Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

16 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 10 жовтня 2017 року представник позивача подав уточнену позову заяву, мотивуючи її тим, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 28 серпня 1984 року, а з 08 лютого 2005 року працювала на посаді завідувача аптеки - провізора (фармацевта). Зазначає, що згідно п. 2.1 наказу №75 о/с від 30 червня 2016 року позивач була звільнена з роботи за ініціативою роботодавця в зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, що дають підстави для втрати довіри до нього з боку роботодавця, на підставі п.2 ст. 41 Кодексу Законів про працю України. Вважає наказ про звільнення [PERSON] з роботи за ініціативою роботодавця протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при звільненні [PERSON] були грубо порушенні вимоги ч. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України, так як розірвання трудового договору у випадках, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України обов'язково передбачає додержання вимог ст. 43 цього кодексу. Відповідно до ст. 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 2 ст. 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу первинної профспілкової організації. В наданні згоди на звільнення працівника профспілковим комітетом було відмовлено. В зв'язку з цим представник позивача просить визнати наказ №75 о/с від 30 червня 2016 року про звільнення [PERSON] з посади завідувача аптеки - провізора (фармацевта) Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України в зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, на підставі втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу, протиправним та скасувати; поновити [PERSON] на посаді завідувача аптеки - провізора (фармацевта) Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)»; стягнути на користь [PERSON] з Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 42 232 гривні 05 копійок; стягнути на користь [PERSON] з Державної установи «Софіївська виправна колонія (№45)» 100 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. Крім того, представник позивача подав клопотання про поновлення процесуального строку, оскільки вважає, що з поважних причин [PERSON] пропустила строк на звернення до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав щодо незаконного звільнення [PERSON] начальником Державної установи «Софіївська виправна колонія №45», наказ про її звільнення просить скасувати, оскільки підставою для звільнення повинна бути згода профспілкового комітету, а профспілковий комітет Софіївської ВК (№45), розглянувши подання адміністрації Софіївської ВК №45 про звільнення з роботи [PERSON] по ч. 2 ст. 41 КЗпП такої згоди не надавав, однак всупереч цьому начальник Державної установи «Софіївська виправна колонія №45» [PERSON] звільнив, оскільки вважав подання необґрунтованим, дане подання начальником установи не оскаржене. В цій частині позову, в частині поновлення на роботі та стягнення матеріальної шкоди на користь [PERSON] позовні вимоги просить задовольнити повністю. В частині позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить задовольнити частково та стягнути суму за той період, за який [PERSON] не працювала, оскільки він не був обізнаний з тим, що [PERSON] на даний час працевлаштована, що підтверджується записом у її трудовій книжці. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, просить відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у письмових запереченнях, наданих на розгляд суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. При розгляді справи судом встановлено, що згідно штатного розпису, затвердженого наказом ДПтС України від 16.04.2013 №230ЮД-13 «Про організаційно- штатні питання», наказом Софіївської виправної колонії (№45) від 14.05.2013 №26 о/с, [PERSON] призначена на посаду завідувача аптеки - провізора (фармацевта) міжобласної багатопрофільної лікарні при установі. 05 січня 2016 року між позивачем [PERSON] та виправною колонією №45 було укладено договір про повну матеріальну індивідуальну відповідальність, відповідно до умов якого відповідач зобов'язалась дбайливо ставитися до переданих їй для зберігання чи іншої мети матеріальних цінностей установи і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти установу про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених їй матеріальних цінностей; вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених їй матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації довірених їй матеріальних цінностей. Згідно п.2.6 Посадової інструкції завідувача аптекою-провізора (фармацевта), затвердженою начальником Софіївської виправної колонії (№45) 23 січня 2015 року, провізор-фармацевт у відповідності з наказом МОЗ організовує належне зберігання товару в аптеці. Крім того, провізор-фармацевт забезпечує правильне та своєчасне ведення обліку, звітності аптеки. (п.2.11 Посадової інструкції завідувача аптекою-провізора (фармацевта). Висновком службового розслідування, затвердженого начальником виправної колонії №45 від 01 червня 2016 року, за фактом неналежного збереження цінностей, які знаходяться в підзвіті матеріально-відповідальної особи завідувача аптекою - провізором (фармацевтом) [PERSON], встановлено наявність винних дій з боку позивача, які полягали порушенні умов договору про матеріальну відповідальність в частині зберігання матеріальних цінностей, ввірених під звіт завідувача аптеки-провізора (фармацевта) та недобросовісному ставленні до виконання функціональних обов'язків, внаслідок чого нанесено збитки установі позивача, в сумі 1032,86 грн.. Наказом начальника Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №45 від 02 червня 2016 року №131 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне ставлення до виконання трудових обов'язків матеріально-відповідальної особи, в частині зберігання товарно-матеріальних цінностей ввірених їй під звіт, надано на розгляд профспілковому комітету трудового колективу подання про звільнення [PERSON] з займаної посади за ч.2 ст.41 КЗпП України у зв'язку з наявністю винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу, та прийнято рішення про притягнення відповідача [PERSON] до матеріальної відповідальності. (а.с.139). Згідно повідомлення профспілкового комітету Софіївської ВК (№45) подання адміністрації Софіївської ВК №45 про звільнення з роботи [PERSON] -завідувача аптеки -провізора (фармацевта) МОБЛ по ст.41 ч.2 КЗпП України за допущені порушення при оформленні документів при закупівлі медпрепаратів із застосуванням електронної системи торгів «Прозоро» та виявлену 13.05.2016 року недостачу дезінфекційних засобів та медикаментів на загальну суму 1032.86 грн., профспілковий комітет вважав, що застосування крайнього заходу (звільнення з роботи) [PERSON] стосовно матеріально-відповідальної особи є передчасним та не узгоджується в повному обсязі зі зібраними документальними даними . Ці висновки є обґрунтованими і підтверджуються такими фактами: 1) службове розслідування за фактом встановленої розбіжності вартості закупівлі медпрепаратів під час електронних торгів за системою «Прозоро» проведене поверхово та однобоко, в ході розслідування не з'ясовані конкретні обставини , які спричинили таку розбіжність, не з'ясовано також питання про наявність (відсутність) матеріальної шкоди , зловживань з боку [PERSON], яка відноситься до категорії персоналу (фахівці) та не наділена організаційно-розпорядчими функціями Крім того, незважаючи на те, що система електронних закупівель «Прозоро» діє з початку 2016 року в тестовому режимі та передбачає обов'язкове залучення до цієї важливої роботи інших відповідальних працівників бухгалтерії, лікувального закладу, відділу інтендантського та господарського забезпечення для прийняття колегіального рішення, в наказі начальника установи від 21.04.2016 року №124 про застосування стягнень фігурує лише один працівник ([PERSON]), що свідчить про необ'єктивність та упередженість під час розслідування; 2) Факт виявленої 13.05.2016 року недостачі матеріальних цінностей (дезінфекційних засобів та медикаментів ) на суму 1032,86 грн., які перебували у підзвіті [PERSON] не заперечується останньою, але відсутність ТМЦ [PERSON] пояснює крадіжкою та неналежними умовами для зберігання дезінфекційних засобів, які тривалий час зберігаються у непристосованому підвальному приміщенні, до якого можуть безперешкодно потрапити інші особи. З огляду на ці обставини, в ході службового розслідування за даним фактом питання про дотримання вимог ст.131 КЗпП України «Обов'язки власника або уповноваженого ним органу та працівників по збереженню майна» в частині створення працівникам умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їй майна не досліджувалось, ступінь вини інших посадових осіб, винних у цьому , в тому числі в.о. начальника МОБЛ Комісарової В.В. не з'ясована. Не з'ясована також будь- яка інформація про долю зниклих деззасобів, а ініціатором надання повідомлення до правоохоронних органів ( Софіївський ВП ) вчинення крадіжки виступила [PERSON] ; 3). Факт категоричної незгоди завідувача аптеки- провізора [PERSON] на пропозицію адміністрації установи про переведення її на посаду медичної сестри лікарні суб'єктивно свідчить про невинуватість та бажання домогтись підтвердження своєї ділової репутації; 4) При прийнятті рішення про звільнення [PERSON] за ч.2 ст.41 КЗпП України (через втрату довір'я до працівника з боку роботодавця) не враховані інші важливі обставини , а саме : тривалий стаж роботи її в одній установі ( більше 30 років) , наявність багатьох заохочень за добросовісне ставлення до роботи. Крім того, порушення трудової дисципліни [PERSON] виявлені вперше та протягом короткого проміжку часу; 5) Адміністрація установи 01.06.2016 року відповідно звернулась до Софіївського райсуду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, не скориставшись правом самостійного стягнення збитків з винного працівника відповідно до ст.136 КЗпП України шляхом оформлення відповідного наказу (розпорядження) , оскільки фактичний розмір збитків не перевищує розміру середнього місячного заробітку [PERSON] з урахуванням вищевикладеного вирішено згоду на звільнення з роботи по ст.41 ч.2 КЗпП України завідувача аптеки-провізора (фармацевта) міжобласної багатопрофільної лікарні [PERSON] не надавати (а.с. 178-180). Як вбчається судом, дане подання є належним чином обгрунтованим та начальником установи Софїівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України не оскаржувалось. Однак, в супереч цього, згідно п. 2.1 наказу начальника установи Софїівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№45) №75 о/с від 30 червня 2016 року [PERSON], завідувача аптеки - провізора (фармацевта) міжобласної багатопрофільної лікарні, звільнено за ст. 41 п. 2 КЗпП України (в зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні цінності, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку уповноваженого ним органу, з 30 червня 2016 року (а.с. 181-182). Відповідно наказу №9 [PERSON] на підставі рішення шостої сесії Першотравенської сільської ради від 16 серпня 2016 року за №122 прийнято на посаду директора КП «Макортівське джерело» з 05 вересня 2016 року (а.с. 246). Суд звертає увагу, що позивачка на момент її звільнення з займаної посади за п.2 ст.41 КЗпП України, являлася членом профспілки Софіївської ВК (№45). Звільнення позивачки відбулося 30 червня 2016 року без згоди профспілкового комітету Софіївської ВК (№45)». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч.3 ст.43 КЗпП України подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.39 Закону України «Про професійні спілки», їх права та гарантії діяльності у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.252 КЗпП України працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 43 КЗпП України , оскільки не отримано згоду вищого органу профспілкової організації на звільнення члена профспілкового комітету Софіївської ВК (№45) [PERSON], що є обов'язковим для звільнення працівника підприємства за п.2 ст.41 КЗпП України. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача із займаної посади виданий з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він є незаконним та підлягає скасуванню, що тягне за собою поновлення позивача на роботі. Заперечення відповідача про неповноважний склад профспілкового комітету, який вирішив не надавати згоду на звільнення з роботи по ст.41 ч.2 КЗпП України завідувача аптеки-провізора (фармацевта) міжобласної багатопрофільної лікарні [PERSON] судом до уваги не приймаються, оскільки начальником установи Софїівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України вказане повідомлення профспілкового комітету Софіївської ВК №45 про не надання згоди на звільнення не оскаржувалось. Крім того, судом враховується, шо у відповідності до протоколу №15 засідання кадрової (атестаційної) комісії при начальнику Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№45) від 24.06.2016 розглянуто вищевказане повідомлення профспілкового комітету і легітимність членів профспілкового комітету, які в межах своїх повноважень голосували по вказаному питанню під сумнів адміністрацією колонії на ставилась. Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню, оскільки позивача було звільнено із займаної посади як вбачається судом без законних на те підстав, але враховуючи те, що позивач звільнена з 30 червня 2016 року, а з 5 вересня 2016 року працює в КП «Макортівське джерело», останній повинно бути нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2016 року по 4 вересня 2016 року включно (47 робочих днів), середній заробіток обчислюється виходячи з даних за два календарних місяця, які були повністю відпрацьовані позивачем перед звільненням, це травень та червень 2016 року (а.с. 195). Заробітна плата [PERSON] складала: за травень 2016 року 2576,42 грн., за червень 2016 року 2652,20 грн.. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 134,07 грн. із розрахунку 5228,62 грн. (заробітна плата за два місяці травень та червень 2016 року)/39 кількість робочих днів, що і підтверджується довідкою про доходи, виданою Державною установою «Софіївська виправна колонія (№45)» (а.с. 195). За період з 30 червня 2016 року по 04 вересня 2017 року включно (вимоги ч.2 ст.235 КЗпП України) кількість робочих днів становить 47 днів, отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 6301,29 грн. із розрахунку 134,07 грн. Х 47 робочих днів. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6301,29 грн.. Суд дослідивши всі обставини справи вважає, що незаконним звільненням позивача відповідач спричинив останній моральну шкоду. Так, статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди є обґрунтованою, однак сума відшкодування розміром 100 000 грн. є перебільшеною і такою, що не відповідає обставинам справи, тому, враховуючи характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає необхідним задовольнити частково вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а саме: стягнути з відповідача на користь [PERSON] 10 000 гривень моральної шкоди. Щодо клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку, суд вважає, що причина пропуску для звернення до суду є поважною та підлягаю поновленню, оскільки позивач не могла відразу правильно встановити підсудність справи, так як навіть у деяких судах вказане питання викликає різне тлумачення. Так після звернення [PERSON] з цим позовом до Софіївського районного суду Дніпропетровської області суд ухвалою від 20 вересня 2016 року дійшов висновку, що вказаний спір повинен розглядатися в рамках адміністративного судочинства та підсудний Жовтоводському міському суду Дніпропетровської області, вказана ухала була скасована та справа направлена до Софіївського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відкриття провадження . Відповідно до статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного та

Outcome: partial