Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

14.12.2018 представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила: - визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю дітей - [PERSON] , за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, щомісячно та аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Зазначила, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 760/22830/18 за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу. Вказала, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, відповідач своїми діями психологічно впливає на дітей та вчиняє домашнє насильство у сім`ї. Зазначила, що постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14.09.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення. Вважає, що для повноцінного подальшого розвитку та належного отримання освіти, з метою захисту прав дітей [PERSON] та [PERSON] , діти повинні проживати з матір`ю - [PERSON] . Зазначила, що батько не в змозі надати дітям любов, турботу, розвиток та освіту у зв`язку зі зловживанням спиртними напоями та постійною змінює жінок. Вказала, що діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у школі та потребують нагляду, виховання тощо. Зазначила, що нею створені всі належні умови для проживання дітей разом із нею. Вказала, що вона проживає в квартирі, що належить на праві власності бабусі - матері позивачки - [PERSON] . Вказала, що квартира відповідає санітарно-технічним вимогам та придатна для проживання дітей. Також позивачка зазначила, що вона має стабільний дохід, не вживає алкогольні напої та наркотичні речовини та здатна забезпечити в повному обсязі достатній життєвий рівень дітей. Вважає, що оскільки відповідач вчиняв домашнє насилля у сім`ї та був притягнутий до адміністративної відповідальності, дітям буде безпечніше проживати з нею. Також позивачка зазначила, що підтвердженням належної участі матері та бабусі у вихованні синів є характеристики з учбових закладів де навчаються діти позивачки та подяки від районного управління освіти. Вказала, що завдяки її зусиллям, діти неодноразово отримували грамоти, дипломи за участь у конкурсах. Вказала, що останнім часом батько дітей - [PERSON] постійно влаштовує сварки в сім`ї, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє домашнє насильство, що негативно впливає на дітей. Зазначила, що діти потребують постійного отримання медичної допомоги, лікування, відповідач взагалі не приймає участі у вихованні, лікуванні дітей. Вважає, що всі ці обставини в сукупності свідчать про те, що діти [PERSON] та [PERSON] повинні проживати саме с матір`ю, що забезпечить в подальшому їх достатній життєвий рівень, моральний та духовний розвиток, піклування про здоров`я дітей, а також забезпечить право на захист від усіх форм насильства. Щодо стягнення аліментів з відповідача, позивачка зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Вказала, що відповідач є працездатною особою та має стабільний заробіток, а відтак має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Зазначила, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Позивачка вказала, що на теперішній час вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього та неповнолітнього синів, одночасно працювати для свого матеріального забезпечення та забезпечення дітей. Зазначила, що отримує невеликий дохід, якого недостаньо для належного матеріального забезпечення і утримання її та дітей. У зв`язку з тим, що діти навчаються у платному навчальному закладі, потребують належного харчування та оплати додаткових занять, позивачка вважає, що сума аліментів є обґрунтованою. Вказала, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, має стабільний дохід та сплачує податки у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Вважає, що сума аліментів у розмірі 5000 грн. на кожну дитину забезпечить фізичний та духовний розвиток дітей, а відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] 20.03.2019 подав зустрічний позов, в якому просив: -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги вмотивовані тим, що від шлюбу з позивачкою вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. [PERSON] зазначив, що син [PERSON] сам визначає своє місце проживання, про що останнім було складено нотаріально посвідчену заяву від 29.10.2018, якою він самостійно визначив своє місце проживання з батьком [PERSON] . Як зазначає відповідач [PERSON] , оскільки [PERSON] проживає окремо від своєї дитини [PERSON] , [INFO] , то вона зобов`язана утримувати сина належним чином, в обсязі необхідному для забезпечення його достатнього життєвого рівня. Вказує, що самостійно сплачує за навчання обох дітей, сплачує за житло, комунальні витрати, відвозить дітей до школи, забирає їх, фінансує їх кишенькові витрати. Крім того, зазначає, що на його утриманні перебувають його батьки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , які є пенсіонерами. Зазначає, що щомісячно надає їм фінансову допомогу. Просив задовольнити зустрічний позов. 14.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 22.12.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 15.03.2019 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позов. У даному відзиві представник відповідача зазначила, що відповідач не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї за ст. 173-2 КУпАП, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2018 постанову Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року відносно [PERSON] скасовано. Вказала, що факти зловживання відповідачем спиртними напоями та постійних зрад не відповідають дійсності, оскільки вигадані позивачем та її представником. Щодо виховання та утримання дітей лише позивачкою, представник відповідача зазначила, що це не відповідає дійсності, оскільки відповідач має велику завантаженість на роботі. Також представник відповідача вказала, що позивачка сховала від відповідача всі документи щодо його участі у вихованні дітей та документи стосовно його власного майна. Зазначила, що у відповідача відсутні будь-які документи, які б підтверджували участь відповідача у виховних, розважальних закладах разом з дітьми, нагородах, що вручені відповідачу як батьку. У своєму відзиві представник відповідача зазначила, що відповідач на протязі всього часу несе тягар фінансових витрат на сім`ю, а саме: сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій зараз проживає, оплачує навчання дітей. Крім того, на утриманні відповідача перебувають його батьки, які є пенсіонерами. Щодо встановлення місця проживання дітей, представник відповідача, посилаючись на ч.3 ст. 51 Конституції України, п.1,2 ст.3, ст.9, ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Верховною Радою України 27.02.1991, ст.7 Сімейного кодексу України вказала, що старший син [PERSON] , [INFO] обрав своє місце проживання з батьком, про що 29.10.2018 написав заяву, яка була нотаріально посвідчена. Щодо сплати аліментів відповідачем, представник відповідача зазначила, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували необхідність встановлення розміру аліментів у сумі 5000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Представник відповідача просила позов задовольнити частково. -визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] ; -визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] за місцем проживання, що ним обрано, а саме: за місцем проживання батька - [PERSON] . -встановити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. В інших позовних вимогах представник відповідача просила відмовити. 20.03.2019 [PERSON] подано клопотання про витребування доказів. Суд протокольною ухвалою від 12.09.2019 залучив до участі у справі у якості третьої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року було задоволено клопотання про витребування доказів. 16.09.2019 представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року було задоволено клопотання про витребування доказів. Суд протокольною ухвалою від 22.01.2020 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.06.2020 о 11:30. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримали та просили його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнав, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання свого представника не направила, причину неявки представника суду не повідомила. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до початку судового засідання надала суду лист № 40-2203 від 26.08.2020 про розгляд справи без присутності представника та в якому повідомила суд про те, що під час попередньої співбесіди в службі [PERSON] не заперечував проти проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . На засіданні комісії від 05.03.2020 батько дитини [PERSON] підтвердив, що не заперечує проти проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . Згідно листа Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-40/1771 від 13.03.2020, який було долучено до листа Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 40-2203 від 26.08.2020, вбачається, що у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування не заперечує щодо проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.09.2000, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, актовий запис № 1731. Від шлюбу у сторін народився діти: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 03.10.2019 шлюб між сторонами розірвано. Позивач та відповідач проживають окремо. Рішення суду набрало законної сили. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося відповідачем, що діти проживають з позивачкою та він не заперечує про визначення місця проживання їх дітей разом з позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Слід зазначити, що в матеріалах справи міститься заява [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелещенко О.М. за реєстровим № 3472, згідно якої [PERSON] повідомив про намір проживати разом з його батьком [PERSON] , однак допитаний у судовому засіданні 01.06.2020 у якості неповнолітнього свідка [PERSON] спростував свій намір щодо проживання разом із батьком [PERSON] та вказав, що проживав та проживає разом із матір`ю [PERSON] . Також допитана у судовому засіданні 01.06.2020 у якості свідка [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] ніколи не жив разом з батьком. Згідно листа Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-40/1771 від 13.03.2020 вбачається, що у зв`язку з відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування не заперечує щодо проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, відсутність заперечень відповідача в цій частині позову, суд приходить до висновку, що проживання дитини: [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, тобто позивачем по справі [PERSON] . Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дитей відповідно до закону. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визначення місця проживання сина [PERSON] із матір`ю, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] з 04.04.2017 перебуває на обліку у реєстрі платників єдиного податку на 3 групі. Згідно податкової звітності сума доходу ФОП [PERSON] у період з 01.09.2017 по 01.09.2019 склала 127 630,00 гривень, визначено суму податку - 6381,50 грн., сплачено - 6429,00 грн. З вищезазначеного вбачається, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитей. Суд також враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав 14.12.2018 та встановлено, що діти проживають з нею, аліменти мають бути присуджені з дня її звернення до суду з позовом, тобто з 14.12.2018. Встановлено, що діти проживають з нею, з врахуванням того, що суд прийшов до висновку про Визначаючи розмір аліментів, як такий, що є виправданий виходячи з інтересів дітей та матеріального становища сторін, суд вважає, що позивачкою не доведено належними доказами, що розмір аліментів у сумі 5000,00 грн. на кожну дитину є виправданим та такими, що відповідає інтересам дітей. Суд також зважає на ту обставину, що витрати, які позивачем враховано при визначення розміру аліментів, зокрема, на утримання житла, лікування дітей, оплати за навчання, харчування, оплати додаткових занять, у розумінні вимог ст.185 СК України є додатковими витратами, а тому не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. За вказаних вище обставин, суд вважає, що виправданими є витрати на утримання дітей у розмірі 6 000,00 грн., по 3000,00 грн. на кожну дитину. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 6 000,00 грн., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.12.2018 і до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] повноліття, а після того за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дітей. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Що стосується зустрічного позову, з врахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні. Слід зазначити, що оскільки відповідачем за первісним позовом [PERSON] , свідком [PERSON] не заперечувалось визначення місця проживання останнього разом із матір`ю [PERSON] , то і стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] є недоцільним.

Outcome: partial