Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 34000,00 грн. та штрафні санкції в сумі 1048,33 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових викликів за адресою, вказаною у позовній заяві, та за місцем реєстрації відповідача, яка встановлена згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м.Києві, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно частини першої до ст.810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Предметом договору найма житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (ч.1 ст.812 Цивільного кодексу України) Договір найму (оренди) житла) належить до двосторонніх правочинів, тому він має відповідати умовам дійсності правочинів і договорів, а саме положенням ст.ст.202, 203 та глави 52 Цивільного кодексу України. До істотних умов договору належать умови про предмет договору, дані про осіб, які проживатимуть разом із наймачем, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторонами договору найма житла є наймодавець, - особа, яка є власником житла, і наймач - особа, якій передається житло в користування. Якщо власниками житла є кілька осіб, вони можуть бути наймодавцями у договорі. Судом встановлено, що 20 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір найму (оренди) нерухомого майна, за умовами договору Наймодавець ([PERSON]) здав у найм (оренду) Наймачеві ([PERSON]) двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як передбачено п.3.1 Договору оренди, за домовленістю сторін, щомісячна оплата за користування Об'єктом нерухомості - орендна плата вноситься Наймачем в грошовій формі та складає 3800,00 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 611, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умовам договору, договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої та другої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні вставлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виканню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) викання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його викання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.2 ст.821 Цивільного кодексу України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважаться укладеним на п'ять років. Виходячи з положень ч.1 ст.782 Цивільного кодексу України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Як визначено у частині третій ст.815 Цивільного кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Так, 16 вересня 2014 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] претензію з вимогою провести в добровільному порядку оплату за оренду квартири до 01 жовтня 2014 року в розмірі 34000,00 грн., однак ця вимога залишена без належного реагування з боку відповідача. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що між сторонами виникли відносини на підставі Договору найму (оренди) нерухомого майна від 20 липня 2012 року, за умовами договору розмір щомісячних платежів за користування житловим приміщенням складає 3800,00 грн., факт невиконання договірних зобов'язань в частині сплати щомісячних платежів визнано відповідачем шляхом надання позивачу розписки від 12 червня 2014 року, якою визнано суму боргу по орендним платежам на загальну суму 34000,00 грн., при цьому суд враховує, що відповідач не скористався правом взяти участь у судовому засіданні, як і не надав докази, які мали спростувати викладені у позові розрахунки заборгованості та факт неналежного виконання договірних зобов'язань. Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору оренди в частині несвоєчасного його виконання, тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена вищенаведеними нормами Цивільного кодексу України, тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлені вимоги до відповідача про стягнення загальної суми боргу за договором оренди в розмірі 34000, 00 грн., з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 61,48 грн. та інфляційних витрат в сумі 986,00 грн., які розраховані позивачем за період з 16 вересня по 07 жовтня 2014 року, що відповідає положенням ст.625 Цивільного кодексу України, при цьому судом здійснено корегування суми трьох відсотків річних, які нараховані позивачем в сумі 62,33 грн., шляхом зменшення суми до 61,48 грн., у зв'язку з допущеною арифметичною помилкою при проведені розрахунків. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат, підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором найму (оренди) нерухомого майна від 20 липня 2012 року на загальну суму 34000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 61,48 грн. та інфляційних витрат в сумі 986,00 грн., а всього на загальну суму 35047,48 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 342 грн.71 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, а також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір 07 грн.76 коп., оскільки позивачем не сплачено судовий збір в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial