Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

11 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що 14.01.2004 року наказом № 1к від 18.01.2004 року він був прийнятий на роботу до відповідача посаду «газоелектрозварник 5-го розряду. 05 липня 2017 року наказом № 52 від 05.07.2017 року він був звільнений з ПАТ «Дніпрометробуд», за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, у день звільнення трудова книжка була ним отримана. Незважаючи на те, що згідно Довідки № 53 від 14.03.2018 року виданою ПАТ «Дніпрометробуд» заборгованість по заробітної платі [PERSON]. за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016 року склала 13761,69 грн.,однак розрахунок по заробітної платі відповідачем досі не проведений. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути ПАТ «Дніпрометробуд» на його користь заборгованість по заробітної платі у сумі 13761,69 грн. та компенсацію за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 34547,68 грн., а разом 48309,37 грн. Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення із відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі у сумі 13761,69грн. Ухвалою суду від16 квітня 2018 року визначено проводити судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 21 травня 2018 року, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлений про розгляд справи, однак відзив на позов не надав, в звязку з чим суд розглядає справу за наявними в ній доказами. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі\~України (ст. 16), Цивільному процесуальному\~кодексу України (ст.4). Згідно зі ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 вказаної статті у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Судом встановлено, що 22.03.2005 року позивача було прийнято на посаду 14.01.2004 року позивача було прийнято на посаду «газоелектрозварник 5-го розряду» у ПАТ «Дніпрометробуд», згідно наказу № 1к від18.01.2004 року, що підтверджується записом у трудової книжці. 05 липня 2017 року позивач був звільнений зі займаної посади з ПАТ «Дніпрометробуд», на підставі наказу № 52 від 05.07.2017 року, за ст. 38 КЗпП, що підтверджується записом у трудової книжці. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має заборгованість перед позивачем у виплаті заробітної плати за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2016 року у розмірі13761,69 грн., що підтверджується Довідкою № 53 від 14.03.2018 року, виданою ПАТ «Дніпрометробуд». Відповідно до ст. 21КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім. З вини відповідача позивачу не виплачено при звільненні всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1ст.\~117\~КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~13\~від 24\~грудня 1999\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в ньому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вказаної Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. \~ \~ \~ \~Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно наданої Довідки № 53 від 14.03.2018 року, виданої ПАТ «Дніпрометробуд» середньоденна заробітна плата позивача склала 131,36 грн., яка застосовується при розрахунку компенсації за час затримки розрахунку при звільнені. Відповідно до ст.\~34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та ст.ст. 1, 2\~Закону України\~«Про компенсацію» в разі затримки виплати заробітної плати всі роботодавці зобов'язані нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Компенсація виплачується, якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців, тобто розрахунок та нарахування компенсації зобов'язані проводити тільки ті підприємства, які несвоєчасно виплачують заробітну плату своїм працівникам. Дата звільнення позивача 05.07.2017 р., тому розрахунок компенсації починається з 06.07.2017 р. \~ \~ \~ \~Час затримки розрахунку, на дату подачі до ПАТ «Дніпрометробуд» заяви про виплату заборгованості по ЗП та виплату компенсації за час затримки по її виплаті склав: \~ \~ \~ \~2017 рік 26 днів липня; 31 день серпня; 30 днів вересня; 31 день жовтня; 30 днів листопада; 31 день грудня; 2018 рік - 31 день січня; 28 днів лютого; 25 днів березня, разом 263 дня. \~ \~ \~ \~Отже, компенсація за час затримки розрахунку при звільнені дорівнює: 131,36 грн.(середньоденна заробітна плата) Х 263 (дні затримки розрахунку) = 34547,68 грн. Загальна заборгованість ПАТ «Дніпрометробуд» склала 13761,69 грн.+ 34547,68 грн.= 48309,37 грн. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено відсутності його вини у затримцірозрахунку при звільненні позивача. Враховуючи вказані норми, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, матеріали справи не містять доказів на спростовання доводів позивача. Стосовно вимог про негайне виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З урахуванням зазначеного, вимоги позивача в частині негайного виконання рішення підлягають частковому задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial