Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він з 08.02.1978 року по 06.09.1990 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. 06.09.1990 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. Висновком МСЕК від 01.06.2011 році йому первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідностіз наступним переоглядом 01.05.2012 року. При черговому повторному переогляді 29.05.2012 року встановлено 45%втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.06.2013 року. При черговому повторному переогляді 28.05.2013 року встановлено 45%втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.06.2015 року. При черговому повторному переогляді 25.05.2015 року встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з 01.06.2015 року. безстроково. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок професійного захворювання позивач відчуває больові відчуття, а саме: підвищена мерзлякуватість дистальних відділів кінцівок, заніміння рук, побіління пальців кистей при охолодженні, біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, утруднена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, хитка хода, періодичний головний біль, запаморочення, похитування при ході, знижена пам`ять.У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 187\~785грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 10 жовтня 2019 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику(повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. 08 листопада2019 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи\~у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 12.12.2019 року залишено без задоволення. 11 листопада 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено, позивачу надано строк для усунення недоліків. 21 листопада 2019 року представником позивача суду надана уточнена позовна заява. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та її розмір. Згідно акту від 28.03.2011р. встановлено наявність шкідливих умов праці саме на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а не на ПрАТ «ЦГЗК», також позивач на ПрАТ «ЦГЗК» працював у шкідливих умовах праці лише 8 років 10 місяців. Позивач після звільнення з підприємства відповідача протягом 14 років 5 місяців працював у шкідливих умовах праці ні інших підприємствах, що позначилось на виникненні у нього професійного захворювання.Згідно Акту від 28.03.2011р. та записів трудової книжки позивача, підставою для встановлення професійного захворювання послужив профмаршрут:з 10.04.1995р. по 01.06.1996р. гірничоробочим в підземних умовах на державному спеціалізованому будівельно-монтажному тресту на підземному будівництві і реконструкції кар`єрів «Кривбасшахтопрохідка»;з 23.05.1997р. по 03.03.2014р.помічником і машиністом екскаватора на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Вина відповідача в настанні у позивача професійного захворювання не встановлена та не визнана, в п. 19 Акту розслідування від 28.03.2011р. не встановлено винних осіб, які порушили норми охорони праці, які б знаходилися у причинному зв`язку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, вказаний акт позивачем не оскаржений. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, під час укладання трудового договору при прийнятті на роботу позивач повідомлений під особистий розпис з умовами праці, наявністю шкідливих та небезпечних виробничих факторів та їх наслідки для здоров`я. Відповідач в свою чергу не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв та не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача.Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Заявлений розмір моральної шкоди - 187\~785 грн., безпідставно завищений та і достатній мірі не обґрунтований. 11 грудня 2019 року від представника відповідача надійшли пояснення до відзиву, де зазначено, що 08.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди за роботу в шкідливих умовах праці (справа №212/8643/19). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.11.2019 року у справі №212/8643/19 позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 65 000,00 грн.Таким чином, задоволення позову [PERSON] до ПрАТ «ЦГЗК» буде вважатися подвійним стягненням та призведе до незаконного збагачення позивача та його адвоката. Під час роботи на ПрАТ «ЦГЗК» не було зафіксовано звернень позивача до медичних установ, а також зважаючи на короткий термін перебування позивача у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та з огляду на Акт розслідування причин виникнення хронічної професійного захворювання від 28.03.2011р., яким встановлено вину ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в професійному захворюванні [PERSON] , при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, просять суд врахувати вимоги розумності і справедливості з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах, а саме: сума відшкодування має бути домірною цій шкоді, тобто не більше 20\~000 грн. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності дост. 247 ч. 2\~ЦПК України фіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача протягом 12 років та 7 місяців, а саме: з08.02.1978 року по 06.09.1990 року працював помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора Криворізького центральногогірничо-збагачувального комбінату, правонаступником якого є ПрАТ "Центральний гірничозбагачувальний комбінат", звільнився за власним бажанням за\~ст. 38 КЗпП України\~( копія трудової книжки а.с.46-51). Позивачу [PERSON] 15.03.2011 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу, позивачу встановлено професійне захворювання за діагнозом:Вібраційна хвороба першої-другої ст.: синдроми церебрально-периферичної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, в сполученні з синдромом попереково-крижової радикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді двостороннього, плечолопатковогоперіартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ст.). (надалі -вібраційна хвороба). Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху (а.с.14-15). У п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 28.03.2011 року, зазначено, що згідно «Інформаційної довідки про умови праці» від 27.04.2010 року № 49 А підтверджено працю позивача [PERSON] з 08.02.1978 року по 06.09.1990 року на Криворізькому ЦГЗК та виконання робіт, які характеризувались дією загальної вібрації та шуму з перевищенням нормативних значень. Пунктом 19 Акту встановлено, що керівництво Криворізького ЦГЗК, Управління залізничного транспорту Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат» під час праці [PERSON] на цих цехах, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, комісія не визначила з причин зазначених в пункті 16 (а.с.14-18). Висновком МСЕК від 01.06.2011 році позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.05.2012 року. При черговому повторному переогляді 29.05.2012 року встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.06.2013 року. При черговому повторному переогляді 28.05.2013 року встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.06.2015 року. При черговому повторному переогляді 25.05.2015 року встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, з яких 40 % по вібраційній хворобі, 5 % по туговухості зв`язку з професійним захворюванням та встановлено третю групу інвалідності з 01.06.2015 року безстроково ( а.с.9,10,11,12). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє посилання представника відповідача як підставу для відмови у позові на обставини тривалої роботи позивача в шкідливих умовах на інших підприємствах, а саме на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та отримання ним професійного захворювання саме за наслідками роботи на вказаному підприємстві, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.03.2011 року встановлено та підтверджено наявність шкідливих умов праці також і під час роботи позивача на підприємстві відповідача у період з 08.02.1978 року по 06.09.1990 року помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора на Криворізькому Центральному гірничозбагачувальному комбінаті. Суд також\~вважає такими,\~що не\~гуртуються на\~законі доводи\~представника відповідача\~щодо відмови\~в позові\~з підстав\~наявності судового\~рішення про\~стягнення з\~іншого підприємства\~-\~ПАТ «Кривбасзалізрудком»\~ моральної\~шкоди на\~користь позивача\~за отримане\~професійне захворювання,\~оскільки діюче\~законодавство не\~містить обмежень\~щодо права\~працівника на\~відшкодування моральної\~шкоди за\~рахунок кожного\~з підприємств,\~яке порушило\~вимоги Закону України «Про охорону праці», що призвело до ушкодження здоров`я працівника та як наслідок завдало моральних страждань. Посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності шкідливих умов праці на ПрАТ «ЦГЗК» спростовуються змістом п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, крім того суд враховує, що в додаткових поясненнях представником відповідача визнано частково позовні вимоги в сумі 20000 грн. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45 % та ІІІ групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, які не дають покращення в стані здоров`я, обмежений у можливості працевлаштування, вільному виборі праці. Крім того, відчуває підвищену мерзлякуватість дистальних відділів кінцівок, заніміння рук, побіління пальців кистей при охолодженні, біль та обмеження рухів в шийному і поперековому відділах хребта, утруднена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, заніміння кінцівок, хитка хода, періодичний головний біль, запаморочення, похитування при ході, знижена пам`ять. Визначаючи розмірвідшкодуванняморальної шкоди,суд виходитьіз засадрозумності,виваженості тасправедливості, відповіднодо п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику всправах про відшкодування моральної (немайнової )шкоди"№ 4 від 31.03.1995року зподальшими змінами, яким передбачено,що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їхтривалості, можливості відновлення тощо )та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, встановлену групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 60 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 187\~785 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положеньст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. За правилами\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг адвоката, крім того позовна заява не містить вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу із зазначенням розміру таких витрат, тому суд не вирішує питання про відшкодування таких витрат виходячи з принципів змагальності та диспозитивності судового процесу.

Outcome: partial