Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Шепетівська місцева прокуратура в інтересах держави звернулася до суду з вказаним позовом, з урахуванням зміненого предмету просила: 1.Визнати поважними причини пропуску прокурором строку для звернення до суду і поновити його. 2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.08.2016 №22-20044-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 6823681000:05:002:0035), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Полонського району Хмельницької області. 3. Витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, межі, координати та конфігурація якої відповідають земельній ділянці, яка передавалась у власність [PERSON] на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.08.2016 №22-20044-СГ, що розташована за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Полонського району Хмельницької області. 4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6823681000:05:002:0112, припинивши право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. 5. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 6823681000:05:002:0112. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на користь прокуратури Хмельницької області судовий збір, сплачений за пред`явлення цього позову . В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що наказом Головного управління Держгеогсадастру у Хмельницькій області від 04.08.2016 №22-20044-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 та (кадастровий номер 6823681000:05:002:0035), що знаходиться за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Полонського району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 29.08.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності: 16174234). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2016 №2176 вищевказану земельну ділянку продав [PERSON] , котра у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1224 від 19.09.2017 (бланк НМТ 175414) продала земельну ділянку [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Відділом у Полонському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за заявою [PERSON] , у Державному земельному кадастрі здійснено записи про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки 6823681000:05:002:0035, внаслідок її включення до об`єднаної земельної ділянки 6823681000:05:002:0112 (дата реєстрації 07.05.2018). Відтак, як зазначає позивач, в зв`язку з необхідністю пред`явлення вищевказаних вимог виникла потреба в отриманні доказів, які були ними отриманні у червні жовтні 2019року. Таким чином, прокурор зазначає про поважність причин, за яких було пропущено трирічний строк позовної давності. Згідно ухвали судді від 12.11.2019 року відкрито провадження у даній справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.12.2019 року представником відповідача Держгеокадастру Плюх В.О. подано відзив на позовну заяву, у якому вона проти вимог Шепетівської місцевої прокуратури заперечила з мотивів,\~що [PERSON] при зверненні із заявою до Держгеокадастру повідомляв, що він не скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та на дату видачі оскаржуваного наказу Головне управління жодними відомостями про наявність зареєстрованого за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не володіло. Відтак, згідно положень ЗК України, не було підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою, затвердження цієї документації, котра за висновком експерта відповідає законодавству, та виділення земельної ділянки у власність. Також вказала, що для скасування запису про державну реєстрацію новоутвореної земельної ділянки відсутні підстави, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також положеннями чинного законодавства не передбачено можливості відновлення скасованого кадастрового номера земельної ділянки, що унеможливлює на правових підставах поновити запис про реєстрацію земельної ділянки виділеної для [PERSON] . Вважаючи, що саме протиправна поведінка відповідача [PERSON] стала передумовою прийняття Держгеокадастром оскаржуваного наказу, просила врахувати наведені обставини при вирішенні питання про розподіл судових витрат, які стягнути лише з [PERSON] . Разом з тим, представник відповідача не погодилася із підставами поновлення строку звернення позивача до суду та просила застосувати строк позовної давності. 09 січня 2020 року від прокуратури надійшла відповідь на відзив, у якій позивач виклав свої заперечення проти доводів Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, а саме, вказав, що органи Держгеокадастру діяли недобросовісно, не на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а також всупереч меті, з якою такі повноваження надані, внаслідок чого земельна ділянка вибула із володіння держави, а тому спірний наказ підлягає скасуванню. Також, на підставі п.п.60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру мають бути скасовані та поновлені записи у Поземельній книзі за рішенням суду, та відповідно скасовано запис про державну реєстрацію прав на новоутворену внаслідок об`єднання земельну ділянку, так як рішення державного реєстратора речових прав є повністю залежним від попереднього рішення кадастрового реєстратора. Одночасно зазначив про відсутність підстав для відмови у позові з причин пропуску строку звернення до суду. 16.01.2020 року представником відповідача Головного управління Держгеокадастру було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах по цивільній справі № 686/10839/18, у задоволенні якого відмовлено згідно ухвали суду від 10.02. 2020 року. 10.02.2020 року ухвалою суду було вирішено даний позов розглядати за правилами загального позовного провадження. 05.03.2020 року від представника відповідачки [PERSON] [PERSON] надійшов відзив в якому вона просила відмовити у позові прокурора посилаючись на те, що Держгеокадастр діяв правомірно надавши у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, оскільки йому було невідомо, що [PERSON] вже використав своє право на отримання безоплатно 2,000га земельної ділянки. [PERSON] є добросовісним набувачем, тому підстави для її витребування відсутні. Також представник заперечила проти задоволення заяви прокурора про поновлення строку позовної давності . 25 березня 2020 року до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача Держгеокадастру, в яких представник останнього позов визнав частково та погодився із визнанням недійсним оскаржуваного наказу, але заперечив вину Головного управління, так як саме суб`єкт звернення ввів його в оману. При цьому зазначив, що з метою реального витребування з незаконного володіння земельної ділянки державної власності необхідно витребувати земельну ділянку площею 2,0000 га в межах, координатах та конфігурації, якій присвоювався кадастровий номер 6823681000:05:002:0035 до перенесення в архів Державного земельного кадастру, скасувати право власності та оренди співвідповідачів на цю земельну ділянку, скасувати право власності та речові права і обтяження щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6823681000:05:002:0112. Зауважив про неможливість поновлення в Державному земельному кадастрі скасованого кадастрового номеру, натомість вказав, що ч.3 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначена процедура здійснення державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника (Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області), в результаті чого відбувається присвоєння системою наступного порядкового кадастрового номеру. Відповідачі [PERSON] отримавши копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, у встановлений строк відзивів на позов не надав у судовому засіданні проведеного в режимі відеоконференції щодо позову думки не висловив. Заслухавши прокурора, дослідивши позов та додані до нього докази, суд зазначає наступне. Встановлено, що наказом Головного управління Держгеогсадастру у Хмельницькій області від 04.08.2016 №22-20044-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 та (кадастровий номер 6823681000:05:002:0035), що знаходиться за межами населених пунктів Буртинської сільської ради Полонського району Хмельницької області, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного наказу, 29.08.2016 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Державний реєстр речових прав) за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності: 16174234). Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2016 №2176 вищевказану земельну ділянку продав [PERSON] , котра у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1224 від 19.09.2017 (бланк НМТ 175414) продала земельну ділянку [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Надалі, відділом у Полонському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за заявою [PERSON] , у Державному земельному кадастрі здійснено записи про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки 6823681000:05:002:0035, внаслідок її включення до об`єднаної земельної ділянки 6823681000:05:002:0112 (дата реєстрації 07.05.2018). Вирішуючи питання правомірності позовних вимог, суд вказує про таке. На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 названого Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.ч.2, 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Держава є самостійним суб`єктом права власності на землю, яка реалізує це право через органи державної влади на землі державної власності. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Всупереч положень ст.ст.116, 121 ЗК України спірна земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 6823681000:05:002:0035, вибула із земель державної власності внаслідок незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. [PERSON] при зверненні до зазначеного органу влади не повідомив, що вже скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, тому отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами. За таких обставин,\~суд вважає, що позивачем доведено правомірність позовних вимог в цій частині, а відтак\~оскаржуваний наказ суперечить вимогам ст.ст.116, 121 ЗК України, що є підставою для визнання його недійсним. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки у [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вбачається з інформації про право власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2016 №2176 вищевказану земельну ділянку продав [PERSON] , котра у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1224 від 19.09.2017 (бланк НМТ 175414) продала земельну ділянку [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Надалі, відділом у Полонському районі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за заявою [PERSON] , у Державному земельному кадастрі здійснено записи про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки 6823681000:05:002:0035, внаслідок її включення до об`єднаної земельної ділянки 6823681000:05:002:0112 (дата реєстрації 07.05.2018). Отже судом встановлено, що остання придбала земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6823681000:05:002:0035) у [PERSON] , яка придбала спірну ділянку в [PERSON] особи, яка не мала права її отримувати і відчужувати. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За положеннями ч.1 ст.387 ЦК України, яка кореспондується з нормами ст.152 ЗК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п.3 ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди. При цьому, статтею 346 ЦК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України, що є належним способом захисту. \~ \~ \~ \~Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 363/2936/15-ц, від 12 червня 2018 року у справі № 916/3727/15, від 09 липня 2018 року у справі № 910/3513/17. При цьому, для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15 та від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики ЄСПЛ (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року), втручання в право особи на мирне володіння майном має бути законним, повинно переслідувати «суспільний, публічний» інтерес та бути пропорційним визначеним цілям. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції у вказаній справі, суд констатує, що таке втручання у майно відповідача [PERSON] є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим. Враховуючи, що [PERSON] незаконно набула право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6823681000:05:002:0035, вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Управління Держгеокадастру власних повноважень, [PERSON] не мав права відчужувати вказану земельну ділянку, про що набувач [PERSON] , яка придбала ділянку у попереднього її покупця [PERSON] , не знала та не могла знати, а тому вказана земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] у державну власність. Судом встановлено, що внаслідок включення спірної земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером 6823681000:05:002:0035 до об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером\~6823681000:05:002:0112,\~скасовано державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6823681000:05:002:0035 у Державному земельному кадастрі та внесено відповідні записи про державну реєстрацію об`єднаної земельної ділянки, з кадастровим номером\~ 6823681000:05:002:0112\~до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до державного земельного кадастру. Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч.ч.9, 13\~ст.79-1 названого Кодексу\~земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Земельні ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно абз. 2 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно ч. 14 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. З ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру. З урахуванням викладеного, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823681000:05:002:0112 за [PERSON] є неможливим без попереднього скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. Враховуючи технічну неможливість відновлення земельних ділянок (із тим же кадастровим номером), відомості про які скасовано у Державному земельному кадастрі у зв`язку із їх об`єднанням, а також той факт, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей про ділянку тієї ж конфігурації (але з іншим кадастровим номером) потребує оплатного розроблення технічної документації ліцензованою організацією, вбачається за можливе відновлення порушених прав держави чи територіальної громади шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речових прав на спірні земельні ділянки та відомостей про них у Державному земельному кадастрі. З урахуванням положень ст.ст. 82, 83, 125, 126 Земельного кодексу України відсутність у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначених відомостей про спірні земельні ділянки свідчитиме про їх юридичний та фактичний перехід до державної чи комунальної власності. В той\~же час,\~представником відповідача\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Хмельницькій області\~у відзиві\~заявлено про\~застосування строку\~позовної давності. Аналогічну заяву подано і представником [PERSON] . Вирішуючи питання про його застосування, суд зважає на наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено частиною першою\~статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України). У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Прокурор обґрунтовуючи поважність пропуску строку позовної давності вказав, що Шепетівській місцевій прокуратурі, яка в силу положень абз.3 ч.5 ст.56 ЦПК України має статус позивача за вказаною позовною заявою, про факт передачі [PERSON] земельної ділянки в порушення вимог ст.121 ЗК України, стало відомо в ході проведення досудового розслідування\~у кримінальному провадженні № 42018241270000006, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.190 КК України, про що ним зазначено у заяві про поновлення строку позовної давності, оскільки він пропущений із поважних причин. Водночас представник\~Держгеокадастру та\~представник Назаренко\~В. вказавши, що оскаржуваний наказ Головного управління видано\~04\~серпня 2016\~року заперечили проти поновлення строку позовної давності та заявили про застосування наслідків пропуску даного строку. Суд вважає, що Шепетівська місцева прокуратура лише у 2018 році дізналася про відповідні порушення, котрі потребували додаткового з`ясування та перевірки, зокрема, копію наказу, який підтверджує первинну приватизацію земельної ділянки [PERSON] , позивачем отримано 21 грудня 2018 року, а факт об`єднання спірної земельної ділянки виявлено лише 15 квітня 2019 року, після чого протягом червня-жовтня 2019 року вживалися заходи щодо витребування відповідних відомостей з відділу у Полонському районі ГУ Держгеокадастру. Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. Встановивши, що позивачу стало відомо про порушення допущені Головним управлінням Держгеокадастру при передачі [PERSON] земельної ділянки у власність лише під час досудового розслідування кримінального провадження у 2018-2019 роках суд вважає, що прокурор звернувся з позовом до суду в межах трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) і його позов, спрямований на захист права власності. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прокурором під час розгляду справи було змінено предмет позову у зв`язку з чим зменшилися позовні вимоги, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору за клопотанням прокурора в сумі 1921грн. повертається. Оскільки при подачі даного позову прокуратурою Хмельницької області було сплачено 7683 грн.99 коп. судового збору, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, тому з відповідачів на користь прокуратури Хмельницької області слід стягнути по 2561грн. 33коп. (7683,99 : 3) судового збору з кожного.

Outcome: approved