Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

16.11.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 11.10.2011 по справі №2а-10569/11 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення по Ленінському району здійснити перерахунок та виплату [PERSON] відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше проведених виплат, в іншій частині, тобто за період з 2007 року по 2010 року позовні вимоги залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2012 по справі №2а-10569/11, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінського районної адміністрації Запорізької міської ради залишено без задоволення, постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 року по справі №2а-10569/11 залишено без змін. Постанова набрала законної сили 02.11.2012 року На виконання постанови, відповідач нарахував суму компенсації в розмірі 4700,00 грн., яка станом на теперішній час не виплачена. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, просить суд стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 02.11.2012 по 13.11.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 по справі №2а-10569/11 у загальній сумі 9112,66 грн. В судове засідання позивач не з`явився, в позові просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтуванні відзиву зазначає, що управління не мало можливості виконати рішення суду від 11.10.2011 року в повному обсязі у зв`язку з відсутністю фінансування витрат по виплаті бюджетних коштів особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з державного бюджету. Звертає увагу, що управління частково виконало зобов`язання за постановою суду від 11.10.2011 року в частині здійснення розрахунку у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Крім того, вказує, що оскільки у зазначених вище судових рішеннях не зазначено конкретної суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, таке зобов`язання не може вважатись грошовим, а отже, підстави для застосування положень ст.. 625 ЦК України відсутні. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 у справі № 2а-10569/11 визнано неправомірними УПСЗН Запорізької міської ради по Ленінському району щодо не проведення перерахунку та виплати [PERSON] щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірах, передбачених ст.48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язано УПСЗН Запорізької міської ради по Ленінському району здійснити перерахунок та виплату [PERSON] відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше проведених виплат; в іншій частині, тобто за період з 2007 року по 2010 року, позовні вимоги залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2012 по справі №2а-10569/11, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ленінського районної адміністрації Запорізької міської ради залишено без задоволення, постанова Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 року по справі №2а-10569/11 залишено без змін. Постанова набрала законної сили 02.11.2012 року. Нараховані до виплати суми позивачу у справі не виплачені, що не оспорюється сторонами у справі. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Згідно з наданого позивачем розрахунку з врахуванням індексів інфляції сума інфляційних втрат становить 7979,66 грн., розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1133,00 грн. Проте, судом зазначається, що інфляційні втрати розраховуються за формулою: Сума боргу х Індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Отже, інфляційні втрати на борг в сумі 4700,00грн. за вказаний період прострочки становлять: 4700,00грн. х (99.9 х 100.2 х 99.9 х 100 х 100 х 100.1 х 100 х 99.9 х 99.3 х 100 х 100.4 х 100.2 х 100.2 х 100.6 х 102.2 х 103.3 х 103.8 х 101 х 100.4 х 100.8 х 102.9 х 102.4 х 101.9 х 103.1 х 105.3 х 110.8 х 114 х 102.2 х 100.4 х 99 х 99.2 х 102.3 х 98.7 х 102 х 100.9 х 99.6 х 101 х 103.5 х 100.1 х 99.8 х 99.9 х 99.7 х 101.8 х 102.8 х 101.8 х 101.1 х 101 х 101.8 х 100.9 х 101.3 х 101.6 х 100.2 х 99.9 х 102 х 101.2 х 100.9 х 101.5 х 100.9 х 101.1 х 100.8 х 100 х 100 х 99.3 х 100 х 101.9 х 101.7 х 101.4 х 101 х 100.5 х 100.9 х 101 х 100.7 х 99.5 х 99.4 х 99.7 х 100.7 х 100.7 х 100.1 х 100.2 х 99.7 х 100.8 х 100.8 х 100.3 х 100.2 х 99.4 х 99.8 х 100.5 х 101) / 100 4700,00грн.= 7 141.18 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума боргу х 3% х кількість прострочених днів/365 днів у році. В даному випадку 3% річних становлять: 4700,00грн. /100% х 3% х 2934 дн. / 365дн. : 100% = 1 132.62 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 7141,18 грн., 3% річних в сумі 1132,62 грн., усього 8273,80 грн., у зв`язку з чим позов [PERSON] слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач [PERSON] на підставі Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при поданні цього позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. Так, позивач первісно просив стягнути 9112,66 грн., суд визначив для стягнення 8273,80 грн., що становить 90,79 % від первісно заявлених вимог. У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 763,40 грн.

Outcome: partial