Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

10 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього неустойку ( пеню) у розмірі 2080 грн. 16 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 1, 36) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що за рішенням Світловодського міськрайонного суду від 23 лютого 2012 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, проте свій обов'язок в повному обсязі не виконує, внаслідок чого мають місце прострочення платежів у січні - березні 2012 року, з лютого по грудень 2014 року. З підстав положень ч. 1 ст. 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку ( пеню) за дні прострочки, оскільки вважає, що відповідач має можливість платити аліменти, проте ухиляється від покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Представник відповідача в судовому засіданні повідомив суду, що відповідач позовні вимоги визнає частково та згоден заплатити [PERSON] 439 грн. 47 коп. пені за прострочення виплати на 57 днів аліментів за липень 2014 року. З вимогами про виплату пені за решту заявленого позивачкою періоду прострочення не погоджується, оскільки він не ухилявся від виконання свого обов'язку по утриманню дітей, а невиплата аліментів у місяць їх нарахування мала місце через відсутність у нього на це коштів. Крім того, в листопаді 2014 року він подав державному виконавцю заяву про направлення виконавчого листа про стягнення аліментів до бухгалтерії за місцем його роботи, та вважає, що з цього періоду відповідальність за прострочення виплат він не може нести взагалі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 23 лютого 2012 року № 2/1121/463/12; № 1121/358/12 з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3) Розрахунком державного виконавця відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції від 12 січня 2015 року підтверджується, що заборгованість [PERSON] за виконавчим листом № 2-1121 щодо стягнення аліментів станом на 01 січня 2015 року становить 1457 грн. 50 коп. З даного розрахунку також вбачається, що аліменти за період січня - березня 2012 року, а також березня - грудня 2014 року виплачувалися з простроченням. (а.с. 38) У відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини у простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Копією заяви підтверджується, що 17 листопада 2014 року [PERSON] повідомив відділ державної виконавчої служби про своє працевлаштування та висловив прохання направити виконавчий лист за місцем його роботи для відрахування аліментів бухгалтерією підприємства. З огляду на вказане , відповідальність за прострочення виплати аліментів з листопада 2014 року відповідач нести не може, в зв'язку з відсутністю його вини у цьому. Так само не можна застосовувати передбачену ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів відповідачем у період січня - лютого 2012 року, оскільки судове рішення , яким визначено його обов'язок їх виплати ухвалене лише 23 лютого 2012 року. Що стосується решти періоду прострочення, то в судовому засіданні стороною відповідача не наведено переконливих доводів в підтвердження відсутності вини [PERSON] у виникненні затримки виплати аліментів на користь позивачки. Позивач представила до матеріалів справи Розрахунок неустойки ( пені) за несплату аліментів , з визначенням кількості прострочених днів у періоді, які підтверджені копіями квитанцій та не оспорюються відповідачем, з зазначенням суми неустойки за кожен період затримки виплати аліментів. (а.с. 7) Даний розрахунок в повній мірі відповідає правилам ст.. 196 СК України, відтак на користь [PERSON] підлягає стягненню неустойка ( пеня ) за прострочення сплати аліментів за березень 2012 року у сумі 54 грн. 09 коп., за лютий 2014 року у сумі 25 грн. 37 коп., за березень 2014 року у сумі 42 грн. 56 коп., за квітень 2014 року у сумі 150 грн. 66 коп., за травень 2014 року у сумі 104 грн. 94 коп., за червень 2014 року у сумі 229 грн. 19 коп., за липень 2014 року у сумі 439 грн. 47 коп., за серпень 2014 року у сумі 208 грн. 26 коп., а всього - 1254 грн. 54 коп. В задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] неустойки за прострочення сплати аліментів у січні - лютому 2012 року та листопаді - грудні 2014 року належить відмовити, через відсутність його вини у такому простроченні. У відповідності до положень ст.. 88 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial