Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з моменту пред'явлення позовної заяви та до досягнення дитиною 18-річного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на своє утримання, у зв'язку з доглядом за дитиною - [PERSON], [INFO], до досягнення ним трирічного віку, у розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно з моменту пред'явлення даної позовної заяви та до досягнення дитиною трирічного віку; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що з 08 вересня 2012 року по теперішній час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя подружжя не склалось, у зв'язку з чим в січні 2013 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, після народження дитини не забрав позивача разом з дитиною з пологового будинку, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до дитини не навідується, хоча обізнаний про матеріальне становище позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім державної допомоги на дитину інших доходів не має, тому фактично позивач перебуває разом з дитиною на утриманні своїх батьків, всі ці обставини спонукали позивача звернутись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на своє утримання та утримання малолітньої дитини, що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с. 85-89), пояснив, що дійсно на даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак в січня 2013 року, за ініціативою позивача, сімейно-шлюбні відносини між подружжям було припинено, відповідач був вимушений виселитись з помешкання, де проживало подружжя, з цього часу сторони проживають окремо, позивач припинила будь-яке спілкування з відповідачем , на телефонні дзвінки не відповідає, уникає зустрічей з відповідачем, про народження їх спільної дитини позивач не повідомила, після народження дитини не дає можливості відповідачу та його близьким бачитись з дитиною, відмовляється отримувати матеріальну допомогу на дитину. Відповідач наголосив, що добре розуміє обсяг своїх батьківських обов'язків, відчуває відповідальність за дитину, має велике бажання зустрічатись та спілкуватись з дитиною, готовий надавати матеріальну допомогу для утримання дитини для забезпечення її потреб, однак позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, при цьому не зазначає причин такого негативного ставлення до відповідача, тому просить відмовити у задоволені позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав та надати можливість відновити відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні та врегулювати майнові питання з позивачем для надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи, та пояснень наданих відповідачем у судовому засіданні, також наголосив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батька дитини, однак позивачем не надано доказів, які мали підвередити протиправну поведінку відповідача по відношенню до дитини та ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації [PERSON], в судовому засіданні просила відмовити у позові в частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав, підтримала висновок органу опіки та піклування про не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а вирішення вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини та дружини залишила на розгляд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08 вересня 2012 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.9) [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.6) Батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №7 від 02 квітня 2014 року), встановлено: «На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі, хоча проживають окремо вже з січня 2013 року. Малолітній [PERSON] зареєстрований з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини, [PERSON], зареєстрований за адресою: м. Новодністровськ, Чернівецької області, за місцем проживання характеризується позитивно. [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні та утриманні дитини, цікавиться життям, здоров'ям, матеріально допомагати. Батькам дитини надавався термін (протягом місяця) для врегулювання відносин між ними та налагодження стосунків батька з малолітнім сином, але громадянин не мав можливості для цього, в зв'язку із забороною [PERSON] Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]». Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на покази свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], брат позивача, пояснив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, до народження дитини - [PERSON], батьки дитини припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, з моменту народження дитина проживає разом з матір'ю, батько до дитини не навідується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Свідок [PERSON], який перебуває з позивачем у дружніх відносинах, знайомий з відповідачем, підтвердив, що з моменту народження дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю, батько до дитини не навідується, про причини такого ставлення батька до дитини свідку невідомо. В свою чергу, відповідач на спростування заявлених позовних вимог посилається на покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], мати відповідача, пояснила, що після одруження позивач та відповідач, як подружжя, проживали разом, однак через не тривалий проміжок часу між подружжям почали виникати непорозуміння, які призвели до припинення сімейно-шлюбних відносин, відповідач вимушений був виселитись з квартири де проживав разом з позивачем, з цього часу позивач не відповідала на телефонні дзвінки, уникала зустрічей з відповідачем, не повідомила про народження дитини, до цього часу не дає батьку дитини та його близьким родичам бачитись з дитиною, не приймає подарунки для дитини, при цьому не мотивує причини такої своєї поведінки, зважаючи на те, що відповідач всіляко намагається побачити дитину, має намір надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Свідок [PERSON], сестра відповідача, пояснила, що після одруження позивач та відповідач не тривалий час проживали разом, в подальшому відносини між ними погіршились, вони почали проживати окремо, відповідач був обізнаний, що його дружина вагітна, однак позивач припинила спілкування з відповідачем, на телефонні дзвінки не відповідала, не бажала відновлення сімейно-шлюбних стосунків, про народження дитини не повідомила відповідача, як батька дитини, та його близьких родичів, в подальшому перешкоджала відповідачу та його рідним бачитись з дитиною, до цього часу відповідач позбавлений можливості бачитись з дитиною, надавати позивачу, як матері дитини, будь-яку допомогу на утримання дитини. Свідок [PERSON], перебуває у дружніх стосунках з відповідачем, пояснив, що у березні 2014 року свідок разом з відповідачем, на його прохання, приїжджали до позивача, оскільки відповідач мав намір побачитись з дитиною, однак позивач в категоричній формі відмовилась спілкуватись з відповідачем , та не дозволила побачити дитину. Враховуючи вищевикладені обставини, заперечення відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, ураховуючи інтереси дитини та її вік, а також спираючись на норми чинного законодавства, які наголошують на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи впливу відносно відповідача відповідними державними органами не здійснювались, суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позивачем не доведено наявність обставин визначених у ст.264 Сімейного кодексу України. При цьому, суд враховує, що в межах даного спору судом встановлено, що позивачем чиняться перешкоди у спілкування батька з дитиною, ці обставини нашли своє підтвердження у висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, де безпосередньо зазначено, що відповідач не мав можливості налагодити стосунки з малолітнім сином, у зв'язку з забороною [PERSON], матір'ю дитини, а також доведені показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умов ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як з'ясовано судом, підтверджується поясненнями позивача та відповідача, з 08 вересня 2012 року по теперішній час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з моменту народження дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, сімейно-шлюбні стосунки припинено між сторонами з січня 2013 року, ці обставини визнані сторонами, тому не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Позивач [PERSON], мати дитини, є особою працездатного віку, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, отримує соціальну допомогу на дитину, про наявність інших доходів позивач суд не повідомила. Відповідач [PERSON], батько дитини, є особою працездатного віку, тимчасово не працює, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України та роз'яснень, викладених у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" де встановлено з 1 грудня 2013 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032,00 грн., а дітей віком від 6 до 18 років - 1286,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, та вимог ст. 181 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до положень частини другої та четвертої статі 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. (ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України). Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на утриманні матері, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги від чоловіка на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною - сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO]. В порядку п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: partial