Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Чорнобаївський відділ Золотоніської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Лящівської сільської ради Чорнобаївського району звернувся до суду з заявою про визнання спадщини безхазяйною, посилаючись на те, що 23.05.1997 р. померла [PERSON], жителька с.Лящівка, Чорнобаївського району, Черкаської області. У день її смерті на території Лящівської сільської ради відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,96 га., розташована на території Лящівської сільської ради. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі №2226 від 14.03.2016 р. нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 153028,01 грн. Спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк з моменту відкриття спадщини до Чорнобаївської державної нотаріальної контори не зверталися. В звязку з цим заявник просить визнати спадщину [PERSON] безхазяйною та передати дану спадщину у власність територіальній громаді. В судовому засіданні прокурор Ковдій І.С. заяву підтримала, просила задовольнити на підставах викладених у заяві. Представник Лящівської сільської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали листа про розгляд справи без їхньої участі. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 23 травня 1997 року померла [PERSON], жителька с.Лящівка, Чорнобаївського району, Черкаської області, що підтверджується актовим записом про смерть №19 від 24 травня 1997 року (а.с.9). У день її смерті на території Лящівської сільської ради відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,96 га., для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лящівської сільської ради, та яка належала померлій згідно державного акта серії ІІІ-ЧР №021706 (а.с.11). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському районі №2226 від 14.03.2016 р. нормативно-грошова оцінка земельної ділянки [PERSON] становить 153028,01 грн. (а.с.7). Як вбачається з довідки Лящівської сільської ради №259 від 24.02.2016 р. [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала одиноко у [INFO] (а.с.9). Спадкоємці за законом чи за заповітом із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк з моменту відкриття спадщини до Чорнобаївської державної нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 24.12.2016 р. (а.с.18). Лящівської сільська рада для розшуку спадкоємців [PERSON] зверталася з повідомленням до газети «Світлий шлях» у 2014 році, але на даний час ніхто до сільської ради з повідомленням про намір оформити спадкове майно не звернувся (а.с.8). Положення ст.1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавців немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. За ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Відповідно до ч.1, 3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської ради народних депутатів. Оскільки законодавство, повноваження органів і процедура визнання майна безхазяйним змінились, суд приходить до висновку про необхідність визнати не успадковану земельну ділянку [PERSON] безхазяйним майном, а тому заява підлягає до задоволення. У заяві про визнання спадщини безхазяйною не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади, тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року №484-VІІІ, прокурор зобовязаний сплачувати судовий збір згідно зі ставками, встановленими ст.3 Закону України «Про судовий збір». Згідно ст.82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Згідно рішення Європейського суду з прав людини №28249/95 від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Враховуючи викладене вище, оскільки інших джерел фінансування, крім Державного бюджету органи прокуратури не мають, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву прокурора про звільнення від сплати судового збору. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial