Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

29.09.2017 року [PERSON] звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя. У позовній заяві [PERSON] вказано, що відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017170280000178 від 04.06.2017 року, 03 червня 2017 року близько 19 год. 00 хв. в районі будинку № 16 на проїздній частині вулиці Яблунівська в с. Савинці Оржицького районі Полтавської області [PERSON] керуючи мотоциклом марки «МЗ ДНЕПР-МЕ-11», державний номерний знак 08-70 ПОО, з боковим причіпом під час руху у світлий час доби, рухаючись зі швидкістю 50 км/год, проявив неуважність, не прийняв своєчасних заходів до гальмування та допусти наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], що йшли у попутному напрямку із автомобілем, після чого водій [PERSON] залишив місце події, не дочекавшись прибуття працівників поліції та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до Оржицької ЦРЛ. Позивач [PERSON] зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи у неї виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин правої ступні, саден правої ступні, правого скакового суглоба, синця правого скакового суглоба, які утворилися під час ДТП і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Позивач вказує, що кримінальне провадження по вказаному факту закрито відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 25.07.2017 року. Діями відповідача позивачу були нанесені тілесні ушкодження, внаслідок яких вона була змушена тривалий час лікуватися, нести витрати на придбання медичних препаратів, оплату поїздок до лікувальних закладів, терпіти сильний фізичних біль та дискомфорт при забезпеченні повноцінного функціонування свого організму, через що була відірвана від звичного ритму життя. Крім того, діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. Як вказує позивач, після нанесених тілесних ушкоджень їй тривалий час було боляче ступати на праву ногу, внаслідок чого вона була обмежена в своїй рухливості, відірвана від звичного ритму життя та пропустила навчання в навчальному закладі. Надзвичайно важко було та приносило їй душевні страждання думки про те, що будучи молодою, вона не зможе повноцінно рухатися та буде кульгати. Особливо боляче було те, що відповідач ніяким чином не прагнув допомогти у лікуванні чи вибачитися за скоєне. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь 1750,12 грн. на відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди та стягнути понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, в своїх поясненнях посилалися на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він не заперечує свою вину у заподіянні тілесних ушкоджень позивачу при вказаних нею обставинах, однак, він після дорожньо-транспортної пригоди передав позивачу через своїх знайомих кошти в сумі 700 грн. Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, однак вказав, що витрати на купівлю бензину не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що бензин було куплено для транспортування позивача до лікарняних закладів. Відповідач також вказав, що підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди немає. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2017 року начальником СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження №12017170280000178 від 04.06.2017 року за фактом ДТП, яка трапилась 03 червня 2017 року в с. Савинці Оржицького районі Полтавської області по вул. Яблунівській за участю водія мотоцикла марки «МЗ ДНЕПР-МЕ-11» [PERSON] та пішоходів [PERSON] та [PERSON], під час якої останні отримали легкі тілесні ушкодження, у звязку з відсутністю у діях водія [PERSON] по даному факту ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Матеріали направлено до територіального органу поліції Оржицького ВП ГУНП в Полтавській області (з безпеки дорожнього руху) для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху у частині причетності 03.06.2017 року до дорожньо-транспортної пригоди та залишення місця події, відповідно до вимог пунктів 2.10, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху. У постанові про закриття кримінального провадження зазначається, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 136 від 13.06.2017 року у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин правої ступні, саден правої ступні, правого скакового суглобу, які утворилися під час ДТП і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 3-5). Згідно довідки №175 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу І-ІV рівнів акредитації, про хворобу, карантин і інші причини відсутності дитини, яка відвідує загальноосвітній навчальний заклад, дошкільний навчальний заклад, виданої Оржицькою ЦРЛ [PERSON] з 05 червня 2017 року по 12 червня 2017 року була звільнена від занять у Хорольському агропромисловому коледжі, діагноз захворювання забій правої ступні (а.с. 6). З медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] та довідок з рентген кабінету вбачається, що позивач зверталася до лікувального закладу 03.06.2017 року та 04.06.2017 року для проведення рентгенівського дослідження правого гомілково-ступневого суглоба та правої ступні та 06.06.2017 року, 07.06.2017 року і 19.06.2017 року вона зверталася до лікаря травматолога, встановлено діагноз:\~ забій мяких тканин правої ступні та зсадна правої ступні. Також в медичній карті амбулаторного хворого лікарем травматологом зазначено перелік медикаментів, які призначено для лікування позивача (а.с. 6-7). Свідок [PERSON] показала, що її донька після вказаної дорожньо-транспортної пригоди перебувала у шоковому стані, вона сильно злякалася, її зовнішні ушкодження були помітні для сторонніх людей, донька до цього часу скаржиться на болі при зміні погоди, до пригоди вона допомагала матері по господарству, а після цього не могла цього робити через свій стан, змушена була майже весь час лежати, ці обставини викликали у неї почуття сорому. Свідок не заперечувала того, що відповідач через своїх знайомих передав їй, як матері позивача, 700 грн. Свідок [PERSON] показала, що вона є матірю відповідача, син після дорожньо-транспортної попросив у неї 700 грн. для того щоб передати ці кошти позивачу, і вона дала йому ці грошу. Їй також відомо, що син передав кошти в сумі 700 грн. матері позивача через своїх знайомих. Він не передав цих коштів особисто, бо йому було соромно перед позивачем. Свідок [PERSON] показав, що особисто був присутнім тоді, коли відповідач попросив кошти в сумі 700 грн. у матері для того щоб передати їх позивачу, і мати дала при свідкові ці кошти синові. Суд не приймає до уваги зміст документів, долучених відповідачем до справи, які як вказує відповідач, є письмовими свідченнями осіб щодо обставин передання грошових коштів відповідачем матері позивача на лікування її доньки та обставин оплати відповідачем послуг з доставлення позивача до Гребінківської лікарні, оскільки, вказані відповідачем особи не допитувалися в судовому засіданні в якості свідків, підписи цих осіб не засвідчені належним чином. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно ч. 1, 2, 5\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4\~\~Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята\~статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Враховуючи вказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатні докази того, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача [PERSON], позивач знаходилася на лікуванні. Аналізуючи докази, які надані суду в частині стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди, суд вважає, що вони не в повному обсязі є належними. Суд приймає до уваги відомості про купівлю позивачем медичних препаратів на суми 137 грн. 00 коп. та 285 грн. 63 коп. Суд також приймає до уваги відомості про купівлю бензину на суму 472 грн. 80 коп. (фіскальний чек від 06.06.2017 року) та на суму 299 грн. 85 коп. (фіскальний чек від 09.06.2017 року), оскільки відвідування позивачем медичних закладів у ці дні підтверджене іншими доказами: копіями аркушів медичної картки амбулаторного хворого № 11206 Оржицької центральної районної лікарні (а.с. 6(зворотній бік), 7), копією довідки Оржицької центральної районної лікарні № 175 про тимчасову непрацездатність студента навчального закладу (а.с. 6), де зазначено, що 09.06.2017 року було продовжено звільнення позивача від занять. В цій частині позов щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 1195 грн. 28 коп. є доведеним та підлягає до задоволення. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що купівля бензину згідно фіскальних чеків на суму 354 грн. 84 коп. від 13.06.2017 року та на суму 200 грн. 10 коп. від 05.07.2017 року була здійснена позивачем для поїздок до медичних закладів у звязку з лікуванням тілесних ушкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача. У цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач вважає, що розмір моральної шкоди становить 10000 грн. В обґрунтування такого розміру позивач вказує, що своїми неправомірними діями [PERSON] завдав їй моральні та фізичні страждання, які виразилися у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя. Після нанесених тілесних ушкоджень позивачу тривалий час було боляче ступати на праву ногу, внаслідок чого вона була обмежена в своїй рухливості, відірвана від звичного ритму життя та пропустила навчання в навчальному закладі. Надзвичайно важко було та приносило їй душевні страждання думки про те, що будучи молодою, вона не зможе повноцінно рухатися та буде кульгати. Особливо боляче було те, що відповідач ніяким чином не прагнув допомогти у лікуванні чи вибачитися за скоєне. Визначаючи розмір спричиненої позивачу моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд враховує характер протиправного діяння [PERSON], а саме, заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я позивача, характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач, враховує, що остання перенесла хвилювання, фізичний біль та душевні страждання, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, зміною звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення здоров'я. У зв'язку з цим був порушений нормальний порядок та спосіб життя позивача. Суд враховує характер немайнових втрат та інші обставини, стан здоров'я позивача, яка отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя, те, що потерпіла потребувала лікування та зверталася по допомогу до лікувального закладу, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, які виявилися необхідними для відновлення попереднього стану. Суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з [PERSON] на користь позивача в сумі 7000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди. При цьому, крім іншого, суд приймає до уваги те, що після дорожньо-транспортної пригоди відповідачем передавалися матері позивача кошти в сумі 700 грн. при цьому відповідачем не було визначено, було це відшкодуванням матеріальних збитків, чи це було відшкодуванням моральної шкоди. Цей факт підтвердила при допиті в судовому засіданні і сама мати позивача. Належних та допустимих доказів (в тому числі письмових) на підтвердження того, що це було відшкодуванням матеріальних збитків чи це було відшкодуванням моральної шкоди суду не надано. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставинах суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги частково: в частині відшкодування майнової шкоди в загальній сумі 1195 грн. 28 коп., тобто 68,30%, а в частині відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 7000 грн., тобто 70 %, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 885 грн. 10 коп. (437 грн. 10 коп. + 448 грн.) В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Стороною позивача була надана копія ордера на надання правової допомоги ПТ № 016812 (а.с. 9), договір про надання правової допомоги № 016812 від 10.07.2017 року (а.с. 33), розрахунок вартості правової допомоги від 24.11.2017 року на суму 5188 грн. (а.с. 32), квитанція від 23.11.2017 року про отримання адвокатом [PERSON] від [PERSON] коштів в якості гонорару (цивільна справа про відшкодування шкоди) в сумі 5000 грн. (а.с. 34). Однак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки стороною позивача суду не наданий відповідний акт приймання-передачі послуг з надання правової допомоги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial