Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 11.02.2003 р. вони зареєстрували шлюб, в якому в них [INFO]. народилися донька [PERSON], [INFO] син [PERSON], та [INFO] син [PERSON]. Оскільки він та відповідачка не змогли знайти між собою спільної мови, то 13.01.2015 р. шлюб було розірвано. За рішенням суду [PERSON] та [PERSON] залишено проживати разом з ним, а [PERSON] разом з матір'ю. На літніх та зимніх канікулах всі діти знаходяться на його утриманні та вихованні, тому вони часто подорожують по Закарпатській області, виїжджали на відпочинок на курорт "Буковель" та на море у м. Одеса. Вони мають намір поїхати за кордон до Європи, але відповідачка відмовляється надати йому згоду на виїзд за кордон. Просить надати йому дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу матері. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник органу опіки та піклування надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу в її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні відповідачки, а також сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивача. Відповідно до висновку Тячівської районної державної адміністрації №106 від 25.05.2018 р. орган опіки та піклування вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасові виїзди неповнолітньої [PERSON], [INFO], а також малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за кордон, на відпочинок та оздоровлення, у супроводі батька [PERSON], без згоди матері [PERSON]. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3, п. п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 4 ч. 1 та 2 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: partial