Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

15 серпня 2018 року [PERSON] звернулась до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень, починаючи стягнення з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Крім цього зазначає, що за рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину. Вказує, що на утримання дорослого сина необхідно не менше 2000,00 гривень, які вона витрачає на навчання, їжу, одяг взуття, проїзд на навчання, проживання в гуртожитку. Відповідач добровільно допомоги не надає, не бере участі у додаткових витратах, хоча працездатний, стан здоров'я задовільний. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, та пояснила, що відповідач має хороший дохід так як має магазин. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не підтримав, та пояснив, що сплачує добровільно по 1000 гривень, має незадовільний стан здоров'я та потребує лікування, на підтвердження цього додав копії досліджень з лікарні, та вказав, що має хвору дружину додавши для підтверження копію її пенсійного посвідчення, тому сплачувати заявлену суму не взмозі. Допитавши позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвали. За час спільного проживання в них народився син, [PERSON], [INFO], який навчається у Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний найково-технічний університет імені академіка [PERSON]» на базі Полтавського бізнес-коледжу на 2-му курсі денної форми навчання. З копії свідоцтва про народження яке було видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського РУЮ у Дніпропетровській області, вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області № 2-212/02 від 21 січня 2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с. 7). У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач добровільно допомоги на утримання сина не надає, аліменти сплачує у мінімальному розмірі, не бере участі у додаткових витратах, викликаних хворобами дитини, витратами на харчування, придбання одягу, взуття. Дані твердження в судовому засіданні відповідач заперечив та вказав, що сплачує добровільно по 1000 гривень. Згідно з положеннями\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися\~\~на припущеннях. Частина перша\~статті 76 ЦПК України\~містить визначення, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно, докази повинні відповідати чотирьом вимогам, щоб були враховані судом, а саме належність, допустимість, достовірність і достатність. Відповідно до ратифікованої\~Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. За приписами частини третьої\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Присудження аліментів на утримання дітей не вимагає як обов'язкової підстави встановлення факту уникнення одного чи обох батьків від обов'язку щодо забезпечення дітей, головними критеріями - є необхідність отримання кожною дитиною достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток. Відповідач бере участь в утриманні сина, судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що відповідач уникає свого батьківського обов'язку стосовно матеріального забезпечення сина, проте суд встановив, що відповідач не має офіційно підтверджених доходів, як і відомості про його працевлаштування відсутні у суду. Враховуючи у сукупності встановлені обставини, суд вважає за доцільне визначити суму аліментів у твердій грошовій сумі. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Ним не подано жодного доказу про те, що він непрацездатний. Враховуючи молодий вік відповідача, відсутність ознак непрацездатності, суд приходить до висновку про можливість виконання відповідачем обов'язків по утриманню дитини, що передбачено чинним законодавством. Позивачем не доведено та не представлено жодних доказів про те, що у відповідача такий майновий стан, тобто наявна заробітна плата, дохід, які б дозволяли йому сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, тобто у розмірі 2000,00 грн. на дитину. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 року»\~установлено у 2018 році; прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року становить 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень , а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 липня 2018 року становить 1944,00 грн., вимоги\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 3723,00 грн., обов'язок обох батьків на утримання дітей, роз'яснення, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків розміру заробітної плати /доходів/, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати на утримання неповнолітньої дитини,а саме сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 15 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно з пунктом першим частини 1\~статті 430 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial