Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

29.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою в порядку ст. 257-1 ЦПК України про встановлення факту смерті свого чоловіка - [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року в селищі Георгіївка Лутугинського району Луганської області, мотивуючи тим, що єдиними наявними документами, що підтверджують факт його смерті на території непідконтрольній державній владі України є: - лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від 01.06.2016 р., - свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 09.06.2016 р. видане відділом записів актів громадського стану Лутугинського району. Але на підставі цих документів зареєструвати смерть свого чоловіка у встановленому законом порядку вона не може, у зв'язку з чим не може реалізувати свої спадкові права. Під час судового розгляду справи по суті заявник свої вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені в заяві, і просила заяву задовольнити повністю, представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Цивільного кодексу України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Відповідно до ч. 4 ст. 49 Цивільного кодексу України реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року (зі змінами) державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, відділи державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 8 цього Закону діяльність органів державної реєстрації актів цивільного стану ґрунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці державної реєстрації актів цивільного стану, належного документального оформлення проведеної державної реєстрації. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. При цьому, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, зокрема: причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт, та до заяви додається, зокрема, довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження. Згідно лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] (за формою №106/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть), виданого 01.06.2016 р. Філією «Лутугинська амбулаторія загальної практики сімейної медицини №1» Комунального закладу «Лутугинський центр первинної медико-санітарної допомоги: [PERSON], [INFO], помер [INFO] р., місце проживання померлого: [ADDRESS]; місце смерті: Україна, Луганська область, Лутугинський район, Георгіївка; смерть настала вдома; причина смерті: набряк тканини головного мозку. Ішемічний інфаркт головного мозку. Згідно свідоцтву про смерть серія [NUMBER], виданого 09.06.2016 р. Відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції, померлий [PERSON] є громадянином України. Відповідно до Свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого 27.10.1962 р. Виконавчим комітетом Георгіївської селищної ради Олександрівського району Луганської області, [PERSON], 1941 р. народження, та [PERSON], 1942 р. народження, одружилися 27.10.1962 року, місце реєстрації: Георгіївська селищна рада Олександрівського району Луганської області, про що в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис за №62. У зв'язку з реєстрацією одруження [PERSON] змінила своє прізвище на Акименко. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого 06.11.1998 р. Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], народилася [INFO], є громадянином України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» N 1680-VII від 16.09.2014 року (з наступними змінами), тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Постановою Верховної ради України від 17.03.2015 року №252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» N 254-VIII від 17.03.2015 року, окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України - визнано Верховною Радою України тимчасово окупованими територіями. Лутугинський район Луганської області, де помер [PERSON], включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року. № 1276-р). Згідно п. 3 наказу Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» N 953/5 від 17.06.2014 року (з наступними змінами) тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області, зокрема, Лутугинського. Також визначено, що проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону N 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, в тому числі, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" N 1207-VII від 15.04.2014 року (з наступними змінами), державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не можуть бути підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки відсутня можливість контролювати порядок видачі таких документів, в тому числі, в закладах охорони здоров'я, розташованих на тимчасово неконтрольованих територіях. Проте, даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть серія [NUMBER], виданого 09.06.2016 р., як доказу факту смерті [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Частиною другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Отже, з огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник та її дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті її чоловіка та одержання свідоцтва про смерть у порядку, передбаченому законодавством України, оформлення спадщини та для отримання допомоги на поховання. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved