Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві зазначено, що сторони з 27 червня 2013 року до 10 вересня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання в шлюбі у них 15 листопада 2013 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її вихованні. [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі щомісячно відповідно до рішення суду. З серпня 2015 року по даний час син періодично почав хворіти. Через простудні захворювання потребує постійного лікування, повноцінного харчування. Позивачкою витрачено 4435 гривень на лікування дитини, витрати за оплату перебування дитини в дитячому закладі та витрати на пальне у звязку з поїздками дитини на консультації в обласну дитячу лікарню. Добровільно повернути половину коштів, витрачених на лікування дитини відповідач відмовився. Просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь документально підтверджені витрати в сумі 4435,22 грн. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала частково. Пояснила, що син проживає разом з нею. Тривалий період часу хворіє, що зумовлює додаткові витрати на придбання ліків, супутніх товарів. Дитина відвідує дошкільний заклад, за відвідування якого вона теж несе додаткові витрати. Кілька разів вона з дитиною їздила на консультації до лікарів до Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні. Дитині два роки, а тому вона винаймала автомобіль, витратила на пальне значні кошти. Документально підтвердити усі витрати змоги немає. Просила стягнути з відповідача половину понесених нею та документально підтверджених додаткових витрат, повязаних з лікуванням та розвитком дитини. Представник відповідача позов визнав частково на суму 550 грн. 72 коп. Пояснив, що його довіритель дійсно є батьком [PERSON] На утримання сина сплачує аліменти в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно, а тому заявлені витрати на утримання дитини в дошкільному закладі, засоби гігієни, витрати на пальне не підлягають до задоволення. Не заперечує щодо відшкодування половини вартості лікарських препаратів, що відповідно до долучених до позовної заяви чеків становить 550, 73 грн. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія І-НМ №247358, виданого виконавчим комітетом Бурштинської міської міської ради, [PERSON] народився 15 листопада 2013 року. Батьки дитини [PERSON] і [PERSON]. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 10 вересня 2015 року розірвано у встановленому законом порядку, що підтверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2015 року, яке набуло законної сили 21 вересня 2015 року. Перебування дитини на лікуванні підтверджується копіями виписок із історії хвороби [PERSON], картою хворого [PERSON], довідкою про перебування [PERSON] на лікуванні, направленням пацієнта [PERSON] в обласну дитячу клінічну лікарню для консультації пульмонолога, які долучені до матеріалів справи, оригінали яких позивачкою надано для огляду у судовому засіданні. Відповідно до чеків, доданих до позовної заяви, позивачкою витрачено на придбання ліків 1133, 62 грн., на супутні товари, засоби гігієни 805,63 грн., за дитячий садок оплачено 259, 20 грн., на пальне витрачено 2299 грн. (1099+1200 грн). За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. Батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що є важливою складовою виховання та необхідне для нормального самоусвідомлення дитини. Частиною 1\~ст. 185 СК України\~визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, даних у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство і стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, до участі у додаткових витратах на утримання дітей, викликаних особливими обставинами, можуть притягтися лише батьки. У цих випадках йде мова про фактично понесені або передбачувані витрати. Тому вони повинні визначатися в твердій грошовій сумі. Сума прожиткового мінімуму на 2015 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. № 80-VIII для дітей віком до 6 років з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року становила 1032 грн. З 01.12.2015 року по 31.12.2015 року 1167 грн. За Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XIV прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Отримувані позивачкою аліменти в сумі по 500 грн. щомісячно становлять менше половини від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років та з врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, одяг, засоби гігієни забезпечують мінімальні потреби дитини та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Розмір додаткових витрат на дитину в частині витрат на лікування, засоби гігієни, оплати за дитячий садок позивачкою по справі обґрунтовані та документально підтверджені. Витрати на пальне в сумі 2299 грн. з врахуванням відстані від с.Отинія до м.Івано-Франківська, вартості пального, перевищують вимоги розумності та справедливості, а тому суд приходить до висновку, що витрати на пальне підлягають до часткового задоволення на суму 1099 грн. згідно квитанції від 10.10.2015 року, оскільки саме в цей період документально підтверджено перебування дитини на лікуванні, долучено направлення дитини на консультацію до пульмонолога в обласну дитячу клінічну лікарню. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення на суму 1648, 73 грн. (1133,62 грн. на придбання ліків+805,63 грн. засоби гігієни+259.20 грн. витрати за дитячий садок+1099 грн. витрати на пальне =3297,45 грн.; 3297,45:2=1648,73 грн.) Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial