Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

28.12.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа: [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини. 26 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. (далі третя особа) було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №3107, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 403,50 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належить [PERSON] (Позивач), в рахунок погашення боргу [PERSON] (Відповідач 2) перед ПАТ «Укрсоцбанк» (Відповідач-1) в розмірі 339 527,89 доларів США, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником [PERSON] договору про надання відновлюваної кредитної лінії №385/51/07-ПІ від 21 травня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса слугували наступні обставини: 21.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі, за умовами якого Позичальник отримав у власність грошові кошти у розмірі 210 000,00 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання та кінцевим графіком погашення заборгованості до 20.05.2022 року на умовах визначених Договором кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 385/51/07-Пі від 21.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], яка є майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії, було укладено Договір іпотеки № 09/1- 37 від 21.05.2007 року, за умовами якого відповідачу було передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 403,5 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Вона, [PERSON] вважає даний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням чинного законодавства, та вважає що виконавчий напис нотаріуса, вчинений 26 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №3107, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис вчинено всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат» поза межами позовної давності відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Верховний суд у своїй постанові № 310/9293/15ц від 23.01.2018 значив, що «.. суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на мент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Пропуск строку для звернення до нотаріуса є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на це звернув увагу Касаційний господарський суд у постанові від 10.2018 р. по справі № 910/3337/17. Вищевказане також повністю підтверджується і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 р. по справі № 7/2027/ 16-ц. Позивачка по справі вважає, що позовна давність за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі від 05.2007 р. укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], сплила 11 листопада 2014 року. Пунктом 4.4 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі від 21.05.2007 укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.п.3.3.2, 3.3.3, 3.3.7-3.3.13 цього договору протягом більше 15 календарних днів підряд, або невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.п. 3.3.4, 3.3.5 цього Договору протягом більше 60 календарних днів підряд, термін надання, кредиту вважається таким що закінчився, і, відповідно Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. З огляду на порушення Позичальником п. 3.3.4-3.3.5 Договору, Кредитор, ПАТ «Укрсоцбанк» листами від 10.02.2012 року № 19 1 - 01/881 та № 19 1 - 01/882, пред'явив вимогу про повне погашення заборгованості, як основному боржнику ([PERSON].) так і майновому поручителю [PERSON] При цьому, як вбачається з листів від 10.02.2012 р. ПАТ «Укрсоцбанк», факт неналежного виконання умов договору позичальником мав місце станом на 10.11.2011 р. Саме з наступного робочого дня (11.11.2011р.) почався перебіг позовної давності за даним зобов'язанням та позовна давність сплила 11.11.2014 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11.11.2011 р., то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся нотаріуса за вчиненням виконавчого напису лише у 2018 році. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Просила суд виконавчий напис нотаріуса вчинений 26 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №3107, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 403,50 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належить [PERSON], в рахунок погашення боргу [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 339 527,89 доларів США, визнати таким що не підлягає виконанню та судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 3-8). Ухвалою судді від 09.01.2019 року позовна заява позивача [PERSON] була залишена без руху (а.с. 25-26). Ухвалою судді ід 18 січня 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 годину 00 хвилин 26 лютого 2019 року (а.с. 36-37). Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 54-55). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Тилик Т.М. не з'явилися, надали до суду заяву-клопотання, яка отримана судом 04.04.2019 року за вх. № 12730, в якій просили розглянути справу без їх участі, свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі та на них наполягають. Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засіданні представника не направив, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, де особою за довіреністю отримано судову повістку 23.03.2019 року про слухання справи, яке відбудеться 04.04.2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» завчасно був повідомлений про час, дату та місце слухання справи. З боку відповідача ПАТ «Уксоцбанк» жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило, як і не надходило і відзиву на позовну заяву [PERSON] Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з'явився, надав до суду лист, отриманий судом 04.02.2019 року за вх. № 4562, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутністю (а.с. 46). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 26 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. (далі третя особа) було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №3107, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 403,50 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належить [PERSON] (Позивач), в рахунок погашення боргу [PERSON] (Відповідач 2) перед ПАТ «Укрсоцбанк» (Відповідач-1) в розмірі 339527,89 доларів США, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником [PERSON] договору про надання відновлюваної кредитної лінії 385/51/07-ПІ від 21 травня 2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с. 9). Отже, підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса було те, що 21.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі, за умовами якого Позичальник отримав у власність грошові кошти у розмірі 210 000,00 дол. США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання та кінцевим графіком погашення заборгованості до 20.05.2022 року на умовах визначених Договором кредиту (а.с.10-14). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 385/51/07-Пі від 21.05.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], яка є майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії, було укладено Договір іпотеки №09/1- 37 від 21.05.2007 року, за умовами якого відповідачу було передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 403,5 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 15-20). Пунктом 4.4 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/51/07-Пі від 21.05.2007 укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.п.3.3.2, 3.3.3, 3.3.7-3.3.13 цього договору протягом більше 15 календарних днів підряд, або невиконання Позичальником зобов'язань визначених п.п. 3.3.4, 3.3.5 цього Договору протягом більше 60 календарних днів підряд, термін надання, кредиту вважається таким що закінчився, і, відповідно Позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. З огляду на порушення Позичальником п. 3.3.4-3.3.5 Договору, Кредитор, ПАТ «Укрсоцбанк» листами від 10.02.2012 року № 19 1 - 01/881 та № 19 1 - 01/882, пред'явив вимогу про повне погашення заборгованості, як основному боржнику ([PERSON].) так і майновому поручителю [PERSON] (а.с. 21-22, 23-24). При цьому, як вбачається з листів від 10.02.2012 року ПАТ «Укрсоцбанк», факт неналежного виконання умов договору позичальником мав місце станом на 10.11.2011 року. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з виказаним позовом вважає, що даний виконавчий напис є таким, що вчинений з порушенням чинного законодавства, оскільки виконавчий напис вчинено всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат» поза межами позовної давності відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Стосовно вимог позивача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, то суд приходить до наступного. Так, п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» визначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішується судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Отже, справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, а не до нотаріусів. Відповідно до узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке було обговорено 07 лютого 2014 року на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, оскільки нотаріус не в змозі своїми діями або припиненням свої дій вплинути на поновлення порушеного права позивача. В той же час, нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги позивача до приватного нотаріусу є такими, що не підлягають задоволенню. У зв'язку з відмовою в задоволені позовних вимог позивача до приватного нотаріуса не підлягають і вимоги про стягнення судового збору з останнього. Враховуючи вимоги статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., понесення яких документально підтверджується (а.с. 2). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial