Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, стійкої втрати працездатності та визнання інвалідом. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював на підприємстві - Відповідача в шахті «Родіна» та шахто - будівельному управлінні в період з 26.07.1982 року по професії - гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним слюсарем з ремонту устаткування, 14.12.1993 року - звільнений за власним бажанням. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії). Висновком медико - соціально експертною комісією мені первинно в 2007 році 20% втрати професійної працездатності, в 2009 році було підтверджено, 31.01.2011 році мені встановлено 35% професійної працездатності, при наступному огляді 09.01.2013 року встановлено 30% втрати професійної працездатності на безстроково. Визнано інвалідом 3 групи. Позивач зазначив, що саме з вини підприємства - Відповідача, він втратив працездатність, являється інвалідом, по причині вищезазначеного змушений переносить фізичні болі, а звідси і моральні переживання: постійно непокоїть задишка, має утруднене дихання, відчуває біль у грудях, турбує асматичні приступи кашлю, непокоять головні болі та загальна слабкість всього організму. Скаржиться, що не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки навіть незначні фізичні навантаження ініціюють приступи задухи, в результаті відчуває постійний дискомфорт. Стан здоров'я загострюється вранці та ввечері, постійно змушений приймати медикаменти для зменшення приступів кашлю та полегшення стану організму. Через приступи задухи у нього виникають болі в області серця. Зазначає, що не має змоги довго ходити, так як починається сильний кашель, не може тривалий час знаходитись в багатолюдних місцях, в приміщеннях, громадському транспорті, починає задихатися, для нього це є нервові щоденні потрясіння, які не потребують доказів. Вказує, що постійно хворіє простудними захворюваннями, його непокоять хрипи, йому важко дихати, швидко втомлюється. У зв'язку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 243 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві зазначив, що з вини підприємства - Відповідача, позивачу заподіяна шкода здоров'ю, він втратив 30 відсотків професійної працездатності безстроково, являється інвалідом 3 групи, постійно звертається за допомогою лікарів, що підтверджується виписними епікризами. Представник позивача зазначив, що в наслідок отримання професійного захворювання змінився ритм життя позивача, зменшилась активність його життєвої діяльності, він змушений прикладати багато зусиль для організації свого життя та постійного підтримання працездатності. Представник пояснив, що позивач знав про шкідливі умови праці, проте не знав і не повинен був знати про перевищення гранично - допустимих концентрацій шкідливих факторів, саме через допущення яких він захворів, в результаті чого переносить моральні та фізичні страждання через отримане профзахворювання. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» позов не визнала та суду пояснила, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Представник зазначила, що підприємство вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань, зокрема не надано висновок медичко - соціальної експертизи, не надано доказів про перенесення позивачем моральних страждань та переживань, позивач не обґрунтував розмір моральних страждань та переживань. Передбачене ст.. 237-1 КЗ про П України відшкодування моральної шкоди відповідачем не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ". Саме такою особою і є позивач. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконання трудових обов'язків , встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії. Такого висновку позивач суду не представив. З матеріалів, доданих до позовної заяви не вбачається, що позивач зазнав стресу, депресії чи інших негативних виявів свого стану в результаті отримання профзахворювання. Також позивач не надав доказів, які б підтверджували факт спричинення моральної шкоди, наявність, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат, а також - про зміну образу і якості життя в зв'язку з професійними захворюваннями. Згідно ст.. 9 Закону України «Про охорону праці» відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові перекладено із роботодавця на страховика. Вони сплачують певну суму страхових внесків і не несуть матеріальних затрат у разі нещасного випадку, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення - Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Представник відповідача вважала, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не повинен відшкодовувати позивачеві моральну шкоду. Суд дослідив матеріали справи: - копію трудової книжки на ім'я [PERSON] встановлено, що позивач пропрацював в шахті «Родіна» та шахтно - будівельному управлінні в період з 26.07.1982 року по професії - гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, підземним прохідником, підземним слюсарем з ремонту устаткування. 14.12.1993 року - звільнений за власним бажанням. - Акт № 10 розслідування професійного захворювання, складений комісією у складі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», Саксаганською СЕС, страхового експерту ФСС, в пункті 16 Акту…вказано період роботи в шкідливих умовах праці з перевищенням гранично - допустимих показників, саме в шахті «Родіна» ВО «Кривбасруда» та «Кривбасшахтобуд» (правонаступником являється ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») , в пункті 17 зазначено причини отримання професійного захворювання, а саме перевищення на робочому місці [PERSON] шкідливих факторів - концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - від 4.2 до 18.1 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м, в пункті 19 Акту встановлено, що винними в спричиненні шкоди здоров*ю Позивачу визнано порушенням адміністрацією шахти «Родіна» та «Кривбасшахтобуд» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вимог ст. 153 КЗ про П Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». - довідку МСЕК від 18.07.2007 року первинно [PERSON] встановлено 20% втрати профпрацездатності, при наступному огляді 08.01.2009 року підтверджено 20% втрати професійної працездатності, 31.01.2011 року встановлено 35% втрати профпрацездатності та визнано інвалідом 3 групи, при огляді 09.01.2013 року встановлено 30% втрати професійної працездатності, встановлено 3 групу інвалідності на безстроковий термін. Лікарями встановлено протипоказання: пил, переохолодження, важка праця. - виписки з історій хвороби, відповідно яких [PERSON] в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово проходив стаціонарне лікування в Інституті промислової медицини, в 9 - й міській лікарні м. Кривого Рогу. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини мені було встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії). Згідно медичних документів позивачеві рекомендовано: нагляд лікарів, прийом медикаментів,щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, прийом бронхолітиків та відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування. Суд приймає до уваги міри прийняті для витребування доказів за заявою представника відповідача з зазначенням строку виконання; міри прийняті відповідачем по витребуванню доказів, відсутність скарг відповідача в том числі до прокуратури про невиконання вимог ухвали про забезпечення доказів, строки розгляду справи, вважає клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи за відсутністю довідки ФССНВВПЗ безпідставним та таким, що лише веде до судової тяганини та відкладення вирішення спору. Суд вважає достатніми докази, зібрані по справі, для належного вирішення спору. Оцінивши докази суд вважає їх належними, допустимими та приймає їх. Вивчивши докази суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди (провину Відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями Відповідача ( порушенням адміністрацією шахти «Родіна» та «Кривбасшахтобуд» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вимог ст. 153 КЗ про Працю Украйни та ст. 13 Закону України « Про охорону праці», визначна актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності, встановлення інвалідності 3 групи, задишку при помірних фізичних навантаженнях, кашель з мокротинням, швидку стомлюваність. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищували гранично - допустимі концентрації, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - Відповідач. Доводи відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що він не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем повинно бути Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, і слід керуватися Законом України „ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності ", є безпідставними, оскільки правовідносини сторін виникли в липні 2007 року, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 153 кодексу законів про працю України встановлено, що «Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Ст. 173 кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяна каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Ст. 237-1 Кодексу законів про працю України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв,язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При вирішенні питання про розмір відшкодування причиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунків ( відповідно висновку МСЕК йому: переохолодження; пил). Згідно наданих виписних епікризів, позивач в результаті отримання професійних захворювань, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста Кривого Рогу, де тривалий час перебував в неврологічному відділенні. Відповідно медичних документів лікарями рекомендовано: спостереження у лікаря; щорічні курси стаціонарного та амбулаторного лікування; оздоровлення в санаторії - профілакторії (Приморськ, Слов'янськ, Одеса). Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив позивач, тобто - 243 000 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а саме 30% втрати професійної працездатності на безстроковий термін, 3 групу інвалідності, вказані зміни потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений систематично проходити лікування, вину підприємства в отриманні професійного захворювання позивачем. Зважаючи на вищевикладене, а також ступінь втрати професійної працездатності позивача - 30% на безстроковий термін, встановлення інвалідності 3 групи, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, суд вважає, що компенсацію за заподіяні моральні страждання позивачеві [PERSON] слід призначити у розмірі 15 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з Відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial