Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

17.12.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем, позбавити його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього у її користь аліменти на дочку у розмірі 30% від його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць за попередні 3 роки і починаючи з 17.12.2018 року до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 10.09.1994 року, у якому у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] .. Подружнє життя не склалось з 2005 року у зв`язку із тим, що відповідач зловживав спиртним, ображав її, застосовував фізичне та психологічне насильство. 10.05.2018 року відповідач наніс їй численні ножові поранення, на даний час перебуває під вартою по кримінальній справі, яка розглядається Галицьким районним судом м.Львова. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та загрожує життю. Під час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали житло, яке здається родичам чоловіка в оренду. Вона з донькою вимушена проживати в орендованій квартирі. Дитина перебуває на її утриманні. Під час перебування у шлюбі відповідач нехтував своїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки, витрачав кошти на алкоголь та гральні апарати. Відповідач добровільно коштів на утримання доньки не надає, матеріально не допомагає, інших утриманців та дітей не має. Протягом тривалого часу поставив її у скрутне матеріальне становище. Через страх та необізнаність вона не зверталась з позовом про стягнення аліментів. Тому просить стягнути з відповідача аліменти за минулі три роки та до повноліття дитини. Крім того вказала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки, не піклується про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Останній жорстоко поводився з дітьми та з нею, здійснив замах на її життя, тому вважає, що його слід позбавити батьківських прав. Ухвалою від 18.12.2018 року позовну заяву було залишено без руху. 23.01.2019 року позивачка усунула недоліки. Ухвалою від 25.01.2019 року було відкрито провадження у справі, залучено третю особу на стороні позивача та призначено підготовче судове засідання на 19.03.2019 року. 20.02.2019 року за клопотанням відповідача винесено ухвалу про розгляд справи в режимі відеоконференції. 19.03.2019 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотання відповідача для залучення адвоката. 19.04.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву з клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Вказав, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, однак заперечив щодо обставин, на які послалась позивачка. Зазначив, що остання зловживала алкоголем, мала інтимні стосунки з іншим чоловіком, у зв`язку із чим у них виникали конфлікти. Ножові поранення їй не наносив, а захищався від нападу останньої. В частині вимог про стягнення аліментів вказав, що стягнення аліментів за минулий період вважає безпідставним, так як позивачка не вживала заходів для отримання аліментів, він забезпечував дітей. На даний час перебуває в місцях позбавлення волі, доходів не має, тому вважає за доцільне стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1014 грн.. У разі присудження аліментів у частці від доходу з огляду на відсутність у нього заробітку такий розмір аліментів буде визначатись з врахуванням розміру середньої заробітної плати по регіону, що буде явно завищеною сумою з врахуванням обставин, через які він не має можливості працювати. Також заперечив вимоги про позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказав, що відкрив рахунок в банку на ім`я доньки, на який клав кошти. За місцем проживання та роботи характеризувався позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, скарг від сусідів на нього не поступало. Зазначив, що позивачка перебувала на обліку у лікаря нарколога. 28.05.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. 11.06.2019 року представник третьої особи подав до матеріалів справи суду витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.05.2019 року №112. 05.07.2019 року позивачка подала суду відповідь на відзив. 05.07.2019 року в судовому засіданні оголошувалась перерва для витребування додаткових доказів. 24.10.2019 року по справі були допитані свідки, оголошувалась перерва для виклику представника третьої особи. 28.12.2019 року в судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив. Просив відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник третьої особи - органу опіки та піклування підтримала рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.05.2019 року №112 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дочка сторін [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона підтримує вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неї. Вона боїться його. Вказала, що з батьком у неї напружені відносини. За час спільного проживання були випадки, коли він бив матір, виганяв їх з дому. Вони були змушені ночувати у знайомих. Часто бив її. Водив також з собою на гральні автомати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється лікарем наркологом у м.Червонограді. Позивачка один раз поступила у наркологічне відділення, куди була скерована з приймального покою. Вона не проходила лікування, була виписана в той же день і знята з диспансерного обліку. На даний час на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється співробітницею позивачки, тривалий час товаришують сім`ями. Позивачка ніколи не зловживала спиртним. Неодноразово бачила, як позивачка приходила побита. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється рідною сестрою позивачки. Відповідач останні три роки погано відносився до позивачки, бив її, виганяв із квартири, поводився агресивно, зловживав алкоголем, у зв`язку із чим вони неодноразово звертались в поліцію. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється свекрухою позивачки та матір`ю відповідача. Вказала, що її син завжди забезпечував сім`ю. Після одруження 2 роки вони жили з нею, потім пішли жити в гуртожиток, пізніше винайняли квартиру. Пізніше її чоловік приїхав із заробітків та придбав їм житло. Одного разу вона прийшла до сина і бачила позивачку в стані алкогольного сп`яніння. Позивачка ніколи не розповідала про конфлікти, однак налаштувала дітей про неї та її сина, не спілкується, змінила номери телефонів. Свідок [PERSON] вказав, що являється батьком відповідача. Пояснив, що не був свідком конфліктів між сином та невісткою. З онучкою спілкується. Свідок [PERSON] вказала, що знає сторони. З позивачкою працювала у магазині. Сімейні стосунки між ними були погані. Позивачка постійно була в синцях. Відповідач часто вживав спиртне і ставав агресивним, виганяв дружину з дочкою з дому. Заслухавши пояснення учасників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10.09.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Львівської області, актовий запис 392. Під час подружнього життя [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] . З довідки №01-14/95 від 17.12.2018 року встановлено, що дочка сторін навчається у 6-Б класі Червоноградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5. Позивачка з 03.10.2018 року працює продавцем в магазині «О,ля» у м.Червонограді та отримує заробітну плату у розмірі 3850 грн., що підтверджується довідкою ФОП « [PERSON] » від 02.12.2018 року. За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків з 4 кварталу 2017 року по 3 квартал 2018 року Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області від 10.12.2018 року позивачка не має інших джерел доходів . З довідки про доходи за 2018 рік встановлено, що відповідач до травня 2018 року працював верстатником деревообробних верстатів 2-го розряду у ТОВ «ВМВ Холдінг», розмір його доходу з січня по травень 2018 року складав 13 494,86 грн.. Копіями характеристик від 11.05.2018 року та 18.05.2018 року та довідок підтверджується, що відповідач по місцю проживання та по місцю праці характеризується позитивно, стягнень не мав, скарг на нього не поступало, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував. Як вбачається з копій довідок від 14.09.2018 року відповідач був арештований 10.05.2018 року та з 14.05.2018 року по теперішній час утримується у Львівській установі виконання покарань (№19), доходів не отримує та допомоги на утримання сім`ї не надає. З довідки про склад сім`ї №4930 від 11.03.2019 року встановлено, що дочка сторін [PERSON] зареєстрована разом із батьком (відповідачем) у квартирі за адресою [ADDRESS] , фактично проживає разом із позивачкою по [ADDRESS] , яку остання орендує, що підтверджується копією договору оренди квартири від 15.03.2017 року. Як вбачається з копії висновку експерта №75/2018 від 22.05.2018 року у позивачки було виявлено ряд тілесних ушкоджень у виді проникаючих поранень, які могли утворитись від контакту із гострими предметами з колюче-ріжучими властивостями, які могли виникнути 10.05.2018 року та відносяться в тому числі до тяжких тілесних ушкоджень. У провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.15 ч.2 ст.115 КК України. Копією довідки від 11.04.2019 року стверджується, що позивачка не перебуває на обліку у лікаря нарколога. Дочка сторін [PERSON] у своїх поясненнях заперечила вживання матір`ю алкоголю, ведення аморального способу життя та намовляння її проти батька та бабусі. Вказала, що мама завжди працювала, щоб забезпечити їх з братом. Батько відкрив їй банківську картку «Юніор», але пізніше забрав її та користувався грошима сам у власних потребах. Вона часто бачила батька в стані алкогольного сп`яніння, він піднімав руку на неї, брата та маму, поводився агресивно. Згідно із ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. На даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім`я існує лише формально. Примирення між ними неможливе. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Тому вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів судом встановлено наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до витягу з рішення від 30.05.2019 року №112 Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області позбавлення батьківських [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] є недоцільним. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що такий висновок даний з врахуванням позиції відповідача, який цікавиться дитиною, підтримує зв`язок та бажає залишатись її батьком. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позивачка та неповнолітня дочка стверджують, що відповідач належним чином не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувався з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ним від виховання дитини, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми обов`язками. Змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. Останній перебуває у місцях позбавлення волі, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину відносно позивачки, пов`язаного із насильством. З урахуванням характеру поведінки відповідача, особи батька і матері, а також інших обставин справи, зокрема, що відповідач неодноразово застосовував фізичну силу по відношенню до дочки та позивачки, ображав їх, поводився агресивно, перебуває в місцях позбавлення волі, суд дійшов висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Як регламентовано ст.180 цього ж Кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть до суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх отримати у зв`язку з ухиленням від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно із ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і сторін, відповідач не має доходів, перебуває в місцях позбавлення волі, а також ту обставину, що дитина сторін проживає та перебуває на утриманні позивачки. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача в користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Однак позивачкою не надано доказів того, що вона вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому вимоги про стягнення аліментів за минулий час до задоволення не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. за кожну вимогу, що становить 2114 грн..

Outcome: partial