Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

21.10.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 23821,66 грн., посилаючись на те, що остання з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та підписала Заяву № б/н від 23.02.2010, якою підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 10.09.2020 виникла заборгованість у розмірі 23821,66 грн., яка складається з: 22851,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим); 969,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102,00 грн. До позовної заяви позивач додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.56,57). На запит суду 03.11.2020 надійшла інформація про місце проживання [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.62). Ухвалою від 04.11.2020 відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274, 279 ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, позивачу - відповіді на відзив (а.с.63), вказану ухвалу направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатком на 29 арк., останній вручено направлену судом кореспонденцію 16.11.2020, що підтверджується роздруківкою трекінгу поштового відправлення із офіційного сайту АТ "Укрпошта" (а.с.67). Від сторін жодних клопотань чи заяв не надходило, відповідачем відзив на позов у визначений судом строк не подавався. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.35-38). Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2010 сторони уклали кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, а саме про відкриття рахунку та оформлення на її ім`я кредитної картки «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 1000,00 гривень,базовою процентною ставкою 2,5% на місяць на залишок заборгованості, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.19). 23.02.2010 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», про що поставила свій підпис у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році) - 2,5%. Також зазначено строк внесення щомісячних платежів, що складають 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. і не більше залишку заборгованості - до 25 числа кожного місяця, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пеня(1) = базова процентна ставка по договору /30 - нараховується за кожен день прострочки; пеня (2) =1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а.с.20). Факт підписання [PERSON] вказаних заяви-анкети та довідки про умови кредитування відповідачем не спростований та не оспорюється. До кредитного договору банк додав розрахунки заборгованості (а.с.5-8,9-14,15-16), виписку за договором № б/н станом на 14.09.2020 (а.с.39-54), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.88), довідку про видачу [PERSON] кредитних карток (а.с.17), довідку про умови кредитування (а.с.20) та витяг із Умов та правил надання банківських послуг (а.с.21-38). Із довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що на підставі вищевказаного кредитного договору №б/н були видані картки № [NUMBER] дата відкриття 24.02.2010 термін дії 01/14, № [NUMBER] дата відкриття 24.12.2013 термін дії 12/17, № [NUMBER] дата відкриття 14.02.2017, термін дії до 05/2020 (а.с.17). За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (даліКонвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає (Постанова Верховного суду від 18.09.2019 у справі № 595/1849/16ц). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Приписами статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим кредитом та заборгованість за простроченими відсотками. Посилання позивача на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/. як невід`ємні частини спірного договору, являються безпідставними, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зазначені в цих документах. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) та узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом враховується, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Враховуючи, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» є частиною кредитного договору, оскільки підписана відповідачем, а фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом є частково обґрунтованими. Так, вирішуючи справу в частині вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.02.2010, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 01.09.2020 сума заборгованості за кредитом разом складає 23821,66 грн., з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту банк зазначає 22851,76 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 969,90 грн. (а.с.21). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] за картковим рахунком № [NUMBER] , кредитний ліміт змінювався в період з 24.02.2010 по 05.12.2018 в межах сум від 1000,00 грн. до 21000,00 грн. Останні зміни кредитного ліміту: 20.06.2017 збільшення кредитного ліміту до 11000,00 грн., 13.10.2017 - до 12000,00 грн., який 19.12.2019 зменшено до 0,00 грн. (а.с.28). Проте, у наданій позивачем довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (зазначена інформація по картковому рахунку [NUMBER] ), показники не співпадають із зазначеними у виписці показниками, а саме відсутня інформація про збільшення кредитного ліміту 07.11.2016 до 13000,00 грн., збільшення кредитного ліміту 22.09.2017 до 21000,00 грн., а інформація за 14.02.2017 про збільшення кредитного ліміту до 13000,00 та до 15000,00 грн. зазначена по іншій кредитній картці - [NUMBER] . Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23821,66 грн. суд вважає безпідставними, оскільки позивач, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не зазначає в позовній заяві та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, коли і на підставі чого виникла така заборгованість, так як матеріалами справи підтверджується належними доказами збільшення кредитного ліміту по кредитному договору з [PERSON] в розмірі 7700,00 грн. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявленого розміру заборгованості за тілом кредиту 23821,66 грн., а тому підлягає стягненню сума кредиту в розмірі 7700,00 грн. Враховуючи викладене, суд зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7700,00 грн., заборгованість за відсотками в заявленому розмірі 969,90 грн., а всього - 8669,90 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 765,02 грн. (8669,90 / 23821,66 х 2102,00).

Outcome: partial