Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що шлюб між ними розірвано рішенням суду від 23.12.2015 року. Фактично з липня 2014р.. до теперішнього часу вони не підтримують жодних відносин, відповідач не бере участі у вихованні дитини. Донька повністю знаходиться на утриманні і вихованні позивача, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не цікавиться життям, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Також позивач просила змінити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначених рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.04.2015 р. з 500 грн. на 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2014р. і до повноліття доньки. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що прожитковий мінімум для дітей відповідного віку збільшився, на теперішній час суми раніше визначених аліментів не вистачає на утримання доньки, В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в повному обсязі підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2013р., який рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2015р. було розірвано, рішення набрало законної сили 14.03.2016р. (а.с.8). Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 23.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с.7). Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.04.2015 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2014 р., до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] .(а.с.9). Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитини. Відповідно до наданого Савранським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області розрахунку заборгованості, станом на 01.11.2019р. заборгованість з виплати алiментів боржником [PERSON] склала 23258,06 грн. Відповідно до інформації, наданої КНП «Дитяча міська поліклініка №2», малолітня [PERSON] , 2013р.н., яка проживає за адресою: [ADDRESS] , спостерігається в поліклініці з березня 2015р. Регулярно відвідувала поліклініку, проходила профогляди, щеплена згідно віку. Догляд за дитиною належний. Підлягає подальшому спостереженню та лікуванню. Відповідно до довідки, наданої Одеським ДНЗ «Ясла-садок» №307, [PERSON] , 2013р.н., відвідує заклад з травня 2018 року. Фізичний розвиток дівчинки відповідає віку. 3 однолітками дружелюбна, доброзичлива. Виконує всі завдання і вказівки вихователя. Вихованням [PERSON] , 2013 р.н. займається виключно мати, якій допомагають її батьки, бабуся та дідусь малолітньої [PERSON] . Мати завжди дотримується режиму дошкільного закладу, приводить та забирає доньку вчасно, сплачує за харчування, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини в дитячому садку. Дитину приводить завжди охайну, в доброму настрої. Батька, [PERSON] , в закладі ніхто не знає та ніколи не бачили. Він ніколи не звертався до дошкільного закладу з метою побачитися чи поспілкуватися з донькою. Згідно письмових пояснень [PERSON] , яка є сусідкою позивача, батька дитини не бачили з жовтня 2014р., він ніколи не приходив до дитини, не цікавився її життям та вихованням. Суворовська районна адміністрація ОМР направила до суду висновок органу опіки та піклування від 26.07.2019 р. №01-05-3/294вх, згідно з яким вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а тому має бути позбавлений батьківських прав щодо дитини. За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідач тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї неповнолітньої доньки, тому вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст.184 СК України). Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня., а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Отже, починаючи з 01.01.2020 рр., законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи дорівнює 2218 гривень. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати доньці матеріальну допомогу, та про наявність інших істотних обставин, суду надано не було. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) В силу ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, роз`яснення, які містяться у п. п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», приймаючи до уваги збільшення потреб дитини відповідного віку у витратах на освіту та оздоровлення, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд прийшов до висновку про необхідність змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини за рішенням суду від 08.04.2015 р. та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зміна способу стягуваних аліментів буде сприяти гармонійному розвитку дитини, забезпечить право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Щодо зміни способу стягнення аліментів, починаючи з 16.12.2014р., в цій частині вимог слід відмовити, оскільки позивачем не обґрунтовано та надано належних доказів щодо початку періоду стягнення аліментів. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. та на держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial