Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

04 липня 2018 року позивач звернулася з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно до повноліття дитини. Посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала в шлюбі. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що дитині потрібно забезпечити належний рівень життя, необхідний для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно Ухвали від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 23.08.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення по даній справі, яке Ухвалою від 24.09.2018 року скасовано, а справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав що з нього підлягають стягненню аліменти в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому зазначав, що дитина деякий період часу знаходиться у нього та він її утримує, придбає одяг, несе витрати на шкільні потреби. Дослідивши надані докази, вислухавши учасників справи, встановивши фактичні обставини, суд при вирішенні справи виходить з такого. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до домової книги неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та проживає разом з матір'ю. Матеріальна допомога на утримання дитини, яку надає відповідач, не носить постійний та достатній характер. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначене кореспондується з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає - 1492,00 грн., з 1 липня - 1559,00 грн., з 1 грудня - 1626,00 грн. Длядитини, віком від 6 до 18 років у 2018 році він складає : з 01.01. по 30.06. - 1860 грн.00 коп. ; з 01.07. по 30.11. - 1944 грн.00 коп. ; з 01.по 31.12.2018 року - 2027 грн.00 коп. Зазвичай, для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, потрібно декілька підстав: або заяви одержувача, або домовленість між сторонами (ч. 1,2 ст. 184, ч.1 ст.181 СК України) та відсутність працевлаштування особи з якої стягуються аліменти. У всіх інших випадках, аліменти стягуються у частці від доходу батька або матері дитини. Отже,необхідно зазначити, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, протягом року, державою постійно переглядається в бік збільшення його розміру. Тому суд вважає недоцільним стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, через необхідність , за певних умов у подальшому, переглядати цей розмір. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Визнаний відповідачем розмір аліментів (1000 грн. 00 коп. щомісячно) наприкінці 2018 року не буде відповідати встановленому державою мінімуму для дитини, отже не може бути прийнятий до уваги. Враховуючи, що позивачем та відповідачем не надано відомостей щодо відсутності у відповідача місця роботи, доходів чи заробітної плати, а клопотання щодо витребування таких відомостей від позивача не надходило, суд вважає, що аліменти підлягають стягнення у частці заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що не порушує права дитини, отже є необхідним та достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку та відповідає її найвищим інтересам. Положенням ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial