Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція» про виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні мотивуючи слідуючим: Позивачі: [PERSON] - працювала в ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція» на посаді техніка-дозиметриста радіологічної лабораторії з 01.10.2007 року по 19.12.2012 року; [PERSON] працював на посаді водія з 09.10.2006 року по 19.12.2012 року; [PERSON] працювала в ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція» на посаді помічника санітарного лікаря по радіаційній гігієні з 29.05.1989 року по 19.12.2012 року; [PERSON] працювала на посаді санітарки радіологічної лабораторії з 01.07.2005 року по 19.12.2012 року; [PERSON] працював в ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція» на посаді помічника лікаря-епідеміолога (зав.дезвіддлом) з 09.12.2009 року по 19.12.2012 року. Наказами №46, 83, 62, 77 та 68 від 19.12.2012 року позивачі звільнені з роботи у зв»язку з ліквідацією ДЗ «Рівненська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України, п.1 ст. 40 КЗпП України. Однак при звільненні відповідачем не було проведено з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повного розрахунку - не виплачена повністю вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. А тому останні просять стягнути дані кошти в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивачів уточнила позовні вимоги, дала пояснення в межах пред»явленого позову, просить стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі трьох посадових окладів, як це зазначено в колективному договорі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 23.08.2013 року. Представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що про наступне вивільнення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були належним чином повідомлені, вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку їм виплачена. Пункт 6 розділу IV Колективного договору сфальсифікований, однак довести це він не взмозі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні і стверджується матеріалами справи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] працювали в ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція». 09.10.2012 року був виданий наказ №7 «Про ліквідацію ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція». Згідно наказів №46, 83, 62, 77 та 68 від 19.12.2012 року, позивачі звільнені 19 грудня 2012 року у зв»язку з ліквідацією Державного закладу «Рівненська обласна санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ України, п.1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Однак, як зазначено в п. 6 розділу IV Колективного договору між установою та колективом працівників Володимирецької районної СЕС від 08.11.2011 року, при припиненні трудового договору з підстави, зазначеної у п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачувати вихідну допомогу в розмірі трьох посадових окладів включно. Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов»язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. (ст. 44 КЗпП України) Пунктом 6 ст. 17 КЗпП України передбачено, що у разі ліквідації підприємства, установи, організації колективний договір діє протягом усього строку проведення ліквідації. У судовому засіданні встановлено, що при звільненні позивачам виплачено вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Даний факт не оспорюється сторонами. Згідно довідок ліквідаційної комісії ДЗ «Володимирецька районна санітарно-епідеміологічна станція» №45, 72, 52, 50, 59 від 13.03.2013 року середньомісячна заробітна плата позивачів становила: [PERSON] - 1624,23 грн.; [PERSON] - 1977,59 грн.; [PERSON] - 2384,83 грн.; [PERSON] - 1499,81 грн. та [PERSON] - 1901,72 грн. Відповідно останнім не виплачена вихідна допомога в сумі: Позивачці [PERSON] - 1834,77 грн. (3459 грн.( три посадових оклади) - 1624,23 грн.); [PERSON] - 2423,41 грн. (4401 грн. (три посадових оклади) - 1977,59) грн.; [PERSON] - 2109,17 грн. (4494 грн. (три посадових оклади) - 2384,83 грн.); [PERSON] - 1929,19 грн. (3429 грн. (три посадових оклади) - 1499,81 грн.); [PERSON] - 2226, 28 грн. (4128 грн. (три посадових оклади) - 1901,72 грн.) Пояснення ж представника відповідача, що в Колективному договорі наявна фальсифікація, нічим не підтверджується. А згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з такого. У відповідності до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення вимог про розрахунок, підприємство, установа, повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Позивачами заявлено вимогу про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 19 грудня 2012 року по 23 серпня 2013 року, тобто за 169 робочих днів, що представник позивачів підтвердила в своїх поясненнях. У відповідності до вищезгаданих довідок № №45, 72, 52, 50, 59 від 13.03.2013 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] за два останні місяці до її звільнення становила - 1624,23 грн.; [PERSON] - 1977,59 грн.; [PERSON] - 2384,83 грн.; [PERSON] - 1499,81 грн. та [PERSON] - 1901,72 грн. З урахуванням викладеного, розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проведено позивачами правильно і дана сума становить для [PERSON] - 12477, 03 грн. (1624,23 грн.:22 дні х169 роб.днів затримки); [PERSON] - 15191,48 грн. (1977,59 грн.:22 дні х169 роб.днів); [PERSON] -18319,83 грн. (2384,83 грн.:22 дні х169 роб.днів); [PERSON] - 11521,26 грн. (1499,81 грн.:22 дні х169 роб.днів); [PERSON] - 14608,66 грн. (1901,72 грн.:22 дні х 169 роб.днів). Разом з тим, як вбачається з п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, співрозмірність вихідної допомоги, що стягується судом та розміру відшкодування за затримку розрахунку при звільненні, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо вихідної допомоги задоволені судом частково, а також те, що з часу попередження про звільнення у зв'язку із ліквідацією підприємства позивачі не звертались до адміністрації установи чи голови ліквідаційної комісії з вимогою про виплату їм вихідної допомоги згідно з умовами Колективного договору, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму [PERSON] - 6239 грн.; [PERSON] - 7595 грн.; , [PERSON] - 9159 грн.; [PERSON] - 5710 грн.; [PERSON] - 7304 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial