Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

фізична особа - підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7251 грн. 11 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 7494 грн. 71 коп. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [PERSON] працювала продавцем згідно укладеного між ними 15 липня 2013 року трудового договору з 15 листопада 2013 року по 04 листопада 2013 року. Трудовий договір зареєстрований 17 липня 2013 року за № 18071300203 в Кролевецькому районному центрі зайнятості. З 04 листопада 2013 року [PERSON] звільнена в зв'язку з втратою довір'я за п.2 ст.41 КЗпП України. Трудовий договір знято з реєстрації в Кролевецькому районному центрі зайнятості 04.11.2013 року. З [PERSON] 15 листопада 2013 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Проведеною 30 жовтня 2013 року інвентаризацією підзвітних [PERSON] товарно-матеріальних цінностей виявлено нестачу на суму 14251 грн. 11 коп. Це підтверджується звіряльною відомістю результатів інвентаризації товарів, матеріалів, тари та грошових коштів в торгівлі від 30 жовтня 2013 року, товарно-грошовим звітом № 1005, № 1007 з 24.10.2013 року по 30.10.2013 року матеріально-відповідальної особи [PERSON] та інвентаризаційним описом товарів, тари і грошових коштів від 30.10.2013 року. Названими документами підтверджується також і вина відповідачки [PERSON] в нестачі товарно-матеріальних цінностей. Частину нестачі в сумі 7000 грн. 00 коп. відшкодувала громадянка [PERSON], тому сума позову складає 7251,11 грн. із розрахунку: 14251 грн.11 коп. - 7000 грн. 00 коп. - 7251 грн. 11 коп. Добровільно відшкодувати шкоду відповідачка не погоджується. Позивачка, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Під час проведення попереднього судового засідання вона пояснила, що і прийняттям на роботу [PERSON] і позовом займалося Кролевецьке міське споживче товариство, а вона лише підписувала документи, які їй надавали. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.66). Під час проведення попереднього судового засідання вона позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що їй не було передано в установленому порядку товарно-матеріальні цінності та кошти під звіт згідно з інвентаризаційними описами № 1 та №2, як зазначено в договорі про повну матеріальну відповідальність. В приміщенні магазину № 35 здійснюють підприємницьку діяльність два підприємці - ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] Вона працювала відповідно до графіку (2 дні роботи 2 вихідних) та здійснювала реалізацію товарів як у ФОП [PERSON] так і в у ФОП [PERSON], в свою чергу найманий працівник ФОП [PERSON] також працювала по графіку та здійснювала торгівлю у ФОП [PERSON] без укладення трудового договору. Відповідно до Договору співробітництва від 01.07.2013 року, що був укладений між Кролевецьким міським споживчим товариством та фізичною особою - підприємцем [PERSON], сторони зобов'язалися співробітничати. Споживче товариство надало позивачу в користування частину магазину №35, торгівельне обладнання та інвентар. В свою чергу ФОП [PERSON] зобов'язалася: а) ввести реєстри роздрібних цін; б) подавати споживчому товариству звіт про обсяги реалізації закуплених товарів; в) одержану торгову виручку від реалізації товарів здавати в касу підприємства; г) надавати споживчому товариству фінансову та статистичну звітність згідно з встановленими формами. Крім того, ФОП [PERSON] несе відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, обладнання і малоцінного інвентарю, що передбачено пп.4.2 Договору. Відповідно до розпорядження Кролевецького міського споживчого товариства №31 від 30.10.2013 року в складі комісії було проведено інвентаризацію цінностей та розрахунків по діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] Після проведення інвентаризації у ФОП [PERSON] працівник [PERSON] визнала, що допустила нестачу у ФОП [PERSON] Вона (відповідачка) не погодилася з нестачею, встановленою під час інвентаризації, а своїм підписом на відомостях засвідчувала лише факт проведення інвентаризації, а не визнання її результатів. Вона звернулася до Кролевецького РВ УМВС про проведення перевірки за фактом нестачі товарно-матеріальних цінностей, але в зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] повідомила, що всі питання буде вирішувати без правоохоронних органів, перевірка була припинена. Представник відповідачки в судовому засіданні підтримала заперечення відповідачки. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідачки, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачкою і відповідачкою 15 липня 2013 року укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який 17 липня 2013 року було зареєстровано в Кролевецькому районному центрі зайнятості (а.с.5). Як вбачається з п.2 цього Договору відповідачка зобов'язалася виконувати обов'язки продавця роздрібної торгівлі, забезпечити збереження переданих їй товарно-матеріальних цінностей, дотримуватися правил охорони праці, техніки безпеки, протипожежних заходів. Вказаний трудовий договір розірваний сторонами 04 листопада 2013 року, оскільки відповідачка звільнена в зв'язку з втратою довір'я відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.5). 15 липня 2013 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 якого відповідачка у порядку та на умовах, визначених цим Договором, та на підставі п.1 ст.134 та ст.135 КЗпП України прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості всіх переданих їй під звіт позивачкою в установленому порядку товарно-матеріальних цінностей та коштів згідно з інвентаризаційними описами №1 та №2, що додаються до цього Договору, а також за незабезпечення цілості тих товарно-матеріальних цінностей та коштів, що будуть передаватись їй під звіт позивачкою протягом усього строку дії цього Договору. Однак, як вбачається з пояснення відповідачки та не заперечується позивачкою та її представником, додатків з інвентаризаційними описами №1 та №2 до вищезазначеного договору немає. Крім того, в порушення вимог пп. «в» п.3 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, згідно з яким при зміні матеріально відповідальних осіб (на день прийому - передачі справ) проведення інвентаризації є обов'язковим, на день прийому відповідачкою товарно-матеріальних цінностей інвентаризації проведено не було. Указані обставини не заперечуються представником позивачки під час розгляду справи в суді. У відповідності до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік №447/24), затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» (далі Перелік). Цей Перелік не підлягає розширеному тлумаченню. Договори про повну матеріальну відповідальність із працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному Переліку не вказані, юридичної сили не мають. Поряд з цим, при укладенні між сторонами трудового договору і вищезазначеного договору про повну матеріальну відповідальність відповідачці не визначені службові обов'язки по виконанню робіт, які входять у зазначений Перелік, посада продавця також не входить в Перелік, а тому укладений договір про повну матеріальну відповідальність за вказаних обставин є сумнівним. Відповідно до Договору співробітництва від 01 липня 2013 року, укладеного між Кролевецьким міським споживчим товариством та фізичною особою - підприємцем [PERSON], споживче товариство надало позивачці в користування частину магазину №35, торговельне обладнання та інвентар. В свою чергу відповідно до пп.2.3.5 п.2.3 Договору ФОП [PERSON] зобов'язалася: а) ввести реєстри роздрібних цін; б) подавати споживчому товариству звіт про обсяги реалізації закуплених товарів; в) одержану торгову виручку від реалізації товарів здавати в касу підприємства; г) надавати споживчому товариству фінансову та статистичну звітність згідно з встановленими формами. Крім того, пп.4.2 Договору передбачено, що ФОП [PERSON] несе відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей, основних засобів, обладнання і малоцінного інвентарю. (а.с.7-12) Як вбачається з пояснення відповідачки і не заперечується представником позивачки за період роботи відповідачки у ФОП [PERSON] в приміщенні магазину № 35 здійснювали підприємницьку діяльність два підприємці - ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] [PERSON], з якою ФОП [PERSON] не укладала трудовий договір, працювала без законних підстав продавцем у ФОП [PERSON] Таким чином, до товарно-матеріальних цінностей у магазині №35, де працювала відповідачка, був вільний доступ не лише для відповідачки і її роботодавця ФОП [PERSON], а також і для продавця [PERSON], яка також працювала у ФОП [PERSON] без трудової угоди. За таких обставин позивачка, в порушення своїх зобов'язань, передбачених ст.131 КЗпП України і пп.4.2 п.4 Договору співробітництва не створила відповідачці умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їй майна. Відповідно до розпорядження Кролевецького міського споживчого товариства №31 від 30.10.2013 року комісією було проведено інвентаризацію цінностей та розрахунків по діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з пояснення свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були у складі інвентаризаційної комісії, інвентаризація проводилася шляхом виявлення фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей у ФОП [PERSON], які вони відобразили в інвентаризаційному описі від 20.10 2013 року (а.с.16-34) і при зіставленні фактичної наявності з даними бухгалтерського обліку (товарно-грошових звітах №1005-1007 за період з 24.10.2013 р. до 30.10.2013 року (а.с.14-15)) ними було встановлено нестачу у розмірі 14251 грн. 11 коп., що підтверджується відомістю результатів інвентаризації від 30.10.2013 р. (а.с.35). Однак результати проведеної інвентаризації не доводять тієї обставини, що нестача виникла саме з вини відповідачки, оскільки для правильного проведення інвентаризації необхідно було встановити суму товарно-матеріальних цінностей та коштів, що були передані відповідачці у встановленому порядку на момент допуску її до роботи і надходження товару в період її роботи (згідно графіку), але необхідної інформації для визначення лишків або нестачі з матеріалів, наданих ФОП [PERSON], отримати неможливо. Крім того, не вирішувалось питання про встановлення вини самої позивачки та [PERSON], які безпосередньо мали право розпорядження та продажу товарно-матеріальних цінностей. Відповідачка не погодилася з встановленою нестачею під час інвентаризації та звернулася до Кролевецького РВ УМВС про проведення перевірки за фактом нестачі товарно-матеріальних цінностей в магазині ФОП [PERSON], але перевірка була припинена в зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] повідомила, що всі питання буде вирішувати без правоохоронних органів, що підтверджується висновком старшого о/у ДСБЕЗ Кролевецького РВ УМВС в Сумській області Малюшина А.Є. від 06.11.2013 року (а.с.47). Працівник [PERSON], яка не перебувала і не перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON], що підтверджується нею самою та не заперечується представником позивачки, визнала, що допустила нестачу у ФОП [PERSON], в результаті чого відшкодувала 7000 грн. нестачі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2388 від 31.10.2013 року на суму 7000 грн. (а.с.36). При цьому згідно ч.ч.1, 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно зі ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства провести витрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника. Протягом розгляду цивільної справи позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмету доказування, а саме: про наявність нестачі, зважаючи, що при прийнятті на роботу відповідачці не передавалися належним чином товарно-матеріальні цінності, а тому незрозуміло як вираховувалася нестача, про наявність вини відповідачки у нестачі, виявленій під час інвентаризації, зважаючи на те, що за час роботи відповідачки до товарно-матеріальних цінностей крім неї мали доступ та право розпорядження ними принаймні ще дві особи - ФОП [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, вимога роботодавця про стягнення з відповідачки коштів у відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків, є необґрунтованою по суті, оскільки факт заподіяння шкоди відповідачкою, а також наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України для покладення на неї матеріальної відповідальності за шкоду (ст.138 КЗпП України), не доведені. Доводи відповідачки і її представника позивачкою та її представником у передбачений цивільним процесуальним законом спосіб (ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України) не спростовані. За таких обставин відсутні підстави, передбачені п.1 ст.134 КЗпП, для притягнення відповідачки до повної матеріальної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з позивачки підлягають стягненню на користь відповідачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме 930 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги (а.с.57-63). Враховуючи наведене та

Outcome: approved