Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що будинковолодіння в [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько сторін [PERSON]. Останньому також належали земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території с.Мишин Коломийського району, площами 0,2440 га, 0,2491 га та 0,1820 га. [INFO] [PERSON] помер. Останній залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачам в рівних частинах. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2012 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 3/4 частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а за позивачем [PERSON] - на 1/4 частину цього майна. Однак, державний нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на земельні ділянки. Оригінал Державного акту на право власності на вказані земельні ділянки втрачено. Тому позивачі, посилаючись на ч. 4 ст. 120 ЗК України, просять визнати за ними в порядку спадкування право власності на зазначене майно, зокрема за [PERSON] на 3/4 частини, а за [PERSON] - на 1/4 частину кожної з цих земельних ділянок. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, 09.12.2016 року позивач [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON], звернулася до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 63). Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Сільський голова с. Мишин 28.11.2016 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій вказує, що позовні вимоги відповідач визнає та просить справу розглядати без участі представника цієї ради (а.с. 47). В зв'язку з неявкою в судове засідання вищевказаних учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтв про народження батьками позивачів вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,11). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище із "[PERSON]" на "[PERSON]", уклавши 14.09.1985 року шлюб з [PERSON] (а.с.11). Згідно із заповітом, посвідченим 25.11.2002 року секретарем виконкому Мишинської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №136, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] та [PERSON], тобто позивачам в рівних частинах (а.с.15). Згідно з даними свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданих відповідно [INFO] та 02.03.2015 року, батько позивачів [PERSON] помер [INFO] в с.Мишин Коломийського району, а мати [PERSON] - [INFO] в м.Коломиї Івано-Франківської області (а.с. 9, 14). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.03.2012 року за [PERSON]визнано право власності на 3/4 частини будинковолодіння, що знаходиться в [ADDRESS], а за [PERSON] на 1/4 частину вказаного будинковолодіння. Право власності на вказані частки майна зареєстроване за позивачами в ОКП «Коломийське МБТІ» 16.05.2012 року в реєстрову книгу № 2, номер запису 537, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав №34151311 (а.с. 16, 17). Відповідно до наявної в справі копії вказаного Державного акту вбачається, що він виданий 25.12.1994 року на ім'я [PERSON] (а.с.13). Згідно з даними витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, виданого управлінням Держземагентства у Коломийському районі 06.03.2015 року, у вказаному Реєстрі містяться відомості про спірні земельні ділянки, право власності на які зареєстровано за [PERSON] на підставі вищевказаного Державного акту (а.с.18-26). Судом встановлено, що зазначений Державний акт втрачено, про що позивачем подано оголошення в газету "ЗР Інформ" №1 (1051) за 01.01.2016 року (а.с.31-32). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори 01.04.2016 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ (державний акт), який підтверджує право власності померлого [PERSON] на спадкове майно (земельні ділянки) у спадкоємця відсутній (а.с.30). 08.04.2005 року позивачі звернулися до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 53). Судом встановлено, що згідно з даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №46021639, виданої вказаним нотаріусом 03.12.2016 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.50). Судом також встановлено, що згідно з даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №46062882, виданої вказаним державним нотаріусом 07.12.2016 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрита спадкова справа №282, за номером у спадковому реєстрі - 3999273 (а.с.52). Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до правил ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачами права власності на спірне майно у відповідності до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, враховуючи частки кожного з них у вищевказаному будинковолодінні. На підставі наведеного, ст.392, 1268 ЦК України, ст. 120 ЗК України, та,

Outcome: approved