Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати за нею право власності на 65/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS], за відповідачем [PERSON] - право власності на 65/200 частин зазначеного домоволодіння в порядку спільного майна подружжя, також позивач просить покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначала, що 24 листопада 1984 року між сторонами зареєстровано шлюб, за час шлюбу подружжям придбане нерухоме майно, а саме 65/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначене майно зареєстроване у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10.02.1987 року. 07 липня 1999 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, спорів щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном у сторін не виникало. Проте з 2013 р. фактичне місце знаходження Відповідача Позивачці не відоме, за адресою реєстрації він фактично не мешкє, внаслідок чого Позивачка позбавлена можливості реалізовувати своє право власності. Домовленості про добровільний поділ зазначеного майна між сторонами в установленій законодавством формі не досягнуто. У судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснили суду про обставини викладені вище, просили розподілити спільне майна подружжя наступним чином: за [PERSON] визнати право власності на 65/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS], за відповідачем [PERSON] право власності на 65/200 частин зазначеного домоволодіння в порядку спільного майна подружжя, також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач гр. [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач гр. [PERSON] не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 1984 року. За час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] придбано 65/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу, посвідчений держаним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Зінченко Р.П. від 30.01.1987 року, р.№1-372. Право власності на зазначене майно зареєстроване у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10.02.1987 року, запис 3630632. і « 07» липня 1999 року шлюб між сторонами розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 07.07.1999 року). Домовленості про добровільний поділ зазначеного майна між Сторонами в установленій законодавством формі не досягнуто. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] кожен окремо пояснили, що позивач та відповідач є їхніми батьками, відповідача [PERSON] вони не бачили з 2013 року, у будинку [ADDRESS], він не проживає, його місцезнаходження їм не відомо. Зазначений будинок був придбаний їх матір'ю, вона підтримувала його в належному стані, відповідач жодної допомоги у цьому не надає. Згідно ч.І ст.22 Кодексу України про шлюб та сім'ю, який діяв на час виникнення спірний правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.І ст. 28 КУпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно ч.І ст. 29 КУпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що застосовують на увагу. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання за позивачем [PERSON] право власності на 65/200 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з винної сторони всі судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в сумі 243,60., сплачений позивачем при подачі позовної заяви. Стосовно позовних вимог про визнання права власності на 65/200 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], суд не знаходить підстав для задоволення, оскільки згідно зі ст.. 3,4 ЦПК України, право на звернення до суду має особа права, свободи чи інтереси якої порушуються, не визнаються або оспорюються. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси зокрема фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. [PERSON] не звертався до суду із вимогою про визнання за ним права власності та не довірив це право позивачу, тому, на думку суду, ця вимога є безпідставною. На підставі викладеного,

Outcome: partial