Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

03.06.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що у них з відповідачем [INFO] народилася дитина [PERSON] , 27.08.2016 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб та змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . На даний час вони проживають окремо, дитина проживає з нею та знаходиться на її вихованні та утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», що складає сумі прожитковому мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2027 грн., щомісячно і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 25.06.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду письмову заяву в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив або зустрічний позов не подав, про час та місце слухання справи сповіщався у встановленому законом порядку. Суд, враховуючи відсутність заперечень від позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК Українифіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка після припинення подружніх відносин між сторонами проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні на вихованні. Згідно довідки ОСББ «Новгородська 20» від 11.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 184 ч.1 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Враховуючи, що донька сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю й [PERSON] знаходиться на її утриманні, батько дитини [PERSON] , зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, від виконання своїх обов`язків ухиляється, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 2027 грн. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дитини, враховуючи вимоги ст.184 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення сторін, підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що позивачка наполягає на стягненні аліментів у твердій грошові сумі, сімейне законодавство в рівних частинах покладає на батьків обов`язок по утриманню і вихованню дітей, також ту обставину, що ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2118 грн., а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 1059 грн. щомісяця, починаючи з 03.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття ( 2118 грн.:2 = 1059 грн.). В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial