Споживчий кредит це - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) фізичним особам на придбання споживчих товарів або послуг у тимчасове користування, під процент, на умовах строковості та платності. Споживчий кредит, зазвичай, надається для придбання товарів тривалого користування, на споживчі цілі, на навчання, лікування тощо. Відносини між Банком та Позичальником при отриманні споживчого кредиту регулює Закон України «Про захист прав споживачів». Стаття 11 Закону встановлює заборону на видачу кредиту в іноземній валюті. Рішенням Конституційного суду України від 10.11.2011 року у справі №1-26/2011 встановлено, що норми статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини між позичальником та кредитодавцем не тільки при укладенні кредитного договору, але і при його виконанні. Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до ч. l ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за №168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Пунктом 2.4 Правил встановлено, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Згідно п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Позичальник зазначає, що Банком порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п..п. 2.1-2.4, 3.8 Правил, оскільки перед укладенням кредитного договору не надано, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, не повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, Банком не отримано письмового підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Всупереч ч. l ст. l1 Закону «Про захист прав споживачів» Банком надано споживчий кредит в іноземній валюті, що на території України забороняється. Позичальник зазначає, що ст. 99 Конституції України встановила, що грошовою одиницею України є гривня. Ця норма співвідноситься зі ст. 1 Основного Закону (Україна - незалежна держава), є імперативною і не дає підстав для її двоякого тлумачення. Частина 1 ст. 192 ЦКУ, встановила, що законним платіжним засобом на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 1 ст. 533 ЦКУ визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Договір про надання банком споживчого кредиту в доларах CШA суперечить ст. 99 Конституції, ч. 1 ст. 192, ст. 524, ч. 1 ст. 533 Цивільного кодексу, іншим актам законодавства України щодо обігу на території держави виключно гривні. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 1 статті 229 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Позичальник зазначає, що на момент укладення договору він не був обізнаний щодо істотних умов договору, а саме щодо умов кредитування, валютних ризиків під час виконання зобов'язань за кредитним договором, йому не надано було інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 20.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «БМ Банк» про визнання договору поруки припиненим в якому просить визнати припиненим договір поруки №464/180308 від 18.03.2008 року укладений між нею та ПАТ «БМ Банк». Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що 18 березня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «БМ БАНК» був укладений договір поруки №464/180308, згідно якого [PERSON] зобов'язувалась перед банком відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору №464/180308 від 18 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] При підписанні договору поруки, банк повідомив [PERSON], що ним видано [PERSON] кредит в розмірі 200000,00 доларів США, зі сплатою 12% річних. Кредит надавався на придбання квартири. Строк погашення кредиту 17.03.2026року. [PERSON] зазначає, що при підписанні договору поруки її не було ознайомлено ні з самим кредитним договором, ні з додатками до нього. При ознайомленні з позовною заявою про стягнення заборгованості, а також з усіма додатками до неї, позивачу за зустрічним позовом стало відомо, що банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку по договору. [PERSON] вважає такі дії банку незаконними, та такими, що призвели до припинення договору поруки враховуючи наступне. Частиною 1 статті 559 ЦК України, визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. [PERSON] вказує, що підписуючи договір поруки вона знала, що відсоткова ставка по кредитному договору №464/180308 від 18 березня 2008 року становить 12% річних, про що зазначено було в самому тексті договору. При цьому, [PERSON] зазначає, що в додатку №1 до кредитного договору, банк збільшив відсоткову ставку по договору до 14,27% річних. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. [PERSON] вказує, що [PERSON] порушив виконання умов кредитного договору в червні 2014 року. Згідно п. 6 договору поруки банк зобов'язаний був повідомити поручителя про порушення позичальником своїх зобов'язань. Згідно п. 9.3. кредитного договору, право вимоги дострокового повернення кредитних коштів настає при порушенні позичальником графіку погашення заборгованості. [PERSON] вказує, що в даному випадку такий строк настав в липні 2014 року. Згідно ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. [PERSON] зазначає, що починаючи з липня 2014 року, банк не звернувся до неї з вимогою про повернення кредитних коштів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічними позовами підтримала вимоги первісного позову в повному обсязі та просить його задовольнити. При цьому, представник просить відмовити у задоволенні зустрічних позовів з підстав викладених у письмових запереченням і за змістом яких, банк вважає зустрічні вимоги не обґрунтованими та заперечує проти задоволення вимог зустрічних позовів в повному обсязі посилаючись на те, що як вбачається із позову [PERSON], Поручитель вказує, що не була ознайомлена з умовами кредитного договору №464/180308 від 18.03.2008, однак таке твердження не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки згідно з п. 2 договору поруки №464/180308 від 18 березня 2008 року, Поручитель ознайомлений з умовами Кредитного договору. Крім того, істотні умови Кредитного договору було викладено в п. 1 Договору поруки, який 08.03.2008 підписано [PERSON] За твердженням банку не відповідає дійсності і твердження Поручителя про збільшення процентної ставки за Кредитним договором, оскільки процентна ставка за умовами договору встановлена на рівні 12% річних та не змінювалась і це вбачається із Кредитного договору та розрахунків заборгованості де відображена процентна ставка на рівні 12% процентів річних. На думку банку, будь-яких доказів щодо збільшення Банком в односторонньому порядку процентної ставки чи розрахунку заборгованості виходячи із іншої процентної ставки чим та що вказана в Кредитному договорі, [PERSON] не надано. Також на думку банку, твердження [PERSON] про те що Банк був зобов'язаний повідомити Поручителя про порушення Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором, спростовується тим фактом що згідно п. 6 Договору поруки, таке повідомлення не є обов'язком Кредитора, а його правом. Кредитор на власний розсуд може вимагати повернення заборгованості як з основного боржника так і його поручителя, відсутність повідомлення Поручителя про порушення зобов'язань за Кредитним договором не може бути ні перешкодою для звернення до суду про стягнення кредитної заборгованості, ні підставою для визнання договору припиненим. Також кредитор зазначає, що жодна з обставин, передбачених ст.ст. 559, 600-608 ЦК України для припинення зобов'язання у спірних кредитних відносинах, не наступила. Крім того, представник банку вказує, що в Договорі поруки у п.1 встановлено строк дії Договору поруки до 17 березня 2026 року, що збігається із строком виконання основного зобов'язання за Кредитним договором, за яке Поручителем і було надано поруку солідарну. Домовленостей щодо іншого (скороченого) строку виконання зобов'язань за Договором поруки, між сторонами не досягнуто. На думку представника, інших доводів у позові щодо визнання поруки припиненою [PERSON], не наведено. Представник вказує, що основний боржник ([PERSON]) та Поручитель ([PERSON],) на час видачі кредиту перебували у шлюбі, а відповідно до ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. В даному випадку, кредит надавався на придбання нерухомості, зі сплатою авансового внеску в розмірі 23%. Вимоги позичальника [PERSON] представник банку вважає такими, що суперечать положенням чинного законодавства України та зазначає, що 18.03.2008 між Банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір, за умовами якого Банк надав [PERSON] грошові кошти на умовах, строковості платності та поворотності з цільовим призначенням на придбання нерухомості. Боржник в свою чергу зобов'язався належним чином виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших платежів передбачених договором, тощо. Під час укладення кредитного договору між Банком та [PERSON] було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, і Боржник брав участь у встановлені умов договору, що підтверджується листом Боржника від 17.03.2008 до Банку щодо встановлення процентної ставки за користування кредитом. Представник зазначає, що на погоджених умовах, [PERSON] отримав кредит і за рахунок кредитних коштів задовольнив свої споживчі потреби та придбав нерухоме майно, а саме 4-х кімнатну квартиру у [ADDRESS], та в подальшому здійснював оплату щомісячних платежів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. На думку представника, з цього вбачається, що [PERSON] прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором а умовах передбачених цим договором. Твердження [PERSON] про порушення Банком умов ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації про умови кредитування та інших побідних вимог чинного законодавства на які посилається Боржник, за твердженням представника, спростовується наявністю письмового повідомленням Позичальника про умови кредитування ТОВ «БМ Банк», а посилання [PERSON] на порушення Банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони видачі споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, спростовуються тим що на момент видачі кредиту даної норми закону не існувало, вона була введена в дію у 2011 році. Під час видачі кредиту в доларах США, Банк мав усі необхідні ліцензії та дозволи видані НБУ. Представник також вважає посилання [PERSON] на положення ст. 229 ЦК України щодо помилки про обставини, які мають істотне значення, недоречними, оскільки має місце коливання курсу гривні до іноземних валют, а ризики курсової різниці несе як позичальник так і Банк, і це не може бути підставою для зміни умов Кредитного договору в сторону Боржника, оскільки законом такого не передбачено. В судовому засіданні представник банку також зазначила, що оплати, які здійснювались позичальником, банк зараховував в порядку черговості, що передбачена умовами кредитного договору, тож всі оплати зараховані вірно. Стосовно процентної ставки за користування кредитом представник зазначила, що ставка була встановлена умовами договору на рівні 12% і не змінювалась та саме за цією ставкою нараховувались проценти за користування кредитом. Зазначена процентна ставка 14,27% це ставка зі всіх платежів і вона зазначалась на вимогу діючої на той час постанови НБУ, але розрахунок проводиться за ставкою 12%. 14,27% показує процентне співвідношення по всім платежам, а проценти нараховуються за ставкою 12%. На думку представника, коливання курсу гривні до іноземної валюти є валютним ризиком позичальника і не може розглядатись як істотна зміна обставин. Відповідач за первісним позовом, представник відповідача за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, третя особа за зустрічним позовом та представник позивача за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення вимог банку та просить відмовити у його задоволенні, при цьому, підтримує вимоги зустрічних позовів та просить їх задовольнити посилаючись на те, що позов банку є безпідставним, розрахунок заборгованості здійснений невірно, а облік проплат вівся кредитором не правильно, зокрема, при оплаті у 20 тисяч банк чомусь зараховував лише 17 тисяч. [PERSON] зазначає, що його вини в обвалі курсу національної валюти немає і це більше вина банку, при цьому всі ризики несе саме позичальник. [PERSON] зазначає, що за вказаним кредитом він вже сплатив банку 181000,00 доларів США і далі не зміг платити, оскільки зі зміною курсу валюти істотно змінились обставини, тож вимоги зустрічних позовів мають бути задоволенні. Крім того, [PERSON] зазначив, що не був повідомлений банком про форми кредитування і банк безпідставно застосував ставку у 14,27%, коли за договором така ставка встановлена на рівні 12%. На думку [PERSON], зміна курсу іноземної валюти є зміною істотних обставин, оскільки якби позичальник міг передбачати таку зміну курсу, то відповідного договору кредиту не укладав. Залучена до участі у справі в якості спеціаліста [PERSON] суду пояснила, що відповідно до вимог постанови НБУ №168 всі банки надають клієнтам орієнтовну сукупну вартість кредиту і в даному випадку 12% є номінальною процентною ставкою за якою і сплачувались проценти за користування кредитом. При цьому, 14,27% це реальна ставка по всім платежам до яких, зокрема, відноситься страхування житла, страхування життя кожного року, тому виходить процентне співвідношення по всім платежам 14,27%, але це не процентна ставка за користування кредитом. Залучений до участі у справі в якості спеціаліста [PERSON] суду пояснив, що в даному випадку відсотки за користування кредитними коштами становлять 12% і протягом дії договору кредиту ці відсотки не змінювались. Перевірити той факт, що відсоткова ставка становила саме 12% можна за формулою: тіло кредиту х 12% : 360 х 30. по кожному платежу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «БМ Банк» підлягають до часткового задоволення, а у задоволенні позовних вимог за зустрічними позовами слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між ТОВ «БМ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №464/180308 за змістом якого, сума кредиту становить 200000,00 доларів США, відсоткова ставка 12% річних, цільове використання кредиту - придбання нерухомості, дата остаточного повернення кредиту - 17.03.2026 року. Відповідно до п. 2.2. договору кредиту, шляхом підписання даного договору позичальник доручає банку здійснення договірного списання коштів, необхідних для повернення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів позичальника, які підлягають до сплати в терміни відповідно до даного договору, з будь-якого рахунку, що належить позичальнику та який відкритий у банку, в тому числі з рахунків в інших валютах, ніж валюта даного договору. При цьому, перерахунок інших валют, ніж валюта кредиту, здійснюється виходячи з офіційного обмінного курсу НБУ на день здійснення розрахунків. За змістом п. 3.4. договору кредиту, перерахування процентів за користування кредитом здійснюється за період з дня видачі кредиту по день його повернення. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахуються як один день. Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з методу нарахування «30/360», при цьому кількість днів у кожному кредитному місяці дорівнює 30 днів, а кількість днів у році складає 360 днів. Погашення заборгованості за кредитним договором за кожний поточний календарний місяць здійснюється позичальником рівними платежами згідно з Графіком погашення заборгованості за кредитом (Додаток №1), який є невід'ємною частиною даного договору, на рахунок [NUMBER], починаючи з 21 числа не пізніше останнього робочого дня поточного календарного місяця. У випадку сплати щомісячного платежу протягом поточного місяця, зарахування суми в погашення основної заборгованості за кредитом та суми процентів за користування ним на відповідні рахунки здійснюється в останній робочий день поточного місяця. Сплата суми кредиту та процентів здійснюється в валюті кредиту. У разі отримання кредиту в іноземній валюті, позичальник несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно п.п. 5.1.1., 5.1.2., 5.1.4. договору кредиту, позичальник зобов'язується своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно даного договору. Грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, передбачених даним договором, перераховуються в наступному порядку: а) штрафні санкції за цим договором; б) прострочені проценти; в) прострочені комісії; г) прострочена сума основного боргу; д) строкові проценти; е) строкові комісії; є) строкова сума основного боргу. При виникненні випадків, передбачених п.п. 9.3, 9.4 даного договору, позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі, а також оплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення всієї заборгованості за даним договором. Відповідно до п.п. 6.1.3., 8.1., 9.3 договору кредиту, банк має право при настанні випадків, передбачених п.п. 9.3, 9.4. даного договору, достроково стягнути заборгованість в повному розмірі за рахунок заставленого майна та/або інших видів забезпечення, що передані в якості забезпечення виконання зобов'язань по даному договору. При порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Банк має право на розірвання даного договору та вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний на першу вимогу повернути банку суму заборгованості за кредитом, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитків завдані банку у випадку якщо позичальник порушує графік погашення, встановлений даним договором. Як вбачається з матеріалів справи, у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту, між ТОВ «БМ Банк» та [PERSON] 18.03.2008 року був укладений договір поруки №464/180308. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 5, 12 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору №464/180308 від 18.03.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобов'язаний до 17.03.2026 року повернути кредит в розмірі 200000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних, комісії, штрафні санкції у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором. Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору. Відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Такими обставинами суд визнає дійсне отримання позичальником кредитних коштів в сумі 200000,00 доларів США та порушення позичальником умов договору щодо строків повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2. ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В порушення умов договору та вимог чинного законодавства України щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, кредитні зобов'язання належним чином не виконані, що призвело до виникнення заборгованості за договором кредиту і з урахуванням наявності укладеного між банком та [PERSON] як поручителем договору поруки, суд приходить до висновку, що вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості є обґрунтованими. Крім того, суд вважає законними вимоги банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 138994,83 долара США та відсотках за користування кредитом в розмірі 15233,71 долара США у валюті кредиту, а саме в доларах США, оскільки у банку наявні всі необхідні дозволи та ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті як на час видачі кредиту, так і на час ухвалення рішення по справі (а.с. 134-138). За змістом правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24.09.2014 року по справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог банку про стягнення пені за договором кредиту в розмірі 4153,05 доларів США, з огляду на наступне. За змістом положень ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.ст. 549, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до положень п. 8.1. кредитного договору, при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Таким чином, сторони договору кредиту пов'язали розмір пені із розміром облікової ставки Національного банку України і оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року по справі №3-29гс, у якій Верховний Суд України не погодився з висновками судів про правомірність стягнення пені розрахованої в доларах США та стягнутої в доларах США в еквіваленті до національної валюти - гривні. Стосовно посилань сторони відповідачів за первісним позовом на невірність проведеного банком розрахунку заборгованості, неправильність зарахування сум оплати та застосування процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 14,27% в супереч умовам договору кредиту щодо встановлення процентної ставки на рівні 12% річних, суд вважає такі заперечення проти задоволення вимог банку безпідставними, з огляду на наступне. Відповідно до «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Отже, реальна та номінальна відсоткові ставки не є тотожними поняттями. Зокрема, реальна відсоткова ставка, що вказана у розписі сукупної вартості кредиту в розмірі 14,27% стосується всіх витрат, які передбачаються за договором кредиту, при цьому номінальна відсоткова ставка у 12% річних, що передбачена умовами кредитного договору та зазначена у розписі сукупної вартості кредиту, це є розміром процентів за користування кредитом і саме ця ставка застосовується саме до суми кредитних коштів і здійснивши перевірку сум процентів нарахованих до сплати за формулою: тіло кредиту х 12% : 360 х 30. по кожному платежу, судом встановлено, що банком нараховувались проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних і жодних збільшень за цією процентною ставкою не відбувалось. Невірне зарахування банком оплачених позичальником сум на погашення кредиту не підтверджується матеріалами справи, оскільки зарахування грошових коштів на погашення заборгованості здійснювались в порядку черговості визначеної п. 5.1.2. договору кредиту. Так само, не підтверджуються посилання сторони відповідачів за первісним позовом на невірність здійсненого банком розрахунку заборгованості, оскільки він перевірений судом з урахуванням умов кредитного договору, та за наявними проплатами відповідає дійсності. За наведених обставин позовні вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту з позичальника та поручителя підлягають до задоволення за виключенням вимог про стягнення пені за не своєчасне виконання грошового зобов'язання. Стосовно вимог за зустрічним позовом [PERSON] про зобов'язання вчинити дії, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки посилання позивача за зустрічним позовом на заборону надання споживчого кредиту в іноземній валюті є безпідставними, враховуючи, що Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяв на дату укладення договору кредиту, відповідної заборони не містив, а виконання банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяв на дату укладення договору кредиту, підтверджується наявним в матеріалах справи письмовим повідомленням позичальника про умови кредитування в ТОВ «БМ Банк», яке підписане позичальником (а.с. 127-129). Як на підставу своїх вимог [PERSON] посилається на положення ст. 229 ЦК України, однак вимог про визнання договору кредиту недійсним його зустрічний позов не містить, тож суд не вбачає підстав для дослідження обставин щодо помилковості укладеного договору кредиту із зазначенням будь-яких результатів такого дослідження. Також, [PERSON] посилається на положення ст. 652 ЦК України, однак з урахуванням роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд дійшов висновку, що саме по собі зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору не є достатньою підставою для зміни умов Кредитного договору щодо переведення валюти кредиту з доларів США та гривню, адже зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти України - гривні. За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Стосовно вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні таких вимог, оскільки в процесі розгляду справи не вставлено обставин, що вказують на припинення договору поруки. Так, не відповідають дійсності посилання позивача [PERSON] на те, що банк не ознайомив її з кредитним договором та додатками до нього, адже згідно п. 2 договору поруки, Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору, що і підтвердив позивач за зустрічним позовом підписавши цей договір. Посилання [PERSON] на одностороннє збільшення банком відсоткової ставки за договором кредиту, що згідно положень ч. 1 ст. 559 ЦК України вказує, на думку позивача за зустрічним позовом, на припинення поруки, суд не приймає до уваги з підстав викладених вище щодо номінальної ставки в розмірі 12% та реальної у розмірі 14,27%. Крім того, Графік погашення заборгованості є невід'ємною частиною кредитного договору, отже засвідчивши своїм підписом на договорі поруки, що поручитель ознайомилась з умовами кредитного договору, поручитель засвідчила і обізнаність щодо розмірів реальної та номінальної ставки за кредитом. Не заслуговують на увагу і посилання [PERSON] на те, що позичальник перестав виконувати свої зобов'язання за договором кредиту з липня 2014 року і саме з цього часу має відраховуватись шестимісячний строк, передбачений ст. 559 ЦК України, оскільки вказаною нормою визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому, днем настання строку виконання основного зобов'язання в даному випадку є 17.03.2026 року і підстави відраховувати вказаний термін з липня 2014 року відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial