Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

12.20.18 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та виписати його, у зв'язку з відсутністю останнього без поважних причин. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS], продав позивачу відповідно до договору купівлі-продажувід 08.10.2008 11/25 частин квартири, виїхав з неї, проте не знявся з реєстрації. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 08.10.2008 відповідач продав позивачу 11/25 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2008 № 21227997 підтверджується власність позивача на 11/25 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 9). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 20.12.2018 [PERSON] зареєстрований з 21.12.2006 в квартирі [ADDRESS] (а.с.15). Згідно акту від 16.02.2019 [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, проте не проживає з 08.10.2008. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимоги про зняття з реєстрації відповідача, оскільки вказана вимога є передчасною. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір. Одночасно підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial