Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, що повязано з виконанням трудових обовязків, у якому вказує, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжтрансформатор» з 15 вересня 1988 року по 05 травня 2017 року. Позивачка працювала за професією «маляр» - 22 роки 11 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів (клас III, ступінь 3) , які призвели до виникнення професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання першої - другої ст. (токсичний бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.), ЛН (легенева недостатність) першого-другого ст. 20.03.2012 року за результатами обстеження медико-соціальної експертної комісії позивачці було первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 40% втрати працездатності, відповідно до довідки МСЕК від 20.03.2012 р. серії АД № 178698, та у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. Окрім того, позивачці встановлено обмеження працездатності: без шкідливих виробничих факторів, поза основною професією, без переохолоджень та тяжких фізичних навантажень та рекомендовано «Д» (диспансерний) нагляд та лікування у пульмонолога, профпатолога, терапевта, стаціонарне лікування. У звязку з професійним захворюванням та його наслідками позивачка зазнала душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнала порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50000 грн. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача\~за довіреністю\~ [PERSON],\~ позов\~не визнав,\~надав письмовий\~відзив на\~позов,\~суду пояснив,\~що дійсно\~позивачка працювала\~на підприємстві\~з 15.09.1988\~р.\~до 05.05.2017\~р.,\~і отримала\~професійне захворювання.\~Позивачка будучиповідомленою про шкідливі умови праці, свідомо на власний ризик погодилась працювати в даних умовах, тобто з власної ініціативи допускала погіршення свого здоровя. Натомість, підприємство на виконання вимог ЗУ «Про охорону праці» та умов колективного договору безоплатно забезпечувало позивача, як працівника, зайнятого на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, лікувально-профілактичним харчуванням, надавало додаткову оплачувану відпустку та здійснювало оплату праці у підвищеному розмірі. Тому, вважають заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн. необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам розумності і справедливості. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши всі докази у сукупності, прийшов до наступних висновків. [PERSON] до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 15.09.1988 року [PERSON] була прийнята на роботу на «Запорізький трансформаторний завод» на дільницю струмопроводів на посаду маляра, з 01.04.1996 року переведена до складально-зварювального цеху на посаду маляра, 09.04.2012р. переведена до адміністративного відділу ПАТ «Запоріжтрансформатор» на посаду адміністратора. 05.05.2017 року була звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію /а.с.8-9/. [PERSON] розслiдування хронiчного професiйного захворювання вiд 28.02.2017 року, встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі) /пункт 13 [PERSON]/. Встановлена наявнiсть у [PERSON] професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання першої - другої ст. (токсичний бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.), ЛН (легенева недостатність) першого-другого ст. /а.с.10/ [PERSON] п. 16 [PERSON], професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи у шкідливих умовах праці, недосконалості технологічного процесу. Відповідно до п. 17 [PERSON], причиною виникнення професійного захворювання стала наявність у повітрі робочої зони наявність маляра: Ксилолу - 30,65 - 180,0 мг/м3 (ГДК - 50,0 мг/м3), Уайт-спіріту - 605,0 мг/м3 (ГДК - 300,0 мг/м3), Фенолу - 1,69 мг/м3 (ГДК - 0,3 мг/м3), Спирту ізобутилового - 213,48 мг/м3 (ГДК - 1,0 мг/м), Бутилацетату - 10,56 - 205,0 мг/м3 \~ \~ \~ \~(ГДК - 200 мг/м3), Етилбензоату - 11,56 - 65,06 мг/м3 (ГДК - 50,0 мг/м3). Перевищення гранично допустимої концентрації шкідливої речовини у повітрі робочої зони позивачки також зафіксовано у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці №10-19/2044, затвердженій в.о. головного державного санітарного лікаря Ленінського району 12.09.2011 р. /а.с.11-16/. Відповідно до Виписки із [PERSON] огляду МСЕК серії АД № 178698 від 20.03.2012 р. та Виписки із [PERSON] огляду МСЕК серії АВ № 006899 від 20.03.2012р., позивачці було первинно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 40% втрати працездатності, у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання /а.с.17,18/. Позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні професійної патології Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня», що підтверджується Виписками стаціонарного хворого, зокрема: з 10.01.2012 р. по 20.01.2012 р. (виписка із медичної карти № 456); з 16.02.2012 р. по 24.02.2012р. (виписка із медичної карти № 676); з 03.03.2012 р. по 16.03.2012р. (виписка із медичної карти № 3966); з 26.10.2012р. по 08.11.2012р. (виписка із медичної карти № 18867); з 19.03.2013 р. по 29.03.2013 р. (виписка із медичної карти № 1110); з 18.04.2017 р. по 28.04.2017 р. (виписка із медичної карти № 1151) /а.с.18-25/. У звязку з підтвердженням 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, у відділі МСЕК ОБЛ №1 для [PERSON] була затверджена Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 526 від 24.11.2015р. /а.с.26/. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згiдно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi. Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника. Спецiальним\~законом,\~яким урегульовано\~питання вiдшкодування\~працівникові (застрахованiй\~особi)\~за рахунок\~коштiв\~Фонду соцiального\~страхування вiд\~нещасних випадків\~на виробництвi\~та професiйних\~захворювань України\~моральної шкоди\~в разі\~нещасного випадку на виробництвi чи професiйного захворювання, якi призвели до втрати працiвником працездатності є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соцiальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, якi спричинили втрату працездатностi". Оскiльки вiддiлення Фонду на час виникнення спiрних правовiдносин у зв'язку зi змiною спецiального закону не вiдповiдає за завдану моральну шкоду, то в разi отримання працiвником виробничої травми чи професiйного захворювання в цей перiод він набуває права на вiдшкодування моральної шкоди на загальних пiдставах, установлених законом. Вiдповiдно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно- гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. [PERSON] ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. Відповідно до\~розяснень,\~що містяться\~у п.13\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України вiд\~31.03.1995\~р.\~№ 4 «Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вiдповiдно\~до ст.23\~ЦК України особа\~має право\~на вiдшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслiдок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає у\~фiзичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фiзична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з калiцтвом\~або iншим\~ушкодженням здоров'я;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фiзична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведiнкою\~щодо неї\~самої,\~членiв\~її ciм'ї\~чи близьких\~родичiв;\~у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що [PERSON] завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з хронiчним професiйним захворюванням, отриманим на виробництвi, яка тривалий час вимушена лiкуватися, зазнала фiзичного болю, отримала хронiчне захворювання та iнвалiднiсть 3 групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 40%. Отже, сам факт виникнення у позивачки [PERSON] професійного захворювання основний діагноз: хронічне обструктивне захворювання першої - другої ст. (токсичний бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.), ЛН (легенева недостатність) першого-другого ст., з настанням таких негативних наслідків, як визнання її інвалідом 3-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 40%, свідчить про те, що позивачка в силу ч.1 та п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких [PERSON] зазнала в результаті захворювання. ри цьому, визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивачки, наслiдки отриманого хронiчного професiйного захворювання, характер, ступiнь та тривалiсть моральних страждань, яких зазнала позивачка, i вважає, виходячи з принципiв розумностi достатньостi, виваженостi, необхiдним стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмiрi 20000 грн. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial