Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] подала до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про відшкодування вартості комунальних платежів за утримання квартири в розмірі 7433.5 грн. за період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р., стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн. та судових витрат. У позовній заяві зазначено, що позивач, як співвласник житла - квартири [ADDRESS] несла витрати по оплаті комунальних платежів, за послуги які надаються різними організаціями. Однак відповідач, який є співвласником жила, проживає в квартирі і використовує спільно з іншими співвласниками надані комунальні послуги, постійно ухиляється від оплати за дані послуги та не відшкодовує добровільно понесені витрати за дані послуги позивачем. Моральну шкоду обґрунтовувала необхідністю одноособово нести витрати по комунальних платежах, що перешкоджало їй витрати проводити на інші потреби. Представник позивача та позивач просили позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивача суму половини оплачених комунальних платежів в розмірі 7433.5 грн. за період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р., стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн. та судових витрат. Відповідач в судові засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, однак, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, квартира є спільним майном подружжя, оскільки набута у власність згідно розпорядження міського голови від 03.11.2006р. №615-р, а шлюб розірвано 24.09.2008 року згідно рішення суду від 03.12.2007 року попередньо укладений 04.08.1993р. (а.с.6-8). В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. В період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р. позивач, як співвласник житла - квартири [ADDRESS] несла витрати по оплаті комунальних платежів, за послуги які надаються різними організаціями, а саме: за електроенергію, водопостачання, водовідведення, газопостачання, телефон, послуги за утримання будинку, понесені витрати на вищезазначені послуги становлять розмір -14 887 грн. за даний період, що підтверджено платіжними квитанціями, які звірені судом з оригіналом (а.с.10-36, 57-65). Зазначена обставина нічим не спростована. Однак відповідач, який є співвласником житла, проживає в квартирі і використовує спільно з іншими співвласниками надані комунальні послуги, постійно ухиляється від оплати за дані послуги та не відшкодовує добровільно понесені витрати за дані послуги позивачем, на звернення не реагує (а.с.9). За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Це ж і передбачає ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оскільки, як встановлено судом, такі послуги надавалися до квартири [ADDRESS], власники і споживачі якої приймали і використовували дані послуги, а позивач їх оплачувала. За нормами ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені відповідними органами. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Однак, не заслуговують на увагу суду доводи відповідача, про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000грн., враховуючи таке. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в т.ч. у зв'язку з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач не довела суду обставини, за якими вона три роки була обмежена у витратах на інші потреби, оскільки звернення її до суду не протягом 3-річного строку оплати, а швидше змогли б спрямовувати витрати на різні інші потреби, пред'явивши позов до суду за менш тривалий період та стягнення з відповідача органами ДВС на виконання такого рішення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.526, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України,

Outcome: partial