Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розстрочку зі сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.213 року з нього на користь відповідача на утримання їх спільної дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після ухвалення вказаного вище рішення суду позивач зареєстрував інший шлюб з [PERSON], від якого у них народився син [PERSON]. Вказаний шлюб виявився невдалим, а тому сім`я розпалась, а позивач відповідно до рішення суду сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання свого сина [PERSON] Таким чином позивач має аліментні зобов'язання стосовно двох дітей, при цьому позивач має незадовільний матеріальний стан, офіційно ніде не працює. Також позивач наполягає, що державний виконавець під час нарахування суми аліментних платежів не вірно здійснив їх розрахунок виходячи із розрахунку як 1/4 частка від доходу позивача, в той час, як рішенням суду із позивача стягнуто 1/3 частину. З урахуванням вказаного вище позивача утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 26685 грн., які він не в змозі одномоментно чи за кілька разів виплатити на користь [PERSON] у зв'язку із своїм скрутним матеріальним становищем. За вказаних обставин, з метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань та відповідного погашення заборгованості по сплаті аліментів в межах своїх можливостей позивач звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив розстрочити йому сплату заборгованості по аліментах на 48 місяців та відповідно визначивши до сплати 555,94 грн., щомісячно, що на думку останнього забезпечить йому можливість належного виконання своїх аліментних зобов'язань відносно обох його дітей. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та надали суду пояснення аналогічні поясненням, які зазначені у позовній заяві. Окрім того позивач зазначив, що він працює не офіційно, та отримує заробіток, який складає не більше 8000,0 грн., із яких він сплачує аліменти на обох дітей, а також кошти в якості допомоги [PERSON], яка до досягнення дитиною 3-х років не може працювати. За таких обставин, враховуючи наявність у нього значної суми заборгованості по сплаті аліментів, він не має можливості сплатити вказану суму боргу відразу, а тому змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вказаних позовних вимог заперечували у повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні поясненням викладеним у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважав позовні вимоги позивача надуманими, а обставини на які позивач посилається при обґрунтуванні своїх позовних вимог, не доведеними. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог - державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГУТУ юстиції у Черкаській області Носенко О.А. в судове засідання не з'явилась з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку визначеному чинним законодавством. Розгляд вказаної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали суду від 16.04.2018 року. Суд, вивчивши матеріали вказаної справи та доводи якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 05.10.2001 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьком зазначений позивач по справі [PERSON]. Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.05.2013 року із позивача на користь [PERSON] на утримання спільної дочки [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд бере до уваги, що в подальшому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.06.2018 року, розмір стягуваних аліментів із позивача було змінено та встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останньою повноліття. Вказане рішення суду набрало законної сили 16.07.2018 року. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки з 04.04.2013 року по 01.11.2015 року, заборгованість позивача по сплаті аліментів за період з 04.04.2013 року по 01.11.2015 року становить 7019,14 грн.. Разом із тим вбачається, що вказаний розрахунок заборгованості позивача по сплаті аліментів здійснювався із розрахунку 1/4, що не відповідає вказаному вище рішенню суду від 07.05.2013 року. Згідно з даними довідки-розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки за період з 01.01.2014 року по 01.03.2018 року розмір заборгованості по аліментах за період з 01.01.2014 року по 01.03.2018 року становить 23685,34 грн. У судове засідання державний виконавець не з`явився, жодних пояснень суду не надав. Суд бере до уваги, що позивач визначає розмір своєї заборгованості в сумі 26685.0 грн., разом із тим відповідач проти визначеної суми заборгованості в судовому засіданні не заперечувала, таким чином, на підставі ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів наявності у позивача суми заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 26685.0 грн. Однак, як встановлено вище, суд враховує, що нарахування вказаної суми заборгованості здійснювалося з порушенням розміру частки, яка визначена судовим рішенням, що не залежить від волі позивача. Частинами 1 і 2 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження"передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Статтею 180 СК України встановлено безумовний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання ними цього обов'язку передбачені статтею 181 СК України. Сімейне законодавство також передбачає судове встановлення порядку сплати заборгованості та умови звільнення від її сплати. Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, виходячи з матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і такий характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 13, 76-83 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно зі ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні достатні підстави для розстрочки сплати позивачем заборгованості за аліментами у розмірі 26685 грн.. Так, як вже зазначалося вище, початкова сума заборгованості аліментів нараховувалася невірно, позивач має на утриманні іншу дитину від іншого шлюбу на утримання якої із нього стягуються аліменти у розмірі, які встановлені судовим наказом від 29.03.2018 року, який в подальшому було змінено судовим рішенням від 14.06.2018 року, що безумовно впливає на матеріальне становище позивача. Суд не бере до уваги доводи відповідача, стосовно того, що донька позивача та відповідача потребує матеріальної допомоги оскільки навчається в навчальному закладі, адже предметом розгляду даної справи є саме питання неможливості своєчасного виконання позивачем своїх аліментних зобов'язань, а не їх зменшення чи звільнення останнього від їх сплати. Також суд вважає не обґрунтованими доводи відповідача стосовно зміни сімейного стану позивача та наявність в нього зобов'язань перед [PERSON], оскільки факт спільного проживання сторін по справі не спростовує та не скасовує обов'язку позивача по виконанню судового рішення про стягнення із нього аліментів. До такого ж висновку суд приходив у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зміну порядку та зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначену в частці від заробітку, судове рішення по якій від 14.06.2018 року набрало законної сили 16.07.2018 року. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Що стосується інших доказів наданих [PERSON] на спростування позовних вимог позивача, то суд вважає, що вони більше стосуються відповідного відношення батька до виховання своєї дитини та його участі у її житті, однак такі докази не можуть бути достатніми для спростування заявлених позовних вимог позивача. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з нормами ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. Також суд враховує, що відповідно до вказаних вище свідоцтв про народження позивач є батьком як [PERSON] так і [PERSON], який так само як і [PERSON] має право на належне утримання від свого батька. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, має врахувати інтереси обох дітей, які мають рівне право на утримання від свого батька. Разом із тим запропонований позивачем термін розстрочки сплати заборгованості зі сплати аліментів є, на думку суду, з урахуванням заявлених позивачем доходів, не виправданим та належним чином позивачем не мотивованим, оскільки порушує права неповнолітньої дитини на належне утримання від саме обох батьків та рівний між батьками обов'язок стосовно належного матеріального забезпечення своїх дітей. З урахуванням наведених вище норм та положень Конвенції про права дитини суд вважає за необхідне розстрочити сплату заборгованості зі сплати аліментів на один рік, що буде становити 2223 грн. 75 коп. щомісячно протягом наступних 12 місяців з часу набрання рішенням суду законної сили. Таке розстрочення сплати аліментів буде відповідати загальним засадам співмірності, справедливості, розумності, допустимості та можливості з точки зору інтересів дитини та її батька, рівності прав і обов'язків у сімейних відносинах кожного з батьків, регулювання спірних правовідносин з максимально можливим урахуванням на теперішній час інтересів дитини та майнового стану позивача, який сам в судовому засіданні зазначив, що має середньомісячний дохід у розмірі 8000 грн., якого з урахуванням вказаного рішення суду про стягнення на користь [PERSON] та [PERSON] аліментів, буде достатньо для виконання своїх аліментних зобов'язань. Разом з тим, можливість отримання заборгованості за аліментами у спосіб їх розстрочення періодичними платежами щомісячно протягом року, на переконання суду забезпечить на теперішній час можливість здійснення дитиною її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Способи правового регулювання правовідносин зі сплати заборгованості за частинами 1 та 2 статті 197 СК України, а саме відстрочка, розстрочка, часткове та повне звільнення є водночас окремими та взаємопов'язаними заходами сприяння платнику аліментів щодо виходу із важкого матеріального стану, що виник з поважних причин. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 197 СК України та виходячи з системного аналізу наведених правових норм, а також наведених обставини щодо незадовільного матеріального становища позивача, мінливості його доходу як платника аліментів, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати розстрочення сплати заборгованості аліментів, але термін такої розстрочки має бути справедливим та враховувати інтересам як позивача, відповідача по справі так і неповнолітньої дитини на утримання якої вони стягуються. За таких обставин суд приходить о висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial