Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12,13,81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини по даному позову регулюються Сімейним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 09.11.2015 року виконкомом Біленьківської селищної ради м.Краматорськ Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.9). Сторони проживають окремо, малолітня донька проживає разом з позивачкою, що не заперечується відповідачем. На теперішній час позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Згідно судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менш 50% прожиткового мінімуму та не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідач [PERSON] працює токарем у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та має стабільний доход, що підтверджується довідками ПрАТ «НКМЗ» про його доходи від 21.01.2021 №23, 24. Відповідно до приписів 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання, у зв`язку із тим, що не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, самостійного доходу не має. Відповідач допомоги на утримання дружини не надає. Об`єктивно встановлено, що у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка не має можливості працювати з метою отримання власного доходу, хоча б у межах встановленого Законом прожиткового мінімуму для працездатної особи для забезпечення своїх власних потреб. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право дружини на утримання саме до досягнення дитиною трьох років прямо передбачено положеннями статті 84 СК України, не залежить від перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною та її матеріального становища, а у чоловіка на підставі зазначеної норми Закону виникає обов`язок утримувати дружину у визначений період. Встановивши, що сторони є батьками дитини, яка проживає з матір`ю, у зв`язку з тим існують умови необхідні для виникнення права позивача на утримання від відповідача, передбачені частиною другою статті 84 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, на думку суду, розмір визначених позивачкою аліментів є завищеним. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки про заробітну плату за січень 2020 - грудень 2020 року [PERSON] працює токарем у ПрАТ «НКМЗ» та отримав заробітну плату у загальному розмірі 83959,89 грн. Середньомісячний розмір заробітної плати за 2020 рік складає 6996,65 грн. Судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менш 50% прожиткового мінімуму та не більш десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи, доказів того, що він має мінливий заробіток та обмеження в праці ним не надано, інших утриманців, крім малолітньої доньки не має. При визначенні розміру коштів на утримання дружини суд враховує факт проживання дитини з позивачкою, її малолітній вік та не досягнення нею трьох років, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивачки у можливості самостійно працювати у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, матеріальний стан відповідача, зокрема наявність постійного доходу, стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровий. Суд також враховує обов`язок відповідача, як батька дитини, утримувати спільну дитину сторін. Тому суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка не має можливості працювати, оскільки доглядає їх спільну дитину, однак в меншому розмірі, ніж заявлений позивачкою. З урахуванням викладеного та принципів справедливості і розумності (ч. 9 ст.7 СК України), суд вважає, що аліменти на позивача необхідно визначити у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходів) відповідача. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам позивачки та рівню платоспроможності самого відповідача. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову. Щодо доводів відповідача про необхідність стягнення з нього аліментів на утримання дружини, починаючи з лютого 2021 року, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивачка подала позовну заяву до суду 18.11.2020 року, то аліменти на її утримання присуджуються саме з цієї дати. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial