Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

02.12.2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила: стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду - 57557,83 грн., моральну шкоду - 51000,00 грн., витрати на правову допомогу 5000,00 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що 14.08.2013 року малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] підпалили саморобну будівлю біля гаражів за адресою: [ADDRESS] в Калінінському районі м. Донецька. Пожежа перекинулася на гараж, користувачем якого згідно рішення Виконавчого комітету Калінінської районної в м. Донецьку ради народних депутатів від 16.07.1997 №01/17-598 є позивачка по справі. За зазначеними обставинами було порушено кримінальне провадження. Під час пожежі позивачці було завдана матеріальна шкода, яка пов'язана з пошкодження гаражу та належного їй автомобіля HONDA ACCORD реєстраційний номер [NUMBER]., що згідно експертних висновків становить 57557,83 грн. Вважає що відповідачами по справі є батьки малолітніх, а тому просила стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 57557,83 грн. Крім того, оскільки позивачка зазнала у зв'язку з протиправними діями малолітніх душевних страждань, пережила стрес, тривалий час не може користуватись пошкодженим гаражем та автомобілем, просила стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 51000,00 грн. та судові витрати. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та суду пояснила, що 14.08.2013 року дійсно трапилась пожежа, але вважає що позивачкою не надано документів про право власності на гараж, тому у задоволені позову в частині відшкодування шкоди на відновлення гаражу просила відмовити. З висновком експертного авто товарознавчого дослідження вона повністю не згодна, оскільки висновок було проведено лише 24.10.2013 року, тобто після спливу більш ніж двох місяців після пожежі, крім того він не відповідає протоколу огляду місця події та був проведений без участі її підзахисних, тому просила у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди на відновлення автомобіля також відмовити. Зазначала, що при розслідуванні кримінального провадження не було встановлено та не надано оцінки діям кожного малолітнього, вважає що це може вплинути на розмір відповідальності кожного з батьків. Проти задоволення позовних вимог що до стягнення моральної шкоди також заперечувала з мотивів відсутності належних доказів. Відносно стягнення витрат на правову допомогу пояснила, що ці витрати не підтверджені документально, а проведення експертиз не можна віднести до судових витрат, тому просила в цій частині вимог також відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON],[PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог також заперечували та повністю підтримали позицію свого представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, причин не явки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд ухвалив вирішити справу без участі відповідача, у зв'язку з його повторною не явкою у судове засідання, на підставі наявних у справі даних та доказів. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала частково, тільки в частині матеріальної шкоди, в задоволенні іншої частині позовних вимог просила відмовити з мотивів їх недоведеності.. Судом встановлено, що 15.08.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12013050820002887 було внесено відомості та розпочато досудове розслідування за ст. 194 ч. 2 КК України за фактом повідомлення 14.08.2013 року про те, що за адресою: [ADDRESS] трапилось загорання гаражу. Згідно акту про пожежу від 14.08.2013 року встановлено, що 14.08.2013 року о 10 год. 43 хв. виникла пожежа в результаті якого знищено дерев'яний сарай 3х6 м., речі колишнього використання, також пожежею було пошкоджено поруч розташований металевий гараж: обгоріла бокова стіна на площі 5 м2, обгоріла металева криша на площі 5 м2, дерев'яна обшивка в середині гаражу на площу 5 м2, дерев'яні полиці, меблі колишнього використання, книги, речі колишнього використання, автомобіль HONDA ACCORD реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився в ньому. Матеріалами кримінального правопорушення № 12013050820002887 було встановлено, що 14.08.2013 року малолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] вирішили підпалити саморобну будівлю, розташовану біля гаражу по вул. Краснофлотській, 80 в Калінінському районі м. Донецька, шляхом підпалу балончика, від якого утворився вогонь, який перекинувся на сусідній гараж. Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні допитані у якості свідків малолітні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно висновку експерта будівельно-технічного дослідження №5671/24 від 24.10.2013 року було встановлено вартість відновлення гаражу, розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Краснофлотська будинок №82, після пожежі, що сталася 14.08.2013 року, яка складає 24455,00 грн. Відповідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №5670/28 від 31.10.2013 року було встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER], яка складає 29083,32 грн. Величина втрати товарної вартості автомобіля Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER] в результаті зниження споживчих якостей та втрати товарного виду складає 4019,51 грн. Вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER] складає 33102,83 грн. Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] право власності на автомобіль Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON]. Відповідно листа виконавчого комітету Калінінської районної ради від 16.07.1997 року №01/17-598 позивачці [PERSON] було дозволено використання металевого гаражу по [ADDRESS], який було встановлено раніше, під установку автомобіля з подальшим благоустроєм і озелененням території. Відповідно до ст. 10 ч. 2, 3 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності. Згідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з роз'ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 з наступними змінами і доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що 1) дії останньої були неправомірними, 2) між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 1178 ч. 1 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно ст.1181 ч. 1 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами), опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Згідно ст. 1190 ч. ЦК України за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Статтею 1190 ч. 1 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно наявних у справі свідоцтв про народження, пояснень сторін та інших документів, які не оспорювались сторонами у судовому засіданні - відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З урахуванням наведених обставин на вимог закону, суд приходить до висновку про те, що між сумісними діями малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та шкодою заподіяною позивачці у судовому засіданні встановлено безпосередній причинний зв'язок, що підтверджується, як поясненнями малолітніх свідків так і матеріалами кримінального провадження №12013050820002887 від 15.08.2013 року. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року з наступними доповненнями "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" роз'яснено, що при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування збитку, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. Обговорюючи питання про законність та обґрунтованість заявленого позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, судом враховуються наступні обставини. Позивачем заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 57557,83 грн. З урахуванням вищевказаних вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного суду України стягненню з відповідачів на користь цивільного позивача підлягають вартість відновлення гаражу та вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER]. До матеріалів позову позивачем долучені висновок експерта будівельно-технічного дослідження №5671/24 від 24.10.2013 року, згідно якого вартість відновлення гаражу складає 24455,00 грн., та висновок експертного авто товарознавчого дослідження №5670/28 від 31.10.2013 року, згідно якого матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля Honda Accоrd реєстраційний номер [NUMBER] складає 33102,83 грн. Зазначені суми підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, що відповідає вимогам ст. 1190 ч. 1 ЦК України. При цьому суд не приймає до уваги заяву представника відповідачів про визначення ступеня відповідальності кожної з осіб, які спільно завдали шкоду, оскільки у судовому засіданні об'єктивно встановлено, що підпал дерев'яного сараю, наслідком якого було пошкодження належного позивачці гаражу, майна та автомобіля мало місце внаслідок сумісних дій малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В задоволенні клопотання представника відповідачів про призначення про справі судових експертиз було відмовлено, оскільки таке клопотання всупереч вимогам закону було заявлене наприкінці судового слідства, при цьому, обставини на які посилалась представник та відповідачі. були відомі всім учасникам процесу до початку розгляду справи по суті. Таким чином, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 57557,83 грн. задовольняються судом повністю. Обговорюючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди, судом враховується наступне. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, компенсується особою, заподіяною її, при наявності її вини окрім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено : П. 3 Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. П. 4. Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. П. 5 Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П. 9 Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналіз наведених обставин та вимог Закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачкою надано суду належні та допустимі докази того, що винними діями відповідачів їй була спричинена моральна шкода та враховуючи фізичні і моральні страждання позивачки, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, пов'язаних з відсутністю можливості впродовж тривалого часу коритуватись пошкодженим гаражем та автомобілем, а також враховуючи інші конкретні обставини у справі та наслідки, що настали, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову у цій частині та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачки 40000,00 грн. на відшкодування моральної немайнової шкоди. Що стосується вимог в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу, суд також вважає ці вимоги частково обґрунтованими з наступних підстав. Згідно ст. 79 ч. 3 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу, витрати на проведення судових експертиз, судовий збір. Відповідно ст. 84 ч. 1 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно квитанції до прибуткового касового ордера серія 12 АААЛ 409883 та серія 12АААЛ 409884 від 31.10.2013 року позивачкою було сплачено суму 705,60 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи та було сплачено суму 999,60 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи. При поданні позовної заяви позивачкою відповідно квитанцій №13631.75.1 та №13631.75.3 від 05.11.2013 року було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 229,42 грн. Також при поданні позовної заяви позивачкою відповідно квитанції №13631.75.4 від 05.11.2013 року було сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 575,59 грн. Крім того, підчас розгляду справи позивачкою було сплачено відповідно квитанцій №15807.301.2 від 22.01.2014 року за клопотання про витребування доказів по справі судовий збір у розмірі 121,80 грн. та відповідно квитанції №15807.301.4 від 22.1.2014 року за клопотання про забезпечення позову по справі судовий збір у розмірі 121,80 грн. Дослідивши зазначені вимоги закону та додані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позички про стягнення судових витрат законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. А тому з відповідачів солідарно на користь позивачки підлягають стягненню судовий збір за подання позову майнового характеру у розмірі 575,59 грн., судовий збір за подання позову про відшкодування моральної шкоди 229,42 грн., судовий збір за подання клопотання про забезпечення доказів у розмірі 121,80 грн. та судовий збір за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн., а також сплачені позивачкою сума 705,60 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи та сума 999,60 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, а всього у розмірі 2753,81 грн. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засідання та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи, що особа, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засідання (під час ознайомлення з матеріалами справи) в суді приймала участь тривалістю 1 година 40 хвилин. Зважаючи на те, що до компенсації витрат на правову допомогу не відноситься послуги по складанню позовної заяви, судом в цій частині позову вважає можливим стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачки граничний розмір витрат на правову допомогу з урахуванням тривалістю участі представника у судовому засідання у розмірі 812,00 грн. Таким чином, в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу позов задовольняється судом частково. А в цілому позовні вимоги задовольняється судом частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial