Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення коштів в розмірі 10 546 грн. Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що 07 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №310786 (далі - Договір), відповідно до умов якого Відповідачу було передано косметичні засоби. Однак, Відповідач в порушення умов договору сплативши авансовий платіж 07 листопада 2014 року, більше не сплачувала, кошти, у зв'язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за період з грудня 2014 року по квітень 2016 року (включно) в розмірі 9 546грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність позивача та його представників, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, важчає їх обґрунтованими та законними, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду та оголошення у друкованому виданні «Урядовий кур'єр». Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (даті - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та, суд, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 655, 656 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 07 листопада 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №310786 купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до умов якого Позивач зобов'язався передати у власність покупця (Відповідача) косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені зазн6ачаються в акті приймання-передачі товару, а останній зобов'язався прийняти та оплатити вказаний товар на умовах, що визначені договором. Відповідно до п.3 Договору, товар передається належної якості, відповідає стандартам, установленим чинним законодавством України, та придбаний до використання за функціональним призначенням. Згідно п.3.1 Договору, претензії щодо кількості, якості товару приймаються до підписання Акту прийому-передачі, не заявлені покупцем претензії під час передачі товару продавцем не приймаються. Пунктом 4 Договору визначено, що ціна товару становить 6150 (шість тисяч сто п'ятдесят) гривень 00 копійок. Розрахунок за товар провадиться покупцем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі - 250 гривень, залишок у розмірі 1 250 грн. покупець сплачує у строк до 10 листопада 2014 року. Остаточний залишок у розмірі - 4 650 грн. покупець оплачує рівними частками протягом 5-ти місяців по 930 гривень на місяць унаціональній валюті України, гривні до 07-го числа кожного місяця (п.5 Договору). Згідно п.5.1.4 Договору, покупець зобов'язаний повністю розрахуватись за товар не пізніше 07 квітня 2015 року. За Актом приймання-передачі до Договору Позивач передав, а Відповідач отримала косметичні вироби на загальну суму 6150 грн. без зауважень щодо якості та кількості товару, про що свідчать підписи сторін (а.с.6 - зворотній бік). Відповідно до копії прибуткового касового ордеру №6079 від 07 листопада 2014 року, Відповідач сплатила 250 грн. на користь Позивача в якості першого внеску за товар за Договором (а.с.7). У зв'язку із тим, що відповідачем до цього часу не здійснено обов'язку щодо повного розрахунку за триманий за Актом приймання-передачі товар, Відповідач має заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 9546 грн., що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним Договором (а.с.19-21). Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення заборгованості суду не надано. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами та якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Докази належного виконання зобов'язань за Договором щодо повної оплати отриманого товару Відповідачем матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню кошти згідно договору купівлі-продажу №310786 від 07 листопада 2014 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 9 546 грн. Крім того, згідно договору про надання юридичної допомоги від 25 квітня 2016 року, ПП «Сучасна Феміда» доручила адвокату Даниленко Т.І. надавати правову допомогу ФОП [PERSON], а саме юридичну консультацію та складення позовної заяви до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, де є відповідач [PERSON] (а.с. 21). Згідно Акту прийняття-передачі послуг від 23 травня 2016 року, виконавець ПП «Сучасна Феміда» виконав роботу, а Замовник сплатив 1000 грн. (а.с.23). Відповідно до платіжного доручення №383 від 25 липня 2016 року, [PERSON] сплатив одну тисячу гривень ПП «Сучасна Феміда» за надання юридичної допомоги (а.с.22). Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 12 ЦПК України. За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки судові витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. документально підтверджені та їх розмір відповідає вимогам законодавства вони підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України разом із витратами по сплаті судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved