Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

06.12.2016 позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» (на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 09.01.2014 [PERSON], отримав кредит у розмірі 8103,68 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором та станом на 02.11.2016 має заборгованність у розмірі 20168,31 грн, із них тіло кредиту - 7693,70 грн, відсотки за користування кредитом - 3961,47 грн, пеня - 7693,50 грн, а також штраф 819,64 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явивився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про відкладення слухання справи у зв'язку з тим, що перебуває на лікуванні, але відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що він знаходиться на лікуванні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 30.06.2017заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позов ПАТ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідача 20168,31 грн, стягнуто судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.07.2018 заочне рішення скасоване, справу призначено до слухання. Судом встановлено, що 09.01.2014 [PERSON] підписав Генеаральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до «Умов та правил надання продукту кредитних карт». При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 1.1.3.2.11 Умов та правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборговаост, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком. За умовами вказаного вище договору [PERSON] отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8103,68 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди позичальник зобов'язується погашати заборгованість починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, шляхом внесення 405,51 грн. Пунктом 2.2 Генеральної угоди визначено, що при порушення строків повернення заборгованості більше ніж на 31 день, при зобов'язаннях, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 832,64 грн. Статтею 526 ЦК України визначено, що зов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями відповідно до умов Договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається з наданого банком розрахунку, заборгованість за Генеральною угодою б/н від 09.01.2014 станом на 02.11.2016 складає 20168,31 грн, із них тіло кредиту - 7693,70 грн, відсотки за користування кредитом - 3961,47 грн, пеня - 7693,50 грн, а також штраф 819,64 грн Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банком нарахована пеня в сумі 7693,50 грн за період з 01.10.2014 по 02.11.2016. Статтею 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Оскільки АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом 06.12.2016 пеня підлягає стягненню з відповідача з грудня 2015 по 02.11.2016, тобто банком було нараховано пеню у розмірі 307,74 грн за грудень 2015, у такомуж розмірі за кожен місяць з січня 2016 та по листопад 2016, отже відповідно до розрахунку заборгованості за пенею, у межах строку позовної давності, становить 3385,14 грн. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду № 310/11534/13-ц від 04.07.2018. Крім того, Генеральною угодою передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з того, що одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними, вони не повинні застосовуватися судом. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 819,64 грн задоволенню не підлягають. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладаєть на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені тільки на 74,6% судовий збір підлягає стягненню у розмірі 74,6% від сплаченої суми, тобто 1028,00 грн (1378*74,6). На підставі викладеного,

Outcome: partial