Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

25.11.2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - Управління) у якому просила: -визнати незаконним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.11.2020 № 387-к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани ; -визнати незаконним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.11.2020 № 392-к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Позивач вказує, що з 2011 року працює директором Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва, який підпорядковується Управлінню соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. В період часу з 26.08.2020 по 06.11.2020 вона перебувала на лікарняному. В період ії відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на роботу до Територіального центру було прийнято [PERSON] , на якого наказом Управління було покладене тимчасове виконання обов`язків директора Територіального центру. Посилається на те, що 09.11.2020 після виходу з лікарняного, вона не змогла потрапити на роботу, оскільки в.о. директора [PERSON] разом з співробітниками [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї біля входу, не пропустили ії в середину. Всі ці обставини відбувались в присутності свідка, сторожа Територіального центру [PERSON] , робоче місце якого знаходиться біля вхідних дверей у будівлю де розташований Територіальний центр. В підтвердження не допуску ії на робоче місце посилається на телефонне звернення до Національної поліції за номером «102» та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення з даного приводу. Вказує, що після надання пояснень поліції вона звернулась на гарячу лінію телеканалу «Київ LIVE» з метою об`єктивного висвітлення журналістами каналу подій довкола її не допуску до робочого місця з боку [PERSON] , який не пропустив знімальну групу телеканалу «Київ LIVE» до її робочого місця. В подальшому у ході репортажу т.в.о. начальника Управління соціального захисту населення було повідомлено журналістів про те, що вона збирається їхати до голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення питання щодо її звільнення на підставі складеного акту про відсутність на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Із актом про відсутність на робочому місця більше трьох годин без поважних причин її ознайомлено не було, жодних пояснень отримано не було. В подальшому, о 16 годині 20 хвилин т.в.о. начальника Управління Павленко Л.В., телефонним зв`язком викликала її для ознайомлення з наказом про звільнення за прогул. Від підпису про ознайомлення з наказом вона відмовилась. На наступний день, 10.11.2020 позивач з`явилась на роботу та продовж усього робочого дня виконувала свої посадові обов`язки, перебуваючи на робочому місці. Позивач зазначає, що близько 18 годині 20 хвилин, до її кабінету, де вона знаходилась разом з колишніми співробітниками центру [PERSON] та [PERSON] , зайшов в.о. директора Територіального центру [PERSON] разом із незнайомим чоловіком і почав знімати на камеру телефону її та присутніх осіб. Пояснює, що на наступний день 11.11.2020 після розмови з т.в.о. начальника Управління Павленко Л.В., їй стало погано у зв`язку із чим вона викликала швидку, яка діагностувала гіпертонічний криз, та близько 12 годин 30 хвилин її госпіталізували до лікарні. Вказує, що під час перебування у лікарні, вона отримала інформацію про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни відповідно до прийнятого наказу від 09.11.2020 № 387-к, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09.11.2020 без поважних причин. Підставою для винесення даного наказу був зазначений акт про відмову у наданні письмових пояснень щодо відсутності на роботі. При цьому 16.11.2020, перебуваючи у лікарні, їй стало відомо про накладення другого дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 10.11.2020, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру поза межами робочого часу на підставі доповідної записки заступника директора центру [PERSON] від 11.11.2020. Вказані накази про накладення дисциплінарних стягнень позивач вважає незаконними, оскільки вони прийняті з грубим порушенням трудового законодавства. Факт фізичного не допуску до робочого місця 09.11.2020 підтверджує доповідною запискою, складеною сторожем Територіального центру [PERSON] , репортажем телеканалу «Київ- Live», реєстрацією Управлінням Національної поліції заяви про злочин по факту недопущення її до робочого місця. Вказує , що пояснення роботодавцем по даному факту від неї не вимагались, під розписку про винесену догану її повідомлено не було. Щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру поза межами робочого часу, позивач вказала, що діючи Правила внутрішнього трудового розпорядку обмежень і щодо допуску у приміщення центру осіб, які не є його працівниками в позаробочий час, не містять. Пояснює, що в її діях відсутні будь-які ознаки проступку, які б давали б підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями, справу передано до провадження судді Жовноватюк В.С. 05.02.2021 відповідно до розпорядження Солом`янського районного суду м. Києва № 286 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справ у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 05.02.2021 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано до провадження судді Аксьонової Н.М. 12.02.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 01.03.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ухвали суду. 12.04.2021 від відповідача - Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов. Відповідно до поданого відзиву, відповідач позов не визнав. Представник відповідача вказує, що позивач [PERSON] з 2011 року працювала на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва. З 26.08.2020 по 06.11.2020 [PERSON] перебувала на лікарняному. 09.11.2020 о 8:00 позивач повинна була приступити до роботи, проте не з`явилась на робоче місце не повідомивши поважності причин відсутності та не надавши відповідних доказів, в підтвердження чого послався на доповідну записку т.в.о. директора Територіального центру [PERSON] від 09.11.2020. 09.11.2020 о 07 год. 44 хв. у телефонному режимі [PERSON] було запрошено до керівника Управління, на що вона дала згоду. Однак, на протязі трьох годин не з`явилась без поважних причин. На неодноразові телефонні дзвінки т.в.о. начальника управління Павленка Л.В , позивач не відповідала. Об 11:35 у телефонному режимі [PERSON] відмовилась надати обґрунтовані пояснення щодо своєї відсутності та не виконання доручення керівника, в підтвердження чого було складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці більше трьох годин без поважних причин. Позивач прибула до Управління лише о 16 год. 59 хв. та в кабінеті керівника №201 відмовилась від надання будь-яких письмових пояснень на вимогу т.в.о. начальника управління Павленка Л.В. щодо відсутності її на роботі 09.11.2020 з 08 год. 00 хв. до 11 год. 03 хв. у зв`язку із чим 09.11.2020 в Управлінні було складено акт № 1 про не виконання [PERSON] доручення безпосереднього керівника, Акт № 2 про відмову надання письмових пояснень [PERSON] щодо відсутності на роботі 09.11.2020 на підставі чого було застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, про що був виданий наказ № 387-к. В присутності співробітників управління [PERSON] відмовилась від ознайомлення з наказом та від підпису про що був складений акт № 3. 11.11.2020 Управлінням отримано доповідну записку від заступника директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва [PERSON] щодо порушення [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме допуску сторонніх осіб в приміщення центру поза межами робочого часу 10.11.2020 року. В той же день начальником Управління видано наказ № 392-к щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення нею правил внутрішнього трудового розпорядку 10.11.2020. Від ознайомлення з наказом позивач відмовилась, про що складений акт № 5 про відмову від ознайомлення з наказом та його підписання. Представник відповідача посилається на те, що допуск сторонніх осіб після закінчення робочого дня, а саме раніше звільнених працівників територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва є порушенням з огляду на те, що 05.10.2020 Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві по факту вчинення посадовими особами Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації привласненням, розтрати майна шляхом зловживання службовим становищем зареєстровано кримінальне провадження: 12020100080003985 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.191 КК України. 12.11.2020 працівниками Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України складено та направлено до Святошинського районного суду міста Києва два протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачені ч.1 та 2 ст.172-7 КУпАП відносно [PERSON] та відповідно до постанови Святошинського районного суду м.Києва від 23.12.2020 у справі № 759/20267/20 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Представник відповідача вказує, що виходячи із наведеного, на думку управління, дії позивача могли містити ознаки приховування злочину або несанкціонованого зняття інформації з службових технічних засобів. 12.11.2020 до Управління надійшла доповідна записка від заступника директора Територіального центру [PERSON] щодо незаконного втручання в роботу електронно-обчислюваної техніки та видалення службової інформації на комп`ютері, що стало підтвердженням вищевикладеного. Представник відповідача вважає, що заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани було застосовано із дотриманням вимог чинного законодавства та відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказів. 06.01.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Управління від 09.12.2020 № 445-к про її звільнення та поновити її на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м.Києва; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.12.2020 до дня поновлення на роботі, стягнути моральну шкоду у розмірі 80 тис. грн. Посилається на те, що в період з 26.08.2020 по 09.11.2020 вона перебувала на лікарняному. 09.11.2020 був прийнятий наказ № 387-к про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09.11.2020 без поважних причин. 11.11.2020 був прийнятий наказ № 392-к про накладення стягнення у вигляді оголошення догани за порушення правил внутрішнього трудової розпорядку 10.11.2020, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення територіального центру поза межами робочого часу на підставі доповідної записки заступника директора [PERSON] від 11.11.2020. Позивач зазначає, що з 11.11.2020, після виклику швидкої допомоги, яка діагностувала гіпертонічний криз, її було госпіталізовано до лікарні. Під час перебування в лікарні, вона дізналась про накладення на неї дисциплінарних стягнень. 25.11.2020 перебуваючи на лікарняному, [PERSON] оскаржено накази про оголошення доган до суду. 09.12.2020 після виходу з лікарняного, її було звільнено із займаної посади на підставі пункту третього частини першої статті 40 КзПП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядкую, тобто на підставі вищезазначених доган. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення відбулось з численними порушеннями законодавства, дисциплінарні стягнення накладені безпідставно, у зв`язку із чим нею вони були оскаржені до суду з мотивів, що вище викладені. Вказує, що при звільненні не було отримано погодження від первинної профспілкової організації, членом якої вона є до моменту звільнення. Позивач просить також стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу , виходячи із розміру посадового (місячного) окладу відповідно до абзацу 20 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 та стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням у розмірі 80000 грн. Заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що зневажливе ставлення по відношенню до неї, принизили її людську гідність і призвели до хвороби, що завдана внаслідок нервового потрясіння у зв`язку із чим вона втратила нормальні життєві зв`язки та змушена була проходити курс лікування; завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на працю, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав її прав, втратою престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ, справу передано у провадження судді Козленко Г.О. 18.01.2021 року згідно ухвали суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 23.02.2021 позивачем недоліки усунуто. 24.02.2021 відповідно до ухвали суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.04.2021 від відповідача - управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позов у якому представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Вказав на те, що 09.11.2020 був виданий наказ № 387-к про застосування до позивачки заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а саме за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09.11.2020 без поважних причин. В присутності співробітників Управління [PERSON] відмовилась від ознайомлення з наказом та проставлення підпису з його ознайомленням про що був складений акт. 11.11.2020 начальником Управління видано наказ № 392-к щодо застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани за порушення нею правил внутрішнього трудового розпорядку 10.11.2020, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва поза межами робочого часу визначеними пунктом 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва. Від ознайомлення з наказом позивач відмовилась, про що складено Акт про відмову від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та його підписання. Представник відповідача у позові зазначає, що у зв`язку із систематичним невиконанням директором територіального центру [PERSON] без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, в підтвердження чого посилається на раніше винесені догани, начальником управління було прийнято рішення про звільнення її з займаної посади. Представник відповідача зазначає, що в якості підстав для звільненні позивача з займаної посади стали як порушення вказані у вище перелічених наказах та і численні порушення вчинені під час виконання своїх службових повноважень, вчинення яких підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2020 у справі № 759/20267/20, відповідно до якої позивачку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-7 КупАП. Вказує, що позивач не оспорювала вину у вчиненні правопорушення та визнала її у повному обсязі, вважає, що наведені обставини підтверджують правомірність накладення дисциплінарних стягнень та не викликають сумніву у своїй достовірності і допустимості. В спростування тверджень позивачки, представник відповідача послався на те, що відповідно до Положення про Територіальний центр, затвердженого розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.01.2019 № 8 директор Територіального центру призначається на посаду та звільняється з посади в установленому порядку начальником управління за погодженням з головою Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації і директором Департаменту. 19.11.2020 головою профспілкового комітету Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва було отримано лист Управління від 18.11.2020 № 6116/35-02/09 щодо розгляду письмового подання про розірвання трудового договору з позивачкою на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. До подання долучено копії наказів Управління від 09.11.2020 № 3878-к та від 11.11.2020 № 392-к щодо накладення дисциплінарних стягнень. Представник відповідача вказав, що оскільки станом на 07.12.2020 до Управління письмового повідомлення Профспілкового комітету про прийняте рішення не надходило, Управління врахувало імперативний характер положень статті 43 КЗпП та вважало, що профспілковим комітетом надано згоду на розірвання трудового договору з позивачкою, зважаючи на пропуск профспілковим комітетом строку надання погодження. Представник відповідача послався на те, що звільнення позивачки отримано погодження голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та директора Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Представник відповідача вважає, що позивачку звільнено правомірно, а наведені в позовній заяві факти не відповідають дійсності, позивачем не надано ґрунтовних доказів для підтвердження правомірності своїх дій; підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. 12.04.2021 позивачкою надано відповідь на відзив у якій вона заперечила обставини, що наведені у відзиві, пославшись на доводи, що викладені нею у позові. Вказала, що про факти винесення відносно неї доган вона довідалась лише 16.11.2020, в період перебування її на лікарняному в лікарні. 06.01.2021 позивачкою направлено до суду клопотання про об`єднання в одне провадження позовної заяви про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з позовною заявою про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування. У підготовчому судовому засіданні 14.09.2021 позивач та її представник заявлене клопотання підтримали, відповідач свого представника не направив. 14.09.2021 через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди у відсутності представника відповідача. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2021 цивільну справу № 760/572/21 за позовними вимогами про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та цивільну справу № 760/25831/20 за позовними вимогами про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та їх скасування об`єднано в одне провадження. Відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 29.09.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання. В ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовах. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, оцінивши докази по справі, суд виходить із наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.04.2011 № 110-к була призначена на посаду директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва в порядку переведення з територіального центру по обслуговуванню пенсіонерів та самотніх непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.11.2020 № 387-к до позивача [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09 листопада 2020 року без поважних причин. 11.11.2020 відповідно до наказу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 392-к до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення нею правил внутрішнього трудового розпорядку 10 листопада 2020 року, а саме: допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва поза межами робочого часу визначеними пунктом 5 Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва. 09.12.2020 згідно з наказом Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 445-к [PERSON] звільнено з займаної посади 09.12.2020 у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується раніше винесеними доганами. Позивач вважає, що застосування до неї дисциплінарних стягнень та звільнення із займаної посади відбулось з порушенням трудового законодавства, догани застосовані до неї безпідставно, у зв`язку із чим просить визнати незаконними вищевказані накази. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст.159 КЗпП України працівник зобов`язаний, зокрема, додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації. Частиною 1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 664/2820/15-ц дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Наказ про оголошення догани повинен містити відомості про порушення за які накладено дисциплінарне стягнення; докази, які підтверджують вказані порушення; інформацію, на підставі яких статей КЗпП накладено дисциплінарне стягнення. З оспорюваного наказу № 387-к від 09.11.2020 вбачається, що підставою для застосування до позивачки догани за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 09 листопада 2020 без поважних причин є акт про відсутність на роботі [PERSON] Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва від 09.11.2020; акт № 1 про невиконання доручення безпосереднього керівника управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.11.2020; акт про відмову надання пояснень [PERSON] щодо відсутності на роботі управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Визначальним фактором для вирішення питання про законність оголошення позивачу догани за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня є з`ясування поважності причин його відсутності. Відповідно до складеного акту т.в.о. директора [PERSON] , начальника відділу організації надання адресної натуральної та грошової допомоги [PERSON] , начальника господарського відділу [PERSON] директор Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м.Києва, [PERSON] , 09 листопада 2020 року була відсутня на роботі протягом робочого дня ( з 08:00 до 11:03). Відповідно до акту №1, який слугував однією із підстав для оголошення позивачці догани, який складений в управлінні соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та підготовлений його співробітницею [PERSON] за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] директор Територіального центру соціального обслуговування [PERSON] не виконала доручення т.в.о. начальника правління соціального захисту населення Павленка Л.В., а саме на протязі трьох годин не з`явилась до керівництва за адресою управління без поважних причин; на неодноразові телефонні дзвінки, працівник не відповідала та пояснення своєї відсутності в управлінні соціального захисту. Відповідно до акту № 2 від 09.11.2020, складеного начальником відділу управління персоналом [PERSON] , начальником юридичного відділу [PERSON], начальником відділу соціальних інспекторів [PERSON], позивач 09.11.2020 о 16:59 в кабінеті начальника відмовилась від надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі 09.11.2020 з 08 год. 00 хв. до 11 год. 03 хв. В ході розгляду справи позивач [PERSON] послалась на те, що після виходу з лікарняного, 09.11.2020 о 08:45 її т.в.о. директора територіального центру [PERSON] за участі співробітників [PERSON] та [PERSON] створили фізичні перешкоди у доступі до будівлі Територіального центру з метою позбавлення доступу до робочого місця свідком чого був сторож [PERSON] , робоче місце якого знаходиться біля вхідних дверей у будівлю. Позивач вказала на те, що про вказані обставини вона повідомила в телефонному режимі начальника Управління [PERSON] . З письмових пояснень сторожа господарського відділу [PERSON] вбачається, що 09.11.2020 був свідком того, що о 7:20 директор [PERSON] намагалась пройти на своє робоче місце, однак заступник директора [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] чинили перешкоди у доступі до приміщення, а саме закривали прохід через двері до будівлі, двері були зачинені з середини приміщення. З пояснень сторожа вбачається, що приблизно о 12:00 [PERSON] відчинив двері і дозволив [PERSON] зайти до приміщення центру, о 14:20 [PERSON] мала змогу піднятись на своє робоче місце. Вказані пояснення представником відповідача в ході розгляду справи спростовані не були. Представник відповідача заперечив наведені у пояснені сторожа [PERSON] пояснення, при цьому вказав на те, що перевірка вказаних обставин не проводилась. З повідомлення Святошинського Управління поліції ГУНП в м. Києві вбачається реєстрація 10.11.2020 заяви [PERSON] (повідомлення) про кримінальне правопорушення про те, що 09.11.2020 близько 07 годині 40 хвилин заступник директора ГУСО Святошинського району [PERSON] не допускав до робочого місця директора ГУСО [PERSON] . Обставини щодо перешкоджання [PERSON] у допуску до робочого місця підтверджуються також відео репортажем телеканалу « Київ-LIVE» , який міститься на СD диску та оглянутий у судовому засіданні. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене вище, суд вважає, що позивачкою доведено поважність відсутності на робочому місці 09.11.2020 з 08:00 до 11:03, а саме того, що така відсутність була обумовлена створенням перешкод з боку посадових осіб територіального центру у доступі до робочого місця, а тому судом встановлено, що відсутність позивача на роботі 09.11.2020 року з 08:00 до 11:03 не має ознак відсутності без поважних причин саме протягом усього часу відсутності. При цьому суд вважає, що посилання представника відповідача на акт від 09.11.2020 про відсутність на роботі позивачки, який є підставою для прийняття оспорюваного наказу № 387-к, а також посилання на доповідну записку т.в.о. директора Територіального центру [PERSON] є неспроможними, оскільки зазначені в них посилання щодо відсутності на роботі позивачки протягом трьох годин робочого дня без поважних причин спростовуються встановленими судом обставинами щодо причин такої відсутності, яка була обумовлена створеними перешкодами у доступі до робочого місця. При цьому суд вважає акт № 1 складений 09.11.2020 про невиконання доручення безпосереднього керівника , що вказаний як підстава для оголошення догани у наказі № 387-к є таким, що не підтверджує причини застосування дисциплінарного стягнення за відсутність на роботі протягом трьох годин, оскільки з даного акта не можливо встановити суть доручення , яке повинна була виконати [PERSON] , а також порушення вказані у акті № 1 не відповідають змісту порушення, за яке до позивачки застосовано стягнення, тобто зміст акту не відповідає підставам, що вказані у наказі № 387-к. Крім того, в ході судового розгляду представником відповідача не доведено виконання ч.1 ст.149 КЗпП України, а саме отримання письмових пояснень від позивачки по суті порушення, за яке до неї застосоване стягнення за відсутність на робочому місці 09.11.2020 на протязі трьох годин. Як пояснила в ході судового розгляду позивачка, яка була допитана в якості свідка, письмові пояснення від неї не вимагались, з наказом від 09.11.2020 № 387-к її ознайомлено не було. Крім проекту наказу про звільнення за прогул 09.11.2020, інших документів для ознайомлення їй не пропонувалось. Іншого в ході судового розгляду судом не встановлено. Посилання позивачки стосовно пропозиції щодо надання пояснень по факту відсутності на роботі 09.11.2020, представником відповідача не спростовані. За таких обставин, суд вважає, що акт № 3 про відмову від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення суперечить обставинам встановленим в ході судового розгляду. З урахуванням наведеного, того, що позивачкою підтверджено поважність відсутності на роботі 09.11.2020 протягом трьох годин, суд вважає, що підстави для накладення на неї дисциплінарного стягнення за вказане у наказі № 387-к порушення, відсутні, а відтак даний наказ підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Оцінюючи підстави для застосування до відповідачки дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказу від 11.11.2020 за № 392-к, то суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із змісту оспорюваного наказу № 392-к, підставою накладення до позивачки стягнення за допуск сторонніх осіб в приміщення Територіального центру поза межами робочого часу визначеними пунктом 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва є доповідна записка заступника директора Територіального центру [PERSON] від 11.11.2020. Із змісту вказаної вище доповідної записки вбачається, що заступником Територального центру [PERSON] 11.11.2020 о 18:59 виявлено перебування в приміщенні центру о 18:59, поза межами робочого часу, колишніх співробітників центру, на його думку, сторонніх осіб. У зв`язку з вказаними обставинами ним ініційовано проведення по даному факту перевірки, зважаючи на можливе викрадення або пошкодження майна і документів інвентаризацію майна і документів. Відповідно до складеного акту від 12.11.2020 службовими особами центру виявлено відсутність будь-яких даних на диску D, на якому, за словами заступника директора [PERSON] , повинна бути вся службова документація про що складений акт № 2 від 12.11. 2020 Аналізуючи Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва та посадову інструкцію Директора Територіального центру , суд вважає, що відповідно до вказаних службових документів, посадовими обов`язками директора не охоплюється контроль за перебуванням у приміщенні сторонніх осіб. При цьому представником відповідача не доведено, що за результатами проведеної перевірки на підставі доповідної записки заступником Територіального центру [PERSON] 11.11.2020, встановлено відсутність службової документації на комп`ютері внаслідок дій директора [PERSON] . У зв`язку із наведеним вище суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено наявність складу дисциплінарного проступку в діях [PERSON] , а саме ії винних дій та причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням в приміщенні сторонніх осіб та відсутністю службової документації. Судом встановлено, що з 11.11.2020 по 09.12.2020 позивачка перебувала на лікарняному. При цьому в період з 11.11.2020 по 20.11.2020 позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП « КМКЕЦ». Зазначене не заперечувалось представником відповідача. У зв`язку з зазначеними вище обставинами, а саме з госпіталізацією до медичного закладу 11.11.2020 з діагнозом гіпертонічний криз, суд вважає неспроможними посилання відповідача на акти № 4 та 5 складеними о 8:20 11.11.2020 про відмову позивачки від надання пояснень щодо порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку та відмову від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та його підписання. З урахуванням наведеного, суд вважає, що наказ № 387-к від 09.11.2020 підлягає визнанню незаконним та скасуванню у зв`язку з безпідставністю застосування дисциплінарного стягнення та порушенням процедури для його застосування. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У зв`язку із встановленими судом обставинами щодо безпідставності оголошених до позивачки доган, які обумовили її звільнення, суд вважає, що наказ № 445-к від 09.12.2020 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позивача слід поновити на займаній посаді директора Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва. При цьому суд вважає, що отримання погодження Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07.12.2020 на звільнення [PERSON] , в даному випадку правового значення не має. Посилання представника відповідача на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2020 про визнання [PERSON] винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП, як підставу для підтвердження правомірності звільнення, суд до уваги не приймає, оскільки за порушення, що вказане у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, позивачка вже понесла відповідальність, передбачену законом, а тому притягнення її до дисциплінарної відповідальності за вказані порушення, а саме за порушення п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» суперечить принципам, що визначені у ст.61 Конституції України стосовно того, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, як випливає із змісту оспорюваного наказу про звільнення, до підстави звільнення несумісність позивачки із зайняттям займаної посади у зв`язку з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2020, не відноситься. Враховуючи, що судом встановлено відсутність підстав для накладення до позивачки дисциплінарних стягнень, а також того, що суд прийшов до висновку про визнання наказів № 387-к та 392-к незаконними, а іншого в ході розгляду справи представником відповідача не доведено та судом не встановлено, суд вважає, що наказ № 445-к від 09.12.2020 підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а позовні вимоги задоволенню. При цьому суд також враховує, що від позивачки не було отримано пояснень щодо підстав, які обумовили прийняття наказу про звільнення. Посилання позивачки на відсутність отримання згоди профспілкового комітету суд вважає необґрунтованими, так як в ході судового розгляду встановлено, що 18.11.2020 т.в.о. начальника Управління було направлено до Профспілкового комітету Територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва подання про розірвання трудового договору, яке отримано 19.11.2020, що підтверджується копією подання з відміткою про його отримання. Відповідно до ст.43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. 07.12.2020 т. в. о. начальника Управління Павленко Л. звертався до профспілкового комітету з листом щодо відсутності на 07.12.2020 погодження на звільнення та пропущення строку, що визначений ст.43 КЗпП України для надання згоди на звільнення. Отже, враховуючи звернення відповідача до Управління щодо отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачкою та пропуск профспілковим комітетом строку, що визначений законом, суд вважає, що в силу ст.43 КЗпП України відповідачем така згода була отримана, а тому посилання позивачки, як підставу для визнання незаконним наказу про звільнення, суд до уваги не приймає. У зв`язку з висновками про незаконність наказу про звільнення, суд вважає необхідним поновити [PERSON] на посаді директора територіального центру соціального обслуговування Святошинського району м. Києва з 10.12.2020. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. В даному абзаці зазначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Згідно довідки наданої представником відповідача в судовому засіданні середньоденна заробітна плата позивачки за останні два місяця, що передували дню звільнення складає 408,12 грн, виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати, визначеного абзацом 4 вище приведеного Порядку. Розмір середньоденної заробітної плати позивачка не оспорювала. Вимушений прогул складає 235 днів. Таким чином, виходячи з кількості днів вимушеного прогулу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 95 908, 2 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу /235 днів х 408,12 = 95 908,2 грн. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови №13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Виходячи з цього, стягнута за рішенням суду сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає виплаті позивачу за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів, визначених законом, розмір яких визначається роботодавцем. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Виходячи з викладеного вище, висновку суду про незаконність дій відповідача щодо позивача, у зв`язку із чим остання зазнала моральних страждань, що також підтверджується перебуванням її на стаціонарному лікуванні, витрачанні часу на відновлення стану здоров`я, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає також 4018,80 грн судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду за заявленими позовними вимогами.

Outcome: partial