Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем не перебувала у зареєстрованому шлюбі, однак від спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах, які припинилися з 2007 року, у них [INFO] народився син [PERSON], який проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2012 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, у розмірі по 350 гривень щомісячно до його повноліття. Вказує на те, що на даний час її матеріальне становище погіршилося, у січні 2016 року померла її мати, яка матеріально підтримувала їх із сином, її розмір заробітної плати не перевищує встановленого мінімуму заробітної плати. Крім того, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, з часу прийняття рішення, змінився, відповідач працює, виїжджає за кордон та не має на утриманні інших дітей, а тому просить змінити розмір стягуваних аліментів з 350 гривень на 1000 гривень щомісячно до повноліття дитини. Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність, що вбачається із поданої нею заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, вказуючи на те, що у нього не має постійної роботи та доходу, крім того зазначає, що він має іншу сім'ю та у нього народився син. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до свідоцтв про народження серії 1-МИ № 073047, вбачається, що відповідач являється батьком сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 жовтня 2012 року, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], в розмірі по 350 гривень щомісячно до його повноліття. (а.с. 5) Довідко, виданою виконкомом Кіцманської міської ради Кіцманського району Чернівецької області від 03 березня 2016 року №376, вбачається що на утриманні[PERSON] знаходиться син [PERSON], 2005 року народження, який проживає та зареєстрований з нею. (а.с. 7) Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 р. №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Дане положення закріплено і у ст. 192 ч. 1 СК України, де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Частиною 2 ст. 183 СК України передбачено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх із способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Так, судом не встановлено, що відповідач офіційно не працює, має іншу сім'ю та на його утриманні знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO]. За таких обставин,

Outcome: partial