Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так позивач перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року по 14 серпня 2017 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року по справі № 523/5647/17 шлюб між було розірвано, рішення суду набрало чинності 14.08.2017 року. Позивач стверджує, що під час шлюбу було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., реєстр № 3273 віл 22.04.2005 року. Житловий будинок був оформлений на відповідачку [PERSON] . Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 10528966, номер запису: 17748 в книзі: 188-31, від 22.06.2005 р.. Відповідачка не впускає відповідача до будинку, а також відмовляється добровільно поділити спільне майно. Позивач вважає, що за ним необхідно визнати право власності на 1/2 частинку будинку . Окрім того, позивач бажає виділити йому частину будинку в натурі. Так, згідно технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS] та висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19-7514-7516 від 1.06.2020 року , житловий будинок в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку, зазначеному на схематичному плані, літерою - «А» , прибудовами «а», «а1», «а2» , житловою площею -72,9 кв.м., загальною площею 117,9 кв.м та надвірних будівель : «В»- погріб; «Г», «Д», «И», М» - сараї, «Ж»- гараж, «К»- вбиральня, «Л»- душ , 1-8 - огорожа, II- мостіння, розташованих на земельній ділянки площею-1451 кв.м. . В склад будинку літ .«А» входять наступні приміщення: 1-1 коридор пл. 2,1 кв.м, 1-2 коридор пл.. 7,6 кв.м, 1-3 кухня пл.. 19,8 кв. м, 1-4 санвузол пл.. 4,6 кв.м, 1-5 житлова кімната пл.. 23,4 кв. м, 1-6 житлова кімната пл. 22,6 кв.м, 1-7 коридор, пл.. 2,0 кв.м, 1-8 коридор пл.7,7 кв.м, 1-9 житлова кімната пл.. 11, 3 кв.м, 1-10 житлова кімната пл.15,6 кв.м, 1-11 комора пл. 1.2кв. м. Експертом запропонований наступний варіант поділу житлового будинку і господарських будівель домоволодіння [ADDRESS] : Співвласнику 1 з ідеальною часткою 1/2 частка пропонується виділити: -Літ «а1», «а2» прибудови до житлового будинку літ « А» приміщення: 1- 1коридор пл. 2,1 кв.м, 1-2 коридор пл.. 7,6 кв.м, 1-3 кухня пл.. 19,8 кв. м, 1-4 санвузол пл.. 4,6 кв. м, 1-5 житлова кімната пл.. 23,4 кв. м. Загальна площа складає - 57,5 кв.м у т.ч. житлової 23,4 кв.м. -Господарські будівлі: літ. «В» погріб, літ . «Г», « Ж»- гараж, літ . «К» - вбиральня, літ « Л» - душ , № 1-8 огорожа ( 1/2 частка) , II - мостіння (1/2 частка). Співвласнику 2 з ідеальною часткою 1/2 пропонується виділити : Літ «А»- житловий будинок з прибудовою літ «а» приміщення 1-7 коридор, пл.. 2,0 кв.м, 1-8 коридор пл.7,7 кв.м, 1-9 житлова кімната пл., 11,3 кв.м, 1-10 житлова кімната пл.15,6 кв.м, 1-11 комора пл. 1. кв. м Загальна площа складає - 60,4 кв.м у т.ч. житлової 49,5,4 кв.м. - Господарські будівлі : літ. « Д», «И» «М»- сараї, № 1-8 огорожа (1/2 частка) , II - мостіння (1/2 частка). Позивач вважає, що йому необхідно надати у володіння та користування в натурі і визнати право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] , що складається з Літ. «а1», «а2» прибудови до житлового будинку літ «А» приміщення: 1-1коридор пл. 2,1 кв.м, 1-2 коридор пл.. 7,6 кв.м, 1-3 кухня пл.. 19,8 кв. м, 1-4 санвузол пл.. 4,6 кв. м, 1-5 житлова кімната пл.. 23,4 кв. м, (загальної, площі складає - 57,5 кв.м у т.ч. житлової 23,4 кв.м) та господарські будівлі: літ. «В» погріб, літ . «Г», « Ж»- гараж, літ . «К» - вбиральня, літ « Л» - душ , № 1-8 огорожа ( 1/2 частка), II - мостіння (1/2 частка). ( Співвласник 1 ). Інші приміщення житлового будинку літ. «А» та господарські приміщення надати у користування та володіння відповідачу. Позивач також просить усунути перешкоди у користування житловим будинком та вселити його в будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідачка чинить йому перешкоди та не впускає його до будинку. В позовній заяві позивач посилається також на те, що в період шлюбу подружжям було придбано легковий автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Вартість автомобіля на час придбання становила 9000,00 доларів США. Вказаний автомобіль сторони придбали в кредит який виплачували разом на протязі 5 років. Відповідно до висновку експерта № 19-7513 від 05 лютого 2020 р. судової авто-товарознавчої експертизи про визначення ринкової вартості автомобіля ВАЗ 11183 реєстраційний номер [NUMBER] - ринкова вартість автомобіля становить 51868,99 гривень. Вартість 1/2 частини автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору - становить 25 934,50 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, позивач просить: 1.Поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частку житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею-1451 кв.м. 2.Встановити порядок користування житловим будинком з господарськими спорудами [ADDRESS] виділивши [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в натурі 1/2 частину житлового будинку та господарських приміщень що складається з Літ. «а1», «а2» прибудови до житлового будинку літ «А» приміщення: 1-1 коридор пл. 2,1 кв.м, 1-2 коридор пл.. 7,6 кв.м, 1-3 кухня пл.. 19,8 кв. м, 1-4 санвузол пл.. 4,6 кв. м, 1-5 житлова кімната пл.. 23,4 кв. м, (загальної площі складає - 57,5 кв.м у т.ч. житлової 23,4 кв.м) та господарські будівлі: літ. «В» погріб, літ . «Г», « Ж»- гараж, літ . «К» - вбиральня, літ « Л» - душ , № 1-8 огорожа (1/2 частка) , II - мостіння (1/2 частка). 3.Усунути перешкоди користування житловим будинком та вселити [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в будинок за адресою: [ADDRESS] . 4.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, кузов № [NUMBER] в розмірі 25954,50 гривень . 5.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 13 113, 47 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснила, що позивач вже на протязі декілька років не може проживати в спірному будинку, оскільки відповідачка його вигнала, а також не впускає в будинок. Він вимушений орендувати житло, оскільки іншого власного житла не має. Відповідачка взагалі не бажає йому компенсувати вартість його частки у спільній сумісній власності. Відповідачка, а також її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Так відповідачка пояснила, що вона все своє життя працювала, заробляла кошти, займалась господарством, у неї був власний бізнес. Позивач в період спільного проживання нічого фактично не робив, оскілки не працював, коштів у сімейний бюджет не надавав, а тільки інколи їй допомагав. Фактично саме вона утримувала позивача, оскільки позивач не бажав заробляти кошти. Відповідачка стверджує, що все майно було придбано за її власні кошти, які вона заробляла важкою працею. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року по 14 серпня 2017 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2017 року по справі № 523/5647/17 шлюб між було розірвано, рішення суду набрало чинності 14.08.2017 року. Судом встановлео, що 22.05.2005р. було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., реєстр № 3273 віл 22.04.2005 року. Житловий будинок був оформлений [PERSON] . Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 10528966, номер запису: 17748 в книзі: 188-31, від 22.06.2005 р.. Окрім того, судом встановлено, що [PERSON] у 2007р. було придбано легковий автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] . (Т1, а.с. 79) Правові підстави ухваленого рішення, Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внасліок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України), ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У відповідності до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У відповідності до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно 2 ст. 187 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 2,3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Оцінка судом наданих сторонами доказів. Відповідачка стверджує, що будинок [ADDRESS] є її особистою приватною власністю, оскільки був придбаний за кошти, які були її особистою приватною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що зі сторони відповідачки не надано належних та допустимих доказів того, що будинок [ADDRESS] був придбаний за кошти, які були її особистою приватною власністю. Так, жодного документального підтвердження, що кошти, які були витрачені на придбання будинку були отримані за рахунок майна та коштів, які в силу ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю, суду не надано. Суд також вважає, що дохід від здійснення підприємницької діяльності, в силу норм ч. 1 ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, а тому посилання відповідачки на факт здійснення підприємницької діяльності не має правового значення. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що позивач [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, не працював, а всі кошти на сім`ю заробляла відповідачка [PERSON] , у якої був свій бізнес. Позивач лише інколи її допомагав, фактично перебував на повному утриманні відповідачки. Суд, оцінивши у сукупності надані докази, критично ставиться до доказів, які були надані відповідачкою, оскільки вони не підтверджують, що спірне майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, відповідно положень ст. 57 СК України. Сам факт того, що майно було придбано за рахунок більшої трудової діяльності відповідачки, не позбавляє позивача на визнання за ним право власності на 1/2 частину майна, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, оскільки він також брав участь у придбанні майна, хоча його участь була незначною. Велика палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020р. по справі 214/6174/15-ц наданий наступний правовий висновок. «Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Відповідно до правової позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, визначено, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, саме на відповідачку покладався обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною ч. 1 ст. 57 СК України, оскільки у даному випадку спростовується презумпція спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного, суд вважає, що житловий будинок за надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, кузов № [NUMBER] є об`єктами спільної сумісної власності подружжя Згідно технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS] та висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19-7514-7516 від 18.06.2020 року , житловий будинок в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку, зазначеному на схематичному плані, літерою - «А» , прибудовами «а», «а1», «а2» , житловою площею -72,9 кв.м, загальною площею 117,9 кв.м та надвірних будівель : «В»- погріб; «Г», «Д», «И», М» - сараї, «Ж»- гараж, «К»- вбиральня, «Л»- душ , 1-8 - огорожа, II- мостіння, розташованих на земельній ділянки площею-1451 кв.м. . В склад будинку літ .«А» входять наступні приміщення: 1-1 коридор пл. 2,1 кв.м, 1-2 коридор пл.. 7,6 кв.м, 1-3 кухня пл.. 19,8 кв. м, 1-4 санвузол пл.. 4,6 кв.м, 1-5 житлова кімната пл.. 23,4 кв. м, 1-6 житлова кімната пл. 22,6 кв.м, 1-7 коридор, пл.. 2,0 кв.м, 1-8 коридор пл.7,7 кв.м, 1-9 житлова кімната пл.. 11, 3 кв.м, 1-10 житлова кімната пл.15,6 кв.м, 1-11 комора пл. 1.2кв. м. В судовому засіданні встановлено, що частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою : [ADDRESS] , а саме приміщення: у літ. «а», приміщення -1-1, площею 2,1 кв.м., у літ. «а-1», приміщення 1-4, площею 4,6 кв.м., 1-5, площею 23,4 кв.м., у літ. «а», приміщення 1-6, площею 22,6 кв.м. є об`єктом незавершеного будівництва. Суд вважає, що вищевказаний об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Так, за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 та у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18). Відповідно до експертного дослідження спірний житловий будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням. Однак відповідачка не оформлює правовстановлюючі документи на частину будинку, що реконструйована, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна. В той же час, висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи лише можливість поділу будинку в натурі, однак відомості про відповідність об`єкту вимогам будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил у висновку експерта відсутні. За загальним правилом прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідачкою не надано доказів неможливості введення спірного об`єкта в експлуатацію, а також створення перешкод для реалізації цього права іншим з подружжя. Вищевказаний правовий висновок викладеній у постанові Верхового суду по справі № 359/2653/18 від 28.07.2021. Отже, суд вважає, що в даному випадку необхідно визнати за кожним з подружжя право власності на спірний об`єкт спільної сумісної власності в ідеальних частках, а саме по 1/2 частки за кожним, відповідно до технічної інвентаризації на дату придбання відповідачкою спірного будинку, тобто по 1/2 частини за кожним житлового будинку за надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 35,3 кв.м., надвірних будівель «В»-льох, «Г», «Д», «И» - сараї, «Ж»- гараж, «З» - альтанка, «К» - вбиральня, «Л-душ», 2-8-огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1451 кв.м.. Вищевказане вирішення спірних правовідносин дозволить в майбутньому позивачу, або відповідачу можливість вирішити питання щодо поділу будинку в натурі, з урахуванням встановлення ступені готовності будинку, та відповідності будинку щодо будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм і правил. Суд також вважає, що здійснити поділ в натурі житлового будинку за надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] без одночасного визначення можливого порядку користування земельною ділянкою є неможливим. У висновку експерта зазначено, що експертиза можливого порядку користування земельною ділянкою не була проведена, оскільки не забезпечено доступ експерта для проведення обстеження земельною ділянки. В судому засіданні було встановлено, що у спірному будинку проживає відповідачка, а позивач в будинку не проживає, оскільки відповідачка не впускає його до будинку. Вищевказаний факт в судовому засіданні відповідачка та її представник не оспорювали, а тому він вважається таким, що не підлягає доказуванню. Суд вважає, що саме відповідачка повинна була допустити експерта на територію земельної ділянки, але незважаючи на вимоги суду в ухвалі про призначення судової будівельно-технічної експертизи не перешкоджати у проведенні експертизи, відповідачкою данні вимоги були проігноровані. Вищевказаний факт, у сукупності з доводами позивача, дозволяє прийти до висновку, що відповідачка перешкоджає позивачу користуватись об`єктом спільної сумісної власності. У відповідності до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та вселити [PERSON] в будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №19-7513 від 05.02.2020р. вартість автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, кузов № [NUMBER] складає суму у розмірі 51868 гривень 99 копійок. (Т.1, а.с. 169-179) В судовому засіданні відповідачка пояснила, що вона експлуатує вищевказаний автомобіль. Отже в даному випадку, враховуючи, що автомобіль є річчю неподільною, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягнення грошова компенсація вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, кузов № [NUMBER] в розмірі 25934 гривень 50 гривень. Суд також вважає, що посилання представника відповідача про неможливість стягнення з відповідачки компенсації, оскільки для неї це буде дуже великий тягар, не підтверджено належними доказами. В даному випадку відповідачка набуває право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, кузов № [NUMBER] . В той же час, оскільки автомобіль зареєстрований за відповідачкою, то відсутні підстави для внесення відповідної інформації до відділу МРЕВ. Судові витрати по справі складаються: судовий збір за подання позову та розгляд заяв про витребування доказів та забезпечення доказів в розмірі : 704,80 гривень - квитанція від 27.03.2018 р., 640 гривень - квитанція від 20.10.2017 року, 352, 40 гривень - квитанція від 27.03.2018 р., 320 гривень - квитанція від 20.10.2017 грн., 320 гривень - квитанція від 20.10.2017 грн., всього сплачено судового збору 2 337,20 гривень . Позивачем також сплачено витрати на проведення експертизи в розмірі : 3014,00 гривень ( квитанція від 27.12.2019 року) та 18 840,00 гривень ( квитанція від 03.02.2020 року) . Позивачу повернуто за проведення судової будівельної експертизи 11 304,00 гривні ( а.с. 187) таким чином витрати на судову будівельно- технічну експертизу становили 7 356,00 гривень. ( 18840,00 грн. - 11304,00 грн. =7356 грн.). Позивачем сплачено за квитанцією від 23 березня 2018 року за витребування доказів на підставі ухвали суду з КП «БТІ» суму в розмірі 226,27 гривень. Всього розмір судових витрат становить 13113,47 гривень , які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню в відповідача.

Outcome: partial