Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Фізична особа підприємець [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Словянського міського центру зайнятості про розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та громадянином [PERSON] 01 квітня 2011 року було укладено безстроковий [PERSON] Договір № 05371100345 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з Договором [PERSON] був прийнятий на роботу завідувачем складу. Вищевказаний Договір був зареєстрований 01 квітня 2011 року у Словянському міському центрі зайнятості. Відповідно до п. 2 Договору Відповідач зобов'язався виконувати роботу завідуючого складом будівельних матеріалів з усією матеріальною відповідальністю. За виконання роботи Відповідач отримував заробітну плату, у розмірі, передбаченому п. 3 Договору. З 01 червня 2014 року Відповідач припинив виконувати умови Договору та припинив виходити на роботу з червня 2014 року і по теперішній час, що підтверджується доданими актами. Оскільки [PERSON] припинив роботу з невідомих їй причин, заробітна плата у розмірі та на умовах, передбачених в п. 3 Договору, йому не виплачується з червня 2014 року по теперішній час. 02 жовтня 2014 року Фізична особа підприємець [PERSON] направила на адресу відповідача лист з пропозицією розірвати Договір в добровільному порядку. Відповідач для розірвання Договору не з'явився, але ж прийшли його батьки і запевнили позивача, що відповідач все ж таки з'явиться найближчим часом і в добровільному порядку розірве Договір. Але ж відповідач так і не з'явився і позивач 02 квітня 2015 року направила ще один лист з тією ж пропозицією добровільно розірвати Договір. 07 травня 2015 року лист повернувся на адресу Позивача з відміткою поштового відділення «Причина повернення - за закінченням терміну зберігання.» Позивач намагалась особисто звернутися до відповідача за адресою його реєстрації, але ж за вказаною адресою двері їй ніхто не відчинив. Таким чином, на теперішній час трудові відносини між сторонами Договору фактично не існують, Відповідач з червня 2014 року припинив виконання своїх трудових обов'язків без поважних причин, тобто він відсутній на роботі протягом тривалого часу, а саме з червня 2014 року і по теперішній час, без поважних причин. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з Наказом міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Статтею 36 КЗпП передбачені підстави припинення трудового договору, зокрема, згідно п. 4 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника ( статті 38, 39 КЗпП), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП). Як зазначено вище, працівник - [PERSON] не виявив ініціативи розірвання Договору, укладеного на невизначений строк з позивачем. Позивач вважає, що процедура розірвання Договору відповідно до законодавства України про працю не дотримана з вини відповідача, оскільки він не з'являється до служби зайнятості для зняття з реєстрації Договору. За приписами статті 40 ч. 1 п. 4 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня ) без поважних причин. Таким чином, з огляду на вищенаведене, враховуючи той факт, що відповідач добровільно не зявляється до Словянського міського центру зайнятості для розірвання трудового Договору № 05371100345 від 01 квітня 2011 року, та не виконує свої обовязки за вказаним трудовим Договором і не зявляється на роботу з червня 2014 року до теперішнього часу без поважних причин. Просить суд [PERSON] договір № 05371100345 від 01 квітня 2011 року, укладений між Фізичною особою, яка використовує найману працю [PERSON] та працівником [PERSON], розірвати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зобовязати Словянський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 05371100345 від 01 квітня 2011 року, укладений між Фізичною особою, яка використовує найману працю [PERSON] та працівником [PERSON]. А також витрати зі сплати судового збору віднести на [PERSON]. Позивач фізична особа підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 10 березня 2017 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.67). Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.65). Про причини своєї неявки в суд не повідомив. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Словянський міський центр зайнятості до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 03 березня 2017 до суду надійшло Клопотання про розгляд справи за його відсутності згідно діючого законодавства. У випадку прийняття рішення про розірвання [PERSON] договору, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON], зобовязати Словянський міський центр зайнятості зняти вищезазначений договір з реєстрації. (а.с.66). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Словянського міського центру зайнятості, про розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Згідно ст. 43 Конституції України «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується». У відповідності до ст. 21 ч.1 КЗпП України «[PERSON] договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін». У відповідності до п.6 ч.1 ст. 24 КЗпП України «[PERSON] договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим - при укладені трудового договору з фізичною особою.» Як встановлено у судовому засідання та вбачається матеріалів справи, що 01 квітня 2011 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] і [PERSON] був укладений [PERSON] договір, який зареєстрований у Словянському міському центрі зайнятості 01 квітня 2011 року за № 05371100345 ( а.с. 9). Згідно ст. 24-1 КЗпП України вказаний трудовий договір № 05371100345 від 01 квітня 2011 року було зареєстровано в Словянському міському центрі зайнятості. Як встановлено в судовому засіданні з 01 червня 2014 року [PERSON] припинив виконання своїх трудових обов'язків без поважних причин, тобто він відсутній на роботі протягом тривалого часу, а саме з 01 червня 2014 року і по теперішній час, без поважних причин, що підтверджується Актами про відсутність працівника на робочому місці №№ 1-34 (а.с.13-46). Встановити місце знаходження відповідача на теперішній час не є можливим. Згідно з вимогами ст. 40 ч. 1 п. 4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Внаслідок того, що місце знаходження працівника на теперішній час не відоме, позивач не може розірвати укладений безстроково трудовий договір. Згідно ст. 43 Конституції України «Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується». Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мінюсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що [PERSON] добровільно не зявляється до Словянського міського центру зайнятості для розірвання [PERSON] договору № 05371100345 від 01 квітня 2011 року, та не виконує свої обовязки за вказаним [PERSON] договором і не зявляється на роботу з 01 червня 2014 року до теперішнього часу без поважних причин, а фізична особа підприємець [PERSON] позбавлена можливості у встановленому законом порядку розірвати укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір, її позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації у державній службі зайнятості з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ФОП [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 1600 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved