Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 1997 року перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Вони мають трьох дітей: сина, [PERSON], [INFO] та доньок, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] З 2008 року [PERSON] не проживає з ним та дітьми. Матеріальної допомоги на утримання дітей вона не надає, батьківські обов'язки не виконує, з дітьми не спілкується. Наразі діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Посилаючись на вказані обставини, просив суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дітей та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1600 грн. на кожного з дітей. Позивач, [PERSON], позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснив суду, що він самостійно виховує дітей. Відповідач рідко телефонує, матеріально не допомагає. З 2008 року вона проживає окремо, з дітьми майже не спілкується, участі у їх вихованні та догляді не приймає. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнала частково. Зазначила, що дійсно з 2008 року не проживає разом з позивачем та дітьми. Наразі офіційно не працює, має тимчасові заробітки. Вказала, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 150 грн. на кожного з дітей. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - Соколова А.В., проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 2 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Ця обставина визнана сторонами, а тому відповідно до ч.1. ст..61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Також вони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука 25.06.2001 року і копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 09.08.2005 року відповідно. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється та фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків відносно її дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вона майже не спілкується з ними, не проявляє інтересу до їх життя. [PERSON] не займається вихованням дітей, не проявляє до них батьківської уваги та турботи, не надає коштів на їх утримання. Виховання та забезпечення дітей здійснює відповідач, [PERSON] Його батьки, [PERSON]. та [PERSON] допомагають доглядати та виховувати дітей. Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області № 417 від 12.11.2015 року суду надано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. З огляду на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів. Також суд частково задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів судом враховані ті обставини, що відповідач не працює, має мінливий заробіток, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав і стягнення аліментів на утримання дітей та не надала суду доказів, які б свідчили про необхідність звільнення її від сплати аліментів. За таких обставин, приймаючи до уваги матеріальне становище [PERSON], суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання кожного з дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, до досягнення кожним з дітей повноліття. Таким чином, загальна сума аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дітей складає 1500 грн., до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial