Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. З 18 липня 1998 року до 16 січня 2017 року сторони перебували в шлюбі. За час шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2017 року (справа N 299/3207/16-ц) з позивача вирішено стягувати на користь відповідачки аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, у розмірі 1/2 частини всього його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2016р. і до досягнення ними повноліття. Після досягнення повноліття старшою дитиною, [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Вказаний позов було задоволено частково. Рішенням суду від 23.10.2019 року (справа N 299/1989/19) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 27.06.2019 року і до закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Позивач вказує, що на час звернення до суду з даним позовом з нього стягують аліменти в розмірі 50 відсотків всіх його доходів. Після ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів його сімейне становище змінилося та погіршилося його матеріальне становище, що є підставою для зменшення розміру присуджених аліментів. Вказані обставини позивач обґрунтовує наступним. Так, 03 жовтня 2020 року позивач одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 21). [INFO] у позивача та його дружини народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 20). Позивач вказує, що його дружина, [PERSON] , на даний час не працює, знаходитися в декретній відпустці, отримує допомогу при народженні дитини в розмір 860 гривень на місяць. На утриманні позивача перебуває дружина та четверта дитина, яка також повинна отримувати в достатній мірі кошти на своє утримання. Представником відповідача, адвокат Стасюк Ю.П. подав відзив на позовну заяву (а.с.50-52). Відзив обґрунтовує тим, що дружина позивача, [PERSON] , як і позивач, займає посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста Дяково, має місце роботи та дохід. У власності [PERSON] перебувають дві земельні ділянки площею 1200 та 500 кв.м. та житловий будинок. У власності позивача перебувають два житлові будинки (один з яких збудовано сторонами, однак позивач вказує, що його особиста приватна власність про що ним подано позов), дві земельні ділянки та автомобіль. Також представник відповідача вказує, що у позивача наявні значні збереження грошових коштів на підтвердження надає копії виписок про рух коштів на рахунках позивача витребуваних ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі № 299/3953/20 за позовом [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно вказаних виписок загальний оборот руху коштів на рахунках [PERSON] становить 8944154 (вісім мільйонів дев`ятсот сорок чотири тисячі сто п`ятдесят чотири) гривні 50 коп. Одночасно відповідач до відзиву додає квитанції про оплату комунальних послуг, товарні чеки на продукти харчування та медичні препарати, медичну документації в обґрунтування необхідності матеріального утримання дітей на тому рівні, який існує на даний момент, оскільки відповідачка немає достатніх доходів для утримання дітей самостійно. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дидинська Б.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених вище. Також зазначила, що відомості про рух кошів на рахунках позивача не підтверджують наявність вказаних грошових коштів у позивача на час подачі позову, згідно відомостей наявних в довідка всіх рахунки на час розгляду справи закриті, а відповідач просить поділити вказані кошти у справі про поділ майна подружжя, яка перебуває у провадженні суду. Представник відповідача адвокат Стасюк Ю.П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Окрім того зазначив, що аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/6 частки від доходу платника призначаються в наказному (безспірному) провадженні. Відомості про рух коштів на рахунках позивача має значення для розгляду справи, оскільки відповідач при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання заперечував факт наявність в нього можливості сплачувати аліменти, в той час як один з банківських рахунків зазначених у наданих ним відомостях був відкритий та містив грошові кошти, а тому відповідач вважає, що позивач і на даний момент приховує свій реальний майновий стан. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9,10). Діти сторін народженні в шлюбі, шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2017 року у справі N 299/3207/16-ц з позивача вирішено стягувати на користь відповідачки аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, у розмірі 1/2 частини всього його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2016р. і до досягнення ними повноліття (а.с. 12-15). Після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Вказаний позов було задоволено частково, рішення\~ суду від 23.10.2019 року (справа N 299/1989/19) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання, в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 27.06.2019 року і до закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення нею 23 років (а.с.16-19). 03 жовтня 2020 року позивач одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 21). [INFO] у позивача та його дружини народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 20). Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів. Тобто Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, і ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. N 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Досліджуючи надані докази, суд виходить із того, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд вважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує позивач забезпечує нормальний життєвий рівень дитини та не потребує зменшення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789Х11 від 27 лютого1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька. Ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (N 2) від 27 листопада 1992 року, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ч. 1ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 51 Конституції Українитаст. 180 Сімейного кодексу Українипередбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням вимог ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року N 2402-III, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, суд вважає розмір аліментів, який стягується згідно\~ рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2017 року та\~ рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2019 року, є таким який забезпечує права дітей позивача, які проживають окремо та не порушує права дитини, яка перебуває на його утриманні. Суд також виходить із того, що відповідач працює на посаді головного державного інспектора відділу №3 митного поста Вилок, має стабільний дохід, в його власності наявні два житлові будинки та автомобіль, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дітей у вказаному розмірі суду не надані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість їх сплати останнім. Розмір аліментів визначений в рішеннях суду не перевищує 50 відсотків доходів позивача. Позивач не надав жодних доказів щодо погіршення свого матеріального стану, погіршення здоров`я, а його доводи щодо утримання малолітньої дитини та дружини, не можуть бути прийняті судом як погіршення його матеріального становища. Зменшення розміру сплачуваних аліментів не сприятиме належному забезпеченню його дітей та суперечитиме найвищим інтересам дітей, на утримання яких стягуються аліменти. Така ж правова позиція, з приводу відсутності підстав для зменшення розміру аліментів з вищезазначених підстав, викладена і в постанові Верховного Суду від 09.08.2018 (справа N 640/10064/16-ц, провадження N 61-35771св18). Окрім того, наявність у позивача дитини від другого шлюбу не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на дітей від першого шлюбу. Суд вважає недопустимим зменшення розміру аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 1/8 частки від доходів платника аліментів. Матеріали справи свідчать про те, що розмір стягнутих за судовими рішеннями розмір аліментів відповідає діючому законодавству України, а позивач має можливість його сплачувати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.97 року, набула чинності для України 11.09.97 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Бендерський проти України (заява N 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем процесуальні витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача (а.с.1).

Outcome: dismissed