Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

27 січня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно. Позов обґрунтовується тим, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.08.2017 року. Від шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Офіційний дохід у відповідача відсутній, інших дітей на утриманні не має. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] в результаті одруження. Відповідач не бажає добровільно сплачувати аліменти на дітей, він офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. Інших осіб на утриманні не має. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що після розлучення він неодноразово надавав кошти для утримання дітей та їхнього відпочинку, а тому твердження позивача про те, що він не бажає добровільно сплачувати аліменти не відповідає дійсності. Вказав, що з ним проживає матір, яка є пенсіонером та потребує постійної допомоги, в тому числі і матеріальної. Його заробіток становить в середньому 4000 грн., оскільки наразі він не працевлаштований, отримує мінливий дохід від різного роду будівельних, ремонтних та монтажних робіт. Зазначив, що має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково, вказавши, що погоджується із доводами відзиву на позов відповідача і із стягненням у її користь аліменти у розмірі 2500 грн. на місяць. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. на місяць. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові заяви сторін та докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Згідно з копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . Зазначене підтверджується копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.08.2017 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей та відсутність у відповідача постійного заробітку, оскільки заявлений позивачем розмір аліментів може поставити його у скрутне матеріальне становище, а також те, що відповідачем частково визнано позовні вимоги у такому розмірі аліментів з яким погодилась позивачка. Враховуючи наведене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог частково. З відповідача до державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному до розміру задоволених позовних вимог, а саме 756,36 грн., оскільки позовні вимоги задоволені на 83,3 % Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial