Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10006/0114 філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 153626 від 17.12.2012 року. Позов обґрунтовує тим, що 17 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір № 153626 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки із встановленим лімітом у сумі 14700.00 грн. За даним договором було встановлено відсоткову ставку річних у розмірі 19.5%. На момент укладання Договору він працював у відповідача керуючим Хустським відділенням. Відповідачем було збільшено відсоткову ставку за договором із 19.5% на 24% річних. Таке збільшення відсоткової ставки було проведено без його згоди та без будь-якого попередження. Підвищення відсоткової ставки відповідачем було зроблено зразу після його звільнення із роботи, тобто із дати звільнення 06.03.2014 року. Дана обставина вказує на грубе порушення банком законодавства як цивільного, так і спеціального, яке регламентує діяльність банків, а також порушення прав позивача як споживача, що є підставою на його думку для визнання договору № 153626 від 17.12.2012 року недійсним. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. До суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, у заяві позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10006/0114 філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» Комарова Н.Й. в судове засідання також не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у заяві заперечила проти задоволення позову. Також відповідачем до суду надіслано заперечення на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, підписавши кредитний договір засвідчив, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами та тарифами, погоджується вважати положення правил та тарифів обов`язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі кредитного договору. Звертає увагу суду на той факт, що позивач працював в АТ «Ощадбанк» і був ознайомлений з тарифною політикою банку та умовами кредитування його працівників, що також спростовує твердження позивача про будь-яке порушення його прав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить висновку, що позов із наведених у ньому мотивів підлягає частковому задоволенню з таких підстав. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 17.12.2012 року між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10006/114 філії - Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір №153626 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та встановлено кредит у розмірі 14 700,00 грн. Відповідно до п. 1.1.4 договору встановлено, що строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 19,5 % річних і сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 24% річних. На момент укладення кредитного договору позивач працював у відповідача керуючим Хустського відділення. Дана обставина не підлягає доведенню, оскільки визнається сторонами по справі. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № 1153626 від 17.12.2012 року, станом на 01.10.2014 року, [PERSON] відкрито відновлювальну кредитну лінію під 19,5% річних з лімітом кредиту - 14700,00 гривень, а 06.03.2014 року - з дати його звільнення з роботи - під 24% річних. Отже, відповідачем було збільшено відсоткову ставку за договором з 19,5% на 24% річних і таке збільшення відсоткової ставки позивач вважає незаконним і таким, що дає підстави для визнання кредитного договору в цілому недійсним, оскільки збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом відповідач в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст.11 , ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що Фінансові послуги врегульовують питання щодо відомостей, які кредитодавець має у письмовій формі повідомити споживачеві перед укладенням договору споживчого кредитування. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч. 4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Судом також встановлено, що в кредитному договорі №153626 від 17.12.2012 року укладеного між АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10006/114 філії - Закарпатське облуправління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] наявні відомості про те, що позичальник до укладання договору був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Позивач був ознайомлений з інформацією, яка була фактично викладена безпосередньо у змісті самого договору, який був розроблений відповідачем. Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру та типу відсоткової ставки, порядку її нарахування, періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору. Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, [PERSON] з моменту підписання кредитного договору обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру та типу відсотків, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Суд констатує, що позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір, тип та терміни сплати відсотків та інших платежів, у зв`язку з чим відсутні підстави визнати кредитний договір недійсним в цілому. Разом із цим недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З огляду на встановлене, суд приходить висновку, що несправедливим є збільшення банком для споживача фіксованої процентної ставки, визначеної кредитним договором № 153626 від 17.12.20012 року з 19,5% на 24% річних і такі положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну процентної ставки є підставою для визнання їх дискримінаційними щодо споживача та недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд вважає доведеним, що при укладенні між сторонами кредитного договору так і в процесі його виконання, відповідачем встановлені дискримінаційні по відношенню до позивача правила зміни відсоткової ставки, а тому позов про визнання кредитного договору недійсним, підлягає до задоволення у частині, що стосується зміни відсоткової ставки за кредитом. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial