Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

27 вересня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до Фізичної-особи підприємця [PERSON] та просила розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 01 червня 2009 року між фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 червня 2009 року за №16530900197 у Миргородському міськрайонному центрі зайнятості та зобов`язати Миргородську міськрайонну філію Полтавського обласного центру зайнятості внести запис по рішенню суду про розірвання безстрокового трудового договору №16530900197 укладеного 01 червня 2009 року між фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 01 червня 2009 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір № 16530900197, згідно з яким позивачку прийнято на посаду продавця, але у трудову книжку відповідного запису зроблено не було. 05 червня 2009 року вищевказаний договір зареєстровано у Миргородському міськрайонному центрі зайнятості. З кінця 2009 року позивачка перестала працювати у відповідача по даному трудовому договорі, а з 2014 року відповідач взагалі припинила свою трудову діяльність, а тому і сплату позивачу заробітної плати. Встановити на даний час її місце знаходження позивачка не має можливості. Згідно з вимогами ст. 38 КзПП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижня до цього. Внаслідок того, що місце знаходження роботодавця позивачу не відоме, вона не може розірвати укладений безстроково трудовий договір, а тому і працевлаштуватися на законних підставах. Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року "Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою" та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. На підставі викладеного, позивачка звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 24), письмово про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов суду не направила. Представник Полтавського обласного центру зайнятості у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи без участі представника центру зайнятості, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду, при цьому пояснивши, що позивач [PERSON] разом із відповідачем ФОП [PERSON] не зверталися до Миргородської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості з належними документами для знаття з реєстрації трудового договору (а.с. 26, 29-30). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 червня 2009 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір № 16530900197, зареєстрований у Миргородському міськрайонному центрі зайнятості 05.06.2009 року (а.с. 3), відповідно до умов якого [PERSON] прийнято на посаду продавця. Даний договір підписаний як роботодавцем [PERSON] , так і позивачкою [PERSON] . Пунктом 17 трудового договору № 16530900197 передбачено внесення відомостей про дату розірвання та підстави розірвання трудового договору, проте записи в даній графі відсутні, а також відсутні підписи сторін. Відповідно до наданої позивачем копії трудової книжки [NUMBER] , запис про прийняття її на посаду продавця у фізичної особи-підприємця [PERSON] та звільнення її з роботи відсутній, а згідно запису № 14 у трудовій книжці [NUMBER] позивача [PERSON] 30.11.2009 року вона була звільнена з посади прибиральниці Широкодолинської сільської ради по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 8-9). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ст. 24-1 КЗпП України, яка була чинна на момент укладення трудового договору, у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно до пунктів 8-9 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260 (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України 14.10.2010 № 320, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 р. за № 554/5745 у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору; відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. З 01.01.2015 року виключено з Кодексу законів про працю України ст. 24-1, яка потребує реєстрації в службі зайнятості трудового договору, укладеного між підприємцем і найманим працівником. Починаючи з 2015 року КЗпП України не зобов`язує реєструвати трудовий договір в службі зайнятості. В той же час, скасування даної норми не припинило чинність дій з реєстрації трудових договорів, здійснених до вищевказаних змін. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Відповідно до статті 3 КЗпП України, до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що слід визнати трудовий договір № 16530900197 від 01 червня 2009 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , зареєстрований у Миргородському міськрайонному центрі зайнятості 05.06.2009 року, припиненим, задовольнивши в цій частині позов. Разом із цим, оскільки судом встановлено, що позивачка зверталася до Миргородської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості для реєстрації в службі зайнятості та отримання статусу безробітної, однак їй було відмовлено у такий реєстрації в зв`язку із встановленням факту зайнятості, оскільки трудовий договір з ФОП [PERSON] не був розірваний у встановленому порядку, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, вважає, що оскільки на час звернення позивачки до Миргородської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості трудовий договір між нею та [PERSON] не був розірваний, тому Миргородською міськрайонною філією Полтавського обласного центру зайнятості правомірно було відмовлено позивачці у неможливості зняття даного договору з обліку центру зайнятості. В зв`язку із цим на даний час суд вважає позовні вимоги позивачки про зобов`язання Миргородської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості зняти з реєстрації безстроковий трудовий договір № 16530900197 від 01 червня 2009 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , зареєстрований в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості 05.06.2009 року такими, що не підлягають до задоволення. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial