Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

24.02.2021 р. позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягувати з останнього аліменти на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що 18 липня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного проживання у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2018 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Також позивачка повідомляє, що певний період після розірвання шлюбу, відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дочки. Однак, протягом 2020 року перерахував лише 2000 грн. На даний час відповідач добровільно не надає коштів на утримання дітей, а її доходів для цього не достатньо. Тому, покликаючись на ст. ст. 181, 183 СК України, просить позов задовольнити. Також, просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу та судовий збір Ухвалою від 11.03.2021 р. судом відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд на 29.03.2021 р. на 14:00 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області, з викликом сторін. 29.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 20.04.2021 року. 20.04.2021 року сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просили позов задовольнити. Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачка ставить вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки в розмірі ј частини заробітку відповідача, однак дана сума є непідйомною для відповідача, оскільки він з 2018 року перебуває на обліку в лікаря психіатра, на даний час не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, постійно потребує нагляду психіатра та вживання лікарських препаратів. Таким чином, відповідач не має змоги працевлаштуватися, тому просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. Щодо витрат на правову допомогу, то дану вимогу відповідач також заперечує та зазначає, що стягнення даних коштів суттєво погіршить його матеріальне становище. Тому, просить прийняти даний відзив та задовольнити вимоги викладені в ньому. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, у відповідності до положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.2012 року (а. с. 5), [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11.06.2018 року (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено абз. 3, 4 п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із відзиву представника відповідача, відповідач на даний час не працює, на обліку на обліку в центрі зайнятості не перебуває, жодних доходів на даний час не отримує, що підтверджується долученими доказами (а. с. 33-36). Крім цього, відповідач з 02.09.2018 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з приводу встановленого діагнозу - змішаний розлад особистості, стан декомпенсації (а. с. 38). У відповідності до ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Як вбачається із статистичних даних Головного управління статистики у Івано-Франківській області середньомісячна заробітна плата штатного працівника для даного регіону становить 12 000 грн. Оскільки місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS] , то відповідно середня заробітна плата при розрахунку суми аліментів буде розраховуватися виконавчою службою щодо даної місцевості. Таким чином ј частина заробітку, що буде розрахувати із суми 12 000 грн. та орієнтовно буде становити 3 000,00 грн. Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітної дітини та у відповідності до ст. 182 СК України з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача надавати таке утримання. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: ордер на надання правничої допомоги між нею та адвокатом Пилипів В.І. (а.с.8), договір про надання правничої допомоги №20 від 24.02.2021 року (а.с.7) та акт приймання-передачі наданих послуг від 24.02.2021 року (а.с.9). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею цих витрат в суді. Суд також враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач у відзиві на позовну заяву подавав заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, та повідомив, що стягнення даних витрат поставить його у скрутне матеріальне становище. Суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. є завищеними, тому з врахуванням заперечень відповідача та часткового задоволення позовним вимог, до стягнення з відповідача підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Outcome: partial