Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просила стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення даного позову, із врахуванням положень ч.2 ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати покласти на Відповідача по справі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 2013 року вони з Відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 23 грудня 2019 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю і перебувають на її утриманні. Відповідач фактично нехтує своїми батьківськими обов`язками. Він не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для нормального розвитку в соціумі. Відповідач свідомо самоусунувся від виховання та утримання їхніх дітей, хоча інколи перераховує кошти, яких не вистачає на мінімальні потреби дітей. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву у межах її доводів та просила задовольнити повністю. Додатково пояснила, що відповідач дійсно добровільно сплачує аліменти на утримання дітей, сплатив по червень 2020р. включно 4000,00 грн., що становить по 2000,00 грн. на кожну дитину, не заперечила в подальшомуотримувати такі ж аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засіданя не з`явився, подав до суду письмовий відзив згідно якого просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково. Відзив обґрунтував тим, що з 2013 року вони із [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу маєють двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 23 грудня 2019 року рішенням Рівненського міського суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, [PERSON] За 2019 рік він виплатив на двох своїх дітей з моменту як вони стали проживати окремо - 17100,00 грн. За 2020 рік він виплатив на двох своїх дітей з січня по червень включно - 23 180,00 грн. , а всього виплатив -40 280,00 грн., та погоджується виплачувати аліменти в розмірі - 33 % від грошового забезпечення згідно Закону України. Зазначив, що він піклується про своїх дітей та сплачує кожного місяця грошову допомогу для утримання своїх дітей, він бере їх на вихідні, коли вільний від служби, та витрачає гроші на дітей, не ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Витрачає свій вільний час на фізичний та духовний розвиток дітей, відвідує їх, купляє їм одяг, подарунки, розвиваючі іграшки та їжу і розуміє, що це його батьківський обов`язок. Просив призначити виплату аліментів на двох його дітей у розмірі 33% від його грошового забезпечення. Про прийняте рішення прошу повідомити за адресою мого місця проживання. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували із 2013 року у шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 23.12.2019 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису № 1690 зареєстрований 25.06.2014 р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції та сина [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису № 2822 зареєстрований 18.10.2016 р. Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для На дитину віком дo 6 років починаючи з січня 2020 - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. З досліджених судом копій квитанцій та виписок з банку, вбачається, що відповідач виплатив позивачці грошові кошти на загальну суму 40280,00 грн. на утримання дітей за період з серпня 2019 р. по червень 2020 р. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім синів [PERSON] та [PERSON] , утриманців, тощо), судом не встановлена. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей за рішенням суду у твердій грошовій сумі, стягнувши з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 ,00 грн. на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01.07.2020 р. до повноліття дітей. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, ст. ст. 180,182, 184 СК України,

Outcome: partial