Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

19.03.2018 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, виключення відомостей з актового запису, внесення змін і доповнень до нього та стягнення аліментів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд: визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису про народження [PERSON] №796 від 11 листопада 2009р., складеного Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, відомості про батька дитини, записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, та внести зміни до актового запису про народження №796 від 11 листопада 2009р., складеного Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, зазначивши у графі «Відомості про батька: Прізвище, власне ім`я, по батькові:» - « [PERSON] », а також доповнити даний актовий запис графою «Відомості про батька: Громадянство:» - «Громадянин України»; Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 2002 році вона познайомилась з [PERSON] , [INFO] . З 2006 року вона почала підтримувати близькі стосунки з Відповідачем і вони почали мешкати у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також разом з ними мешкав син позивачки - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем я не укладався, згоду на реєстрацію його місця проживання у квартирі за адресою [ADDRESS] , позивач не надавала. [INFO] [PERSON] народила другого сина, якого назвала [PERSON] . Позивач стверджує, що біологічним батьком [PERSON] являється відповідач, що він визнавав як під час її вагітності, так і після народження сина. Мати Відповідача ( [PERSON] ), а також його вітчим ([PERSON]) також визнавали, що батьком [PERSON] дійсно є відповідач. Вони провідували дитину, проводили з ним час. Незадовго до народження сина позивач дізналась, що в період спільного проживання з відповідачем і в період її вагітності, відповідач мав стосунки з кількома іншими жінками, тому після народження сина [PERSON] позивач не стала наполягати на внесенні відомостей про відповідача як батька дитини до свідоцтва про народження дитини. У зв`язку з цим відомості про батька сина [PERSON] до його свідоцтва про народження були внесені зі слів матері, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, і зазначено, що батьком дитини являється [PERSON] (тобто, зазначено прізвище матері, а ім`я та по-батькові співпадає з ім`ям і по-батькові Відповідача). В судове засідання представник позивача з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судове засідання з`явилися, позовні вимоги визнали частково, заперечували в лише в частині розміру аліментів. Також відповідачем подано відзив на позов Вх. № 31650 від 06.07.2018 року, в якому відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково та зменшити розмір аліментів, що просить стягнути відповідач у зв`язку з тим, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.11.2009 року (а.с. 10) Відомості про батька були внесені зі слів матері, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, і зазначено, що батьком дитини являється [PERSON] (тобто, зазначено прізвище матері, а ім`я та по-батькові співпадає з ім`ям і по-батькові Відповідача). Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. 21.06.2018 року Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Однак від представника позивача надійшло клопотання про відкликання заяви про проведення експертизи, з огляду на те, що відповідач в цій частині позов визнав. Отже, дослідивши матеріали справи та надані докази, а також враховуючи фактичне визнання позову в частині про визнання батьківства, суд вважає за необхідне їх задовольнити. Стосовно позовних вимог про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення цього позову до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у ч. 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Надані сторонами письмові пояснення та докази свідчать про наявність між сторонами спору про розмір аліментів на утримання дітей, факт батьківства відповідачем визнається і не оспорюється. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Відповідач у своєму відзиві вказує, що в частині розміру аліментів вважає позовні вимоги завищеними, та вказав, що визнає розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи повних 9 років. Відповідно до ЗУ "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік", прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 июня - 2027 грн. Однак, відповідач вказує, що визнає розмір аліментів в сумі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак одна тисяча гривень вже є меше аніж 50% прожиткового мінімуму від 2027,00 грн. [PERSON] є батьком ще трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . ' Також у відповідача є непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером за віком. Однак відповідачем жодним чином не підтверджено, що [PERSON] є непрацездатною, і те, що вона перебуває на утриманні [PERSON] Максимальний розмір аліментів на трьох і більше дітей встановлюється на підставі ч. 5 ст. 183 СК України у такому розмірі: половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на те, що у [PERSON] є четверо дітей, розмір аліментів на одного з них може бути не більше 1/8 частини від доходу платника аліментів. Окрім цього відповідач вказує, що він є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 31.07.2002, номер запису про включення відомостей до ЄДР 2 480 017 [NUMBER] , є платником єдиного податку на другій групі оподаткування. Інших доходів немає, а отже стягнення аліментів на утримання дитини в частині від заробітку буде ускладнено такими факторами: податкове звітування фізичної особи-підприємця відбувається за результатами діяльності за минулий квартал протягом 40 днів; платник єдиного податку декларує не чистий дохід (з урахуванням усіх витрат, у тому числі на оплату праці найманих працівників), а свої обороти, а отже визначення доходу не може бути підтверджено відомостями з декларації. Враховуючи вищевикладене, просить суд призначити аліменти в твердій грошовій сумі. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши позиції сторін, дійшов обґрунтованого висновку про призначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. на утримання неповнолітнього [PERSON] Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір за подачу позовної заяви в частині визнання батьківства, що підтверджується оригіналом квитанції № 0.0.988324761.1 від 1409,60 грн. А тому, судовий збір в розмірі 1409,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial