Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом - будинком [ADDRESS]. Свої позовні вимоги вони мотивують тим, що зазначений будинок належить їм на праві власності, в такому окрім них зареєстровані відповідачі - їхня колишня невістка та її син - їх онук [PERSON], [INFO], які були зареєстровані у вказаному житлі, однак в даному будинку ніколи не проживали і не проживають в такому на даний час, обов'язків по утриманню житла не несуть, а постійно мешкають по [ADDRESS]. Зазначили, що реєстрація відповідачів в даній квартирі порушує їхні права, як власників, володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, на підставі чого просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним будинком та зняти їх з реєстрації за цією адресою. В судовому засіданні позивачі позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та доповнили, що відповідачка [PERSON] з 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із їхнім сином [PERSON], у якому в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Дружина сина із дітьми була зареєстрована у належному їм будинку в 2008 році у зв'язку з необхідністю отримання кредиту. Фактично відповідачка взагалі не проживала у будинку, не користувалась таким. Після розлучення в 2011 році з [PERSON] відповідачка [PERSON] із молодшим сином [PERSON] мешкає по [ADDRESS]. Зазначили, що відповідачі не проживають у будинку без поважних причин, будь-яких перешкод у користуванні житлом їм ніхто і ніколи не чинив, жодних їх речей у будинку немає та витрат на утримання такого вони не несуть. Просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36) та оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок» (а.с.46). За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та Залізничний районний відділ ГУ ДМС України у Львівській області, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не направили в суд своїх представників, а представник органу опіки та піклування подав заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності їх представника, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України). Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Судом встановлено, що 1/2 частина будинку №5 по вул.Олесницького у м.Львові належить на праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням від 02.11.2001 року (а.с. 6), витягом №18443215 від 09.04.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7), а також довідкою ЛКП «Левандівка» від 05.02.2014 року (а.с.10). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку, виданої ЛКП «Левандівка» від 05.02.2014 року, в будинку [ADDRESS] (1/2 частина) зареєстровано п'ятеро осіб: позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Також встановлено, що відповідачка [PERSON] з 27.07.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивачів [PERSON] (а.с.12), в якому у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно даних ЛКП «Левандівка» відповідачка із дітьми була зареєстрована в будинку по [ADDRESS] в 2008 році (а.с.10). Як вбачається із копії рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13.01.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.15), після чого остання уклала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]» (а.с. 14). З пояснень позивачів вбачається, що їхня колишня невістка фактично взагалі не проживала у будинку, не користувалась таким, а була зареєстрована з дітьми у будинку з метою виконання умов для отримання кредиту в банку. Також вони ствердили, що після розлучення в 2011 році з [PERSON] відповідачка [PERSON] із молодшим сином [PERSON] мешкає по [ADDRESS] (а.с.16). Наведене підтверджується актом ЛКП «Левандівка» № 50 від 05.02.2014 року (а.с.11). Судом також безспірно встановлений той факт, що відповідачам ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, такі не користуються ним та не приймають участі в утриманні такого протягом вказаного періоду часу. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації по по [ADDRESS] і не проживають в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини їхньої відсутності чи наявність домовленості між ними і власниками житла щодо порядку користування будинком, тому [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житлом - будинком [ADDRESS]. Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382 ІV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] достатньо рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Крім того, позивачем, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не представлено суду доказів того, що органи уповноважені на здійснення функцій щодо зняття з реєстрації за місцем проживання фізичних осіб не виконують вимоги закону.

Outcome: partial