Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

15.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просив: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 16 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що позивач разом з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2017 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . 05.11.2019 позивачем подано позов до Солом`янського районного суду м.Києва про розірвання шлюбу з відповідачем. При цьому вказує, що вона з відповідачем не проживають разом, сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем. Разом з цим позивач зазначає, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо порядку та розміру матеріального утримання на дитину. Враховуючи вищевикладене, а також те, що з відповідачем виникли конфліктні стосунки, просить визначити місце разом з нею та стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини. 18.11.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 20.11.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 27.01.2020 позивачем подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суд м.Києва від 27.01.2020 клопотання позивача було задоволено. 26.02.2020 відповідачем подано відзив на позов. У даному відзиві відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дитини з позивачем посилаючись на те, що спір у цій частині позову відсутній. Проте, відповідач заперечував проти позову в частині стягнення аліментів у розмірі 16 000,00 грн. посилаючись на необґрунтованість такого розміру аліментів. Також звернув увагу на те, що частина витрат, які позивач вказала у загальний розмір аліментів є додатковими витратами, які відповідач погоджується нести у визначеному законом порядку. Також вважає, що він має можливість надавати кошти на утримання дитини у розмірі 3400 ,00 грн. щомісяця. Просив позов задовольнити частково. 06.05.2020 на виконання ухвали про витребування доказів надішли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідача. Ухвалою суду від 22.05.2020 підготовче судове засідання закінчено та справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив позов задовольнити частково. Третя особа Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просить розглядати справу у відсутності їх представника та підтримали наданий висновок № 108-4086 від 09.04.2020 про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.02.2017, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб, актовий запис № 135. Від шлюбу у сторін народилася донька- [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, позивач та відповідач проживають окремо, шлюб між сторонами розірвано за рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 24.12.2019. Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося відповідачем, що дитина проживає з позивачем та він не заперечує про визначення місця проживання їх доньки разом з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 ст. 161 СК України визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.04.2020 вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, відсутність заперечень відповідача в цій частині позову, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю відповідає інтересам дитини та забезпечить її права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, тобто позивачем по справі. Суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. З матеріалів справи встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування. Як вбачається з наявних у справі доказів заробіток відповідача є мінливим та у середньому у місяць становить 24 000, 00 грн.-25 0000,00 грн., а тому відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. Суд також враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав 15.11.2019, то аліменти мають бути присуджені з дня її звернення до суду з позовом, тобто з 15.11.2019. Визначаючи розмір аліментів, як такий, що є виправданий виходячи з інтересів дитини та матеріального становища сторін, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що розмір аліменти у сумі 16 000,00 грн. є виправданими та такими, що відповідають інтересам дитини. Суд також зважає на ту обставину, що витрати , які позивачем враховано при визначення розміру аліментів, зокрема, на утримання житла, щеплення, відпочинок, у розумінні вимог ст.185 СК України є додатковими витратами,а тому не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів. За вказаних вище обставин, суд вважає, що виправданими є витрати на утримання дитини у розмір 10 000 00 грн., які мають бути покладені на обох із батьків у рівних частках. Враховуючи те, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, виходячи з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000,00 грн., щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 15.11.2019 і до її повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання доньки. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial