Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

25 березня 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до комунального закладу охорони здоров`я «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач просить визнати незаконним наказ головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» № 69-к від 28.02.2019 року «Про звільнення», поновити її на посаді лікаря невропатолога неврологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», визнати незаконним запис у трудовій книжці, про недійсність запису № 1 про прийняття на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю неврологія, стягнути з КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати у розмірі 5768,40 гривень, які складаються з суми судового збору - 768,40 гривень, суми витрат на правову допомогу -5000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем по справі з 01 серпня 2011 року. Згідно до наказу головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» № 69-к від 28.02.2019 року позивача було звільнено з посади лікаря-невропатолога неврологічного відділення у зв`язку із появою на роботі в нетверезому стані, а саме в стані алкогольного сп`яніння на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що відповідачем при звільненні не дотримано вимог чинного трудового законодавства, оскільки не було проведено службового розслідування щодо виявлення факту перебування на роботі в нетверезому стані; у порушення вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України, під час медичного огляду з боку головного лікаря [PERSON] було застосовано заходи фізичного впливу; звільнення було проведено без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач; при звільненні не було взято до уваги, що позивач має на утриманні малолітню дитину, у шлюбі не перебуває, аліментів на утримання дитини не отримує. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 березня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 04 квітня 2019 року судом було отримано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що 24.02.2019 року близько 16 години 30 хвилин, медична сестра приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , повідомила заступника головного лікаря [PERSON] про появу на роботі чергового лікаря [PERSON] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю, невпевнена хода, плутана мова. За результатами проведеного головним лікарем [PERSON] , медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, засобом алкотест Драгер 6510 було виявлено вміст 1,73 % проміле алкоголю у видихуваному повітрі та за 20 хвилин 1,68 % проміле про що було складено акт медичного огляду № 100 від 24.02.2019 року. Згідно вимог ст. 46 КЗпП України лікаря-невропатолога [PERSON] , відсторонено від роботи. До позивача не застосовувалися заходи фізичного впливу з боку головного лікаря [PERSON] , що можуть підтвердити присутні під час проведення огляду медичні працівники. Крім того, після проведення обстеження, а саме: виміру артеріального тиску (показання - 150/90), виміру частоти пульсу (показання - 113 ударів за хвилину), дослідження повітря, що видихується засобом алкотест Драгер 6510 (виявлено вміст етилового спирту 1,73 % за 20 хвилин 1,68 %), що неможливо зробити без згоди або із застосуванням фізичної сили. [PERSON] власноручно надала письмові пояснення, скарг на погане самопочуття та претензій щодо неправомірності дій з боку адміністрації висунуто не було. Акт про відмову здачі біосередовищ для проведеня аналізу, акт про усунення від роботи та довідка щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - є документами для внутрішнього використання та згідно з положеннями діловодства реєстрації не потребують. Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 100 від 24.02.2019 року зареєстровано належним чином в амбулаторному журналі КЗОЗ «ДЛІЛ». Також, представник відповідача зазначає, що за фактом перебування позивача на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння службове розслідування не було проведено, оскільки це не передбачено вимогами ст. ст. 40, 147 КЗпП України. Вивільнення лікаря -невропатолога неврологічного відділення КЗОЗ «Добропільська «ЛІЛ» [PERSON] було узгоджено із первинною організацією працівників охорони здоров`я України, що підтверджується долученими до відзиву доказами. Щодо визнання незаконним запису у трудовій книжці, про недійсність запису № 1 про прийняття на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю неврологія представник відповідача зазначає, що трудову книжку позивач отримала у день звільнення, тому про який саме запис йдеться, в якому контексті він зроблений, адміністрація КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» не може надати пояснення. У відповіді на відзив на позовну заяву, яку було отримано судом 17 квітня 2019 року від представника позивача зазначено, що між головним лікарем закладу [PERSON] та [PERSON] виникла конфліктна ситуація. Таке швидке звільнення працівника, з грубим порушенням норм трудового законодавства є нічим іншим як зведенням особистих рахунків з працівником, за ініціативою якого влітку 2018 року відбулася перевірка комунального закладу представниками департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації. Події, що сталися 24.02.2019 року та описані медичною сестрою [PERSON] є неточними, близько 16 години 30 хвилин, саме [PERSON] прийшла до приймального відділення для огляду хворого, оскільки їй зателефонувала медична сестра [PERSON] . Разом із тим, хворого не було, медична сестра розмовляла по телефону з [PERSON] , через хвилину до кабінету зайшов головний лікар [PERSON] та саме від нього відчувався запах алкоголю. Твердження, що до позивача не застосовувалися заходи фізичного впливу з боку головного лікаря [PERSON] , є неправдивим, оскільки той факт, що останній міряли тиск не спростовує її тверджень про фізичний вплив. Крім того замірювання видиху було однократним, та не взято до уваги, що позивач страждає на гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, тому підвищений тиск це її постійний стан, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями медичних документів. Рішення профспілкового комітету яким надано згоду на звільнення [PERSON] є незаконним оскільки прийнято з порушенням норм ст. 43 КЗпП України, без повідомлення та участі працівника, не взявши до уваги, що позивач самостійно виховує малолітню дитину. Як вважає представник позивача, акт медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння є сфальсифікованим, з огляду на наступне: відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Разом із тим, відсутні відомості щодо проходження вищезазначеного удосконалення лікарем [PERSON] ; діагноз - гостра інтоксикація алкоголем, є хворобою за кодом F10.0 відповідно до міжнародної класифікації хвороб та має відповідати певним категоріям та симптоматиці, проявлятися в порушенні свідомості, пізнавальній здатності, тощо. При цьому жодного із вищезазначених симптомів у акті не зазначено; згідно п. п. 16, 20, 22 розділу ІІІ Інструкції, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними. Разом із тим, позивач примірник висновку складеного на підставі акта медичного огляду не отримувала. Також, представник позивача зазначає, що прибору «Алкотест» 6510, зазначеного у документах наданих стороною відповідача не існує. В Україні був зареєстрований у встановленому порядку медичний виріб Drager Alcotest® 6510. Відповідно до «Примірного табелю оснащення медичною технікою та виробами медичного призначення центральної міської (міської) лікарні», затвердженого наказом МОЗ України № 127 від 02.03.2011 року використання вищезазначеного прибору не передбачено. У своїх запереченнях на відповідь на відзив від 24 квітня 2019 року, представник відповідача зазначив, що твердження позивача, щодо не точного опису події 24.02.2019 року, не підтверджуються жодними фактами, як і твердження, що від головного лікаря відчувався запах алкоголю та під час медичного огляду з боку головного лікаря [PERSON] було застосовано заходи фізичного впливу відносно [PERSON] ; дослідження повітря що видихується за допомогою засобу «Драгер Алкотест» 6510, згідно із вимогами було проведено о 17 годині 00 хвилин (1,73 % алкоголю у видихуваному повітрі) та о 17 годині 20 хвилин (1,68 % алкоголю у видихуваному повітрі) про що було складено акт медичного огляду № 100 від 24.02.2019 року, що також можуть підтвердити присутні при огляді, при цьому для проходження вищезазначеного дослідження письмова згода особи не потрібна. Висновок щодо результатів обстеження надається водіям транспортних засобів, всім іншим видається довідка щодо результатів обстеження; медичний виріб «Alcotest 6510» Drager, є офіційно дозволеним для використання на території України, який перебуває на балансі КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» та пройшов перевірку, що підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 09.11.2018 року; головний лікар КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» [PERSON] , є лікарем вищої кваліфікаційної категорії, який у 2016 році пройшов курс підвищення кваліфікації за циклом «Стани залежності від алкоголю та експертиза водіїв на стан сп`яніння під дією алкоголю та інших психоактивних речовин» на базі Донецького державного медичного університету імені Горького; згідно діагностичним критеріям, [PERSON] було встановлено діагноз: гостра інтоксикація алкоголем неускладнена. При цьому, стан здоров`я останньої не був невідкладним та медичного втручання не потребував; адміністрація КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» у встановленому законом порядку спрямувала подання на узгодження розірвання трудового договору з [PERSON] до первинної профспілкової організації працівників охорони здоров`я КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ». Була присутня на цьому засіданні [PERSON] чи ні, та з яких причин адміністрації не відомо. Крім того факт самостійного виховання малолітньої дитини, не надає права вживати алкоголь на чергуванні у приймальному відділенні лікарні, де має надаватися адекватна допомога. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та у відповіді на відзив від 17 квітня 2019 року. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, мотивуючи свою позицію тими ж самими обставинами, які зазначені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив від 24 квітня 2019 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що 24.02.2019 року близько 15 години зателефонував лікарю [PERSON] , яка консультує його дружину та домовився про зустріч. О 16 годині разом із дружиною приїхав до лікарні. Лікар [PERSON] вийшла до автомобіля де знаходилася дружина, надала консультацію з приводу її подальшого лікування та зробила необхідні записи у медичній карті хворої. При цьому, жодних ознак алкогольного сп`яніння лікаря не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що перебувала на стаціонарному лікування у КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» з 22 лютого 2019 року по 04 березня 2019 року. [PERSON] була її лікарем та жодного разу не була помічена у нетверезому стані. 24 лютого 2019 року лікар постійно заходила до палати на огляд. Як зазначає свідок о 14 годині 30 хвилин до неї прийшли родичі, разом сиділи біля палати та бачили лікаря, вона була тверезою. Свідок [PERSON] , яка є медичною сестрою приймального відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» у судовому засіданні пояснила, що 24.02.2019 року лікар-невропатолог неврологічного відділення [PERSON] заступила на чергування. У другій половині дня вона викликала лікаря до приймального відділення, однак у неї був дивний вигляд. Свідок запитала: «чи не вживала лікар алкоголь?» нащо остання відповіла «ні». О 16 годині знов зателефонувала [PERSON] , оскільки до приймального відділення привезли хвору, а також чергового лікаря було викликано до терапевтичного та травматологічного відділень. Коли [PERSON] прийшла до приймального відділення вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, відчувався запах алкоголю з ротової порожнини, про що свідок повідомила заступника головного лікаря [PERSON] та головного лікаря [PERSON] , який одразу приїхав та провів медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. У [PERSON] було виявлено вміст 1,73 % проміле алкоголю у видихуваному повітрі та за 20 хвилин 1,68 % проміле про що було складено акт медичного огляду. Також зазначила, що заходи фізичного впливу до [PERSON] з боку головного лікаря не застосовувалися, неприязних стосунків до лікаря [PERSON] не має, а під час огляду також була присутня молодша медична сестра [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює молодшою медичною сестрою приймального відділення. 24 лютого 2019 року близько 13 годині у її присутності медична сестра [PERSON] запитала у [PERSON] «чи не вживала вона алкоголь?» нащо остання відповіла «ні». О 16 годині до приймального відділення поступив хворий. Чергового лікаря довго викликали, а коли вона прийшла мала неохайний вигляд. Лікар оглянула хворого та спрямувала до травматологічного та терапевтичних відділень, однак до терапевтичного відділення так і не потрапила. Коли прийшов головний лікар було проведено її огляд. Як зазначає, свідок під час медичного огляду вона постійно виходила. Коли перевіряли вміст видихуваного повітря вона була присутня лише під час другого заміру, які були покази не бачила, які документи підписувала не пам`ятає. Свідок [PERSON] , яка є медичною сестрою травматологічного відділення зазначила, що 24 лютого 2019 року перебувала на посту. Хворій відділення стало погано про що було повідомлено медичну сестру приймального відділення. Довго очікували на лікаря. Коли лікар прийшла вона спрямувала до хворої, однак її мова була нерозбірливою. Близько до лікаря свідок не підходила але вважає, що остання перебувала у нетверезому стані. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що 24 лютого 2019 року чергувала у травматологічному відділені. У другій палаті стало погано хворій, після чого викликали чергового лікаря. [PERSON] прийшла до хворої, оглянула її, заміряла тиск, зробила відповідний запис. Допитана у якості свідка [PERSON] , яка обіймає посаду в.о. начальника відділу кадрів КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» у судовому засіданні зазначила, що їй не відомо з якої підстави було внесено запис до трудової книжки про визнання незаконним запису у трудовій книжці, про недійсність запису № 1 про прийняття на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю неврологія. В особовій справі [PERSON] інформація щодо внесення відповідних даних відсутня. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серії [NUMBER] - виданої на ім`я позивача вбачається, що згідно до наказу КЛПЗ «Добропільська ЦРЛ» № 84 а від 01 серпня 2011 року, [PERSON] було прийнято на посаду лікаря-інтерна за спеціалізацією неврологія, запис № 1, а також внесено запис без номеру та дати «запис № 1 вважати недійсним» за підписом в.о. начальника відділу кадрів [PERSON]. 01.09.2014 року, на підставі наказу КУЗ «Добропільська ЛІЛ» № 105/1-к від 01.09.2014 року прийнято лікарем - невропатологом неврологічного відділення, запис б/н. На підставі наказу КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» № 69-к від 28.02.2019 року звільнено 28.02.2019 року лікаря-невропатолога неврологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] у зв`язку із появою на роботі в нетверезому стані, а саме в стані алкогольного сп`яніння згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці, без номеру. До матеріалів справи представником відповідача долучено: копію доповідної медичної сестри приймального відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] від 25.02.2019 року на ім`я головного лікаря [PERSON] , щодо перебування 24.02.2019 року лікаря-невропатолога неврологічного відділення [PERSON] на роботі в нетверезому стані, а саме в стані алкогольного сп`яніння; копію доповідної медичної сестри операційної травматологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] від 24.02.2019 року на ім`я головного лікаря [PERSON] з якої вбачається, що 24.02.2019 року черговий лікар [PERSON] оглядала пацієнтку в присутності лікаря [PERSON] , при цьому її хода була невпевненою, мова заплетена; копію доповідної медичної сестри операційної травматологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] від 24.02.2019 року на ім`я головного лікаря [PERSON] , відповідно до якої 24.02.2019 року черговий лікар [PERSON] оглядала хвору в присутності лікарів [PERSON] , [PERSON] при цьому її хода була хиткою, відчувався запах алкоголю з ротової порожнини; копію пояснювальної молодшої медичної сестри [PERSON] від 24.02.2019 року на ім`я головного лікаря [PERSON] щодо перебування 24.02.2019 року чергового лікаря [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння на роботі; копію акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 100 від 24 лютого 2019 року складеного лікарем КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] , відповідно до якого за результатами огляду та тестів [PERSON] , [INFO] встановлено заключний діагноз - гостра інтоксикація алкоголем, без ускладнень. Згідно п. 18 вищезазначеного акту, вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі (відповідно до встановленого рівня) проведено спеціальним технічним засобом «Алкотест 6510» 24.02.2019 року о 17 годині 00 хвилині № 06393 - результат обстеження 1,73 %, через 20 хвилин 24.02.2019 року о 17 годині 20 хвилині № 06395 - результат обстеження 1.68%; копію пояснювальної лікаря невропатолога [PERSON] на ім`я головного лікаря [PERSON] від 25.02.2019 року зі змісту якої вбачається, що позивач 24.02.2019 року з 08 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин перебувала на чергуванні, консультувала хворих, виконувала свої функціональні обов`язки. Під час чергування алкоголь не вживала. [INFO] року близько 20 години 00 хвилин була запрошена на день народження, де вживала алкогольні напої, після чого 24.02.2019 року приступила до чергування; копію акту від 24.02.2019 року складеного о 17 годині 10 хвилин у присутності головного лікаря КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , чергового лікаря приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , чергової медичної сестри приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , молодшої медичної сестри приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , щодо відмови [PERSON] проходити медичний огляд, а саме від сдачі біосред (сеча, кров) на предмет встановлення ступеню алкогольного сп`яніння; копію акту від 24.02.2019 року складеного о 17 годині 15 хвилин у присутності головного лікаря КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , чергового лікаря приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , чергової медичної сестри приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , молодшої медичної сестри приймального відділення КЗОЗ «ДЛІЛ» [PERSON] , щодо відсторонення від роботи лікаря-невропатолога [PERSON] , відповідно до вимог ст. 46 КЗпП України, у зв`язку із перебуванням на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння (згідно з актом медичного огляду № 100 від 24.02.2019 року); копію подання головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] голові первинної профспілкової організації КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] , вих. № 505 від 27.02.2019 року, щодо надання згоди відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України на розірвання трудового договору з [PERSON] з 28.02.2019 року зазначив, що переважного права на залишення на роботі працівник не має; копію повідомлення голови первинної профспілкової організації КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] на ім`я головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] вих. № 5 від 27.02.2019 року. Зі змісту повідомлення вбачається, що профспілковий комітет, постановив рішення дати згоду на розірвання трудового договору у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України з [PERSON] , лікарем-невропатологом неврологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування»; копію витягу з протоколу засідання профспілкової організації працівників охорони здоров`я КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» П-185 від 27.02.2018 року, яким постановлено дати згоду на розірвання трудового договору у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України. Також, представник відповідача долучив до матеріалів справи копії наказів від 11.07.2018 року «Про оголошення догани [PERSON] » № 263 - за порушення вимог діючого законодавства ( п. 5. 1. 4, п. 5. 1. 13 наказу МОЗ України від 09.04.2008 року № 189 та п. 2. 2 наказу МОЗ України від 13.11.2001 року № 455); «Про оголошення догани [PERSON] » № 264 - за несвоєчасне та неякісне оформлення медичної документації, невиконання своїх функціональних обов`язків (п.VІ посадової інструкції) та за порушення вимог діючого законодавства (наказу МОЗ України від 14.02.2012 року № 110 та наказу МОЗ України від 21.01.2016 року № 29); № 265 - за несвоєчасне та неякісне оформлення медичної документації, невиконання своїх функціональних обов`язків (п.VІ посадової інструкції) та за порушення вимог діючого законодавства (наказу МОЗ України від 14.02.2012 року № 110 та наказу МОЗ України від 21.01.2016 року № 29). Відповідно до положень ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», ратифікованої Україною 04 лютого 1994 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаних із здібностями чи поведінкою працівника або викликаних виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку. З констатуючої частини наказу «Про звільнення» згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України № 69-к від 28.02.2019 року вбачається, що 24.02.2019 року згідно затвердженого графіку чергування по приймальному відділенню КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» лікар-невропатолог неврологічного відділення [PERSON] о 08 годині 00 хвилин заступила на чергування до 18 години 00 хвилин. О 16 годині 15 хвилин лікар-невропатолог неврологічного відділення [PERSON] проводила огляд пацієнта. Сестра медична приймального відділення [PERSON] , яка була присутня, відчула від лікаря-невропатолога неврологічного відділення [PERSON] . запах алкоголю, та побачила інші ознаки алкогольного сп`яніння. О 16 годині 45 хвилин сестра медична приймального відділення [PERSON] повідомила про даний факт головному лікарю КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». Головний лікар [PERSON] . провів медичний огляд з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння лікаря - невропатолога неврологічного відділення [PERSON] та провів дослідження повітря що видихується технічним засобом «Алкотест 6510 Драгер» на предмет встановлення ступеню алкогольного сп`яніння. Згідно з дослідження у лікаря невропатолога [PERSON] виявлено 1,73 проміле змісту алкоголю. За даним фактом був складений відповідний акт № 100 від 24.02.2019 року. Лікар -невропатолог [PERSON] була відсторонена від роботи. Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Зазначена норма чітко встановлює гарантію для перелічених в ній категорій працівників у вигляді заборони їх звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, за виключенням випадку ліквідації підприємства, коли допускається таке звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Так, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ про звільнення судам слід враховувати, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (або понад три роки, але не більше, ніж до 6 років, якщо дитина за медичним висновком в цей період потребує домашнього догляду), одиноких матерів (жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама) при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда провадиться з обов`язковим працевлаштуванням (ч. З ст.184 КЗпП). Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 20.06.2012 року (справа № 6-1517св12) зазначив, що із набуттям чинності закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996 року, неможна застосовувати поняття "одинокої матері", визначене у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року. Нормою ст. 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що одинокими матерями є жінки, що виховують дитину без батька. Аналіз статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» дає підстави для висновку, що одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умови, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). З наведеного вбачається, що після набрання чинності Законом України «Про відпустки» та Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» до категорії одинокої матері належать - жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена). При цьому, участь батька або інших осіб в утриманні дитини не позбавляє матері статусу одинокої. Як вбачається з матеріалів справи, пред`являючи позов і даючи пояснення в ході розгляду справи, [PERSON] посилалася на те, що вона є матір`ю малолітньої дитини, яку виховує без батька. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, [PERSON] та [PERSON] записані батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2018 року розірвано шлюб, зареєстрований 05 грудня 2017 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 243. Також, позивач долучила до матеріалів справи копію листа за підписом заступника директора - начальника управління організації та розвитку медичної допомоги населенню департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації Філіппова Н.Г. № Я-1528-50-1.1.2-1601 від 10.08.2018 року зі змісту якого вбачається, що з метою об`єктивної перевірки фактів, викладених у зверненні [PERSON] від 27.07.2018 року, наказом директора департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації було створено комісію та 10.08.2018 року здійснено перевірку стану дотримання вимог законодавства про працю у КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». За результатами перевірки, крім іншого, було встановлено, що у лікарні щороку, на кожній структурний підрозділ, розробляються графіки відпусток, які затверджуються головним лікарем та погоджуються головою профспілки, разом із тим відсутня інформація у графіках відпусток працівників неврологічного відділення лікарні на 2017 - 2018 роки та у особовій картці працівника форми П-2 про додаткові відпустки [PERSON] , як одинокої матері. [PERSON] не отримувала додаткову оплачувану відпустку, як одинока мати у 2017 році, що є порушенням статті 182-1 КЗпП України та статті 19 Закону України «Про відпустки». З огляду на вищевикладене, головному лікарю та голові первинної профспілкової організації працівників охорони здоров`я КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» було відомо, що позивач розлучена, виховує малолітню дитину без батька та має статус одинокої матері, у зв`язку із чим на неї поширюються гарантії встановлені ст.184 КЗпП України. На підтвердження протилежного, відповідачем жодних належних та допустимих доказів, не надано. Факт того, що позивач розлучена, виховує малолітню дитину без батька та має статус одинокої матері, у судовому засіданні не оспорювався. Зокрема, відповідно до статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. 27.02.2019 року голові первинної профспілкової організації КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] , було спрямовано подання головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] вих. № 506, щодо надання згоди відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України на розірвання трудового договору з [PERSON] з 28.02.2019 року та зазначено, що переважного права на залишення на роботі працівник не має. 27.02.2019 року голова первинної профспілкової організації КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] направила на ім`я головного лікаря КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» [PERSON] повідомлення за вих. № 5 та витяг з протоколу засідання профспілкової організації працівників охорони здоров`я КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» П-185 від 27.02.2018 року. Зі змісту повідомлення вбачається, що профспілковий комітет, постановив рішення дати згоду на розірвання трудового договору у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані, відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України з [PERSON] , лікарем-невропатологом неврологічного відділення КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». З витягу до протоколу засідання профспілкової організації працівників охорони здоров`я КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» П-185 від 27.02.2018 року вбачається, що розгляд подання було проведено за відсутності [PERSON] членом якої вона є, та без її письмової заяви про розгляд подання без участі працівника, що суперечить ст. 43 КЗпП України. При наданні згоди на звільнення [PERSON] профспілковим комітетом не було досліджено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини, яку виховує без батька, а також інші можливі обставини, що виключають звільнення працівника та взагалі відсутні відомості щодо повідомлення працівника про призначення засідання профспілкової організації. Враховуючи встановлені судом обставини та надані позивачем докази, які оцінені судом в сукупності із поясненнями сторін, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з підстав, зазначених у наказі від 28.02.2019 року, є протиправним та незаконним, оскільки відбулося з порушенням вимог діючого трудового законодавства. що призвело до неправильного та передчасного висновку і як наслідок до незаконного звільнення позивача зі займаної посади. На цій підставі суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про скасування наказу відповідача про звільнення та поновлення позивача на займаній до звільнення посаді. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.» Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Згідно ст. 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права. Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України, Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas V. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, П.67, від 11.06.2009 року). Відповідно до абз. 3 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяця роботи. Згідно абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до абз. 1, 3 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплата і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; Керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палева, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до абз. 1, 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON] від 21.03.2019 року виданої КЗОЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», позивачу було нараховано у січні 2019 року - 3251,62 грн, лютому 2019 року - 4624,96 грн. У відповідності з додатком до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік», кількість робочих днів у січні 2019 року -21; у лютому 2019 року - 20. Враховуючи вищевикладене, середньоденний заробіток позивача становить - 192,11 грн. (3251,62 + 4624,96): 41. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, становить - 29008,66грн (192,11 х 151, з урахуванням розрахункового періоду, кількість робочих днів у березні 2019 року - 20; квітні 2019 року - 21; травні 2019 року - 21; червні 2019 року - 18; липні 2019 року - 23, серпні 2019 року - 21, вересні 2019 року - 21, жовтні 2019 року - 6, а разом - 151), з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Суд вважає можливим стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2019 року і по день винесення рішення по справі у розмірі 29008,66 грн, яка на думку суду є співрозмірною компенсацією, враховуючи те, що у судовому засіданні встановлено незаконність звільнення позивача на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. Також, позивач просить визнати незаконним запис у трудовій книжці, про недійсність запису № 1 про прийняття на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю неврологія, про існування якого вона дізналася лише після того, як отримала трудову книжку після звільнення. Так, згідно до наказу КЛПЗ «Добропільська ЦРЛ» № 84а від 01 серпня 2011 року, [PERSON] було прийнято на посаду лікаря-інтерна за спеціалізацією неврологія, про що у трудовій книжці серії [NUMBER] зроблено відповідний запис № 1. Наступним записом у трудовій книжці є запис складений російською мовою «Запись № 1 считать недействительной и.о начальника отдела кадров [PERSON]» без номеру у графі 1, дати внесення такого запису у 2-й графі, без відображення підстави внесення такого запису у графі 4. Відповідний запис скріплено печаткою КЛПЗ «Добропільська ЦРЛ». Розділ 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), регулює порядок заповнення трудових книжок, у т. ч. і внесення змін та виправлень. Пунктом 2.6 Інструкції № 58 встановлено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), де було зроблено відповідний запис. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Згідно п. 2.8 Інструкції № 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Відповідно до п. 2.9 Інструкції № 58, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інше, мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. Пунктом 2.10 Інструкції № 58, передбачено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)» і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, звільнений …» і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним. Отже, у графі 1 проставляється порядковий номер запису про визнання іншого запису недійсним; у 2-й графі - дата внесення такого запису; у графі 3 зазначається інформація про недійсність раніше внесеного запису; графа 4 має відображати підставу внесення такого запису, тобто відповідний наказ. Беручи до уваги вищевикладене запис у трудовій книжці [PERSON] , складений російською мовою «Запись № 1 считать недействительной и.о начальника отдела кадров [PERSON]» без номеру у графі 1, дати внесення такого запису у 2-й графі, без відображення підстави внесення такого запису у графі 4 підлягає скасуванню, оскільки внесений з порушенням положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн, то суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Сатттею 59 Конституції України гарантовано право на професійну правничу допомогу. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статті 28 Правил адвокатської етики формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3-6 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Разом із тим, доказів на підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подано не було. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial