Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

04.06.2020 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. [PERSON] 02.03.2017 року приблизно о 16 годині 45 хвилин, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «ГАЗ 3302», державний номер [NUMBER] , який належить ПРАТ «Юрія», рухався по проїзній частині автошляху «Н-23 Запоріжжя-Кіровоград» з боку с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області в напрямку м. Нікополь Дніпропетровської області. Під час керування вказаним транспортним засобом, [PERSON] , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, в цей же час на 245 км.+680 м. вищевказаного автошляху втратив контроль над керуванням транспортного засобу, змінив напрямок свого руху вправо, виїхав за межі автошляху на узбіччя, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу з правою передньою частиною транспортного засобу, автомобіля марки «М-2140», державний номер [NUMBER] , який стояв без руху на узбіччі з автопричепом марки МАЗ 8114, державний номер [NUMBER] , в той час коли біля його задньої частини знаходився він, [PERSON] , а в ньому [PERSON] . Внаслідок зіткнення\~транспортних засобів,\~стався наїзд\~задньою частиною\~автопричепа марки\~МАЗ 8114,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~на нього\~та випадіння\~з вказаного\~причепу на\~поверхню фунту [PERSON] . Своїми діями водій [PERSON] грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.36), 12.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи № 6/10.1-205 від 13.04.2017 року, не виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 413 від 12.07.2017 року він отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, компресійного уламкового перелому 4-го грудного хребця, забою грудного відділу хребця, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Зазначає, що він тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні (в періоди часу з 02.03.2017 року по 28.03.2017 року та з 06.06.2017 року по 13.06.2017 року перебував у відділенні травматології Комунального Закладу «Нікопольська міська лікарня № 1), переніс операції по вживленню металевих конструкцій в ліву нижню кінцівку, в подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. Крім того зазначив, що 03.07.2017 року йому встановлено 2 групу інвалідності та згідно висновку МСЕК він не може бути пристосований до регулярних видів праці. За його розрахунками, загальна сума, яка була ним витрачена внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди становить суму 37962,87 грн., з яких 12350,00 грн. оплата за набір металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу; 2602,11 грн. оплата за набор товарів медичного призначення для проведення остеосинтезу; 315,00 грн. оплата УЗД; 550,00 грн. оплата костилів; 480,00 грн. оплата корсету для хребта; 9035,76 грн. придбання ліків; 850 грн. оплата послуг експерта; 7620, 00 грн. матеріальний збиток за пошкодження автомобілю (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста ; 354 від 15.08.2017 року); 4160,00 грн. матеріальний збиток за пошкодження причепу (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року). Транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , яким на час ДТП керував [PERSON] належить ПРАТ «Юрія», [PERSON] перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПРАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПРАТ «Юрія». На час ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ 7563976, укладений між страховиком НАСК «Оранта» та страхувальником ПРАТ «Юрія». Даним полісом визначено суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 200\~000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну у розмірі 100\~000,00 грн. Витрачені кошти до цього часу йому ніким не відшкодовано. Крім того, у зв`язку з вказаною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої він отримав тілесні пошкодження, він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях та зміні звичайного для нього способу життя. Крім того він не може керувати транспортними засобами, постійно відчуває болі у хребті, у зв`язку з отриманими пошкодженнями, став інвалідом, потребує догляду, має нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібен значний час і значні кошти, тому перебуває у стані постійного стресу, вимушений приймати відповідні ліки. Моральну шкоду оцінює в 400\~000,00 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з солідарно відповідачів на його користь суму майнової шкоди у розмірі 37 962,87 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 19.08.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 21.09.2020 року (а.с. 149). До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений [PERSON] у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно поштового\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення,\~відповідач Приватне\~акціонерне товариство\~«Юрія» такожотримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 24.09.2020 року (а.с. 151). 09.10.2020 року до суду від Голови правління ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] (а.с. 155-156), згідно якого просять у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування з них майнової та моральної шкоди відмовити, оскільки позовні вимоги про солідарне стягнення шкоди з відповідачів є такими, що суперечать нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13.10.2020 року до суду від Генерального директора ПРАТ «Юрія», [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] (а.с. 159-165), згідно якого просили відмовити у позові в частині вимог по відношенню до ПРАТ «Юрія», мотивуючи тим, що сума матеріальної шкоди повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, заподіяної відповідачу. Також, зазначили, що позивач не є власником пошкоджених транспортних засобів - автомобіля М-2140 д.н.з. [NUMBER] та причепа МАЗ 8114 д.н.з. [NUMBER] , тому він немає права на відшкодування матеріальної шкоди в частині витрат на їх ремонт. Крім того, розмір витрат, понесених на лікування [PERSON] та визначений ним у позові, не належним чином обґрунтований, оскільки не співпадає з розмірами сум витрат згідно копій чеків, таким чином, позивачем не подано належних доказів придбання ліків у визначеному розмірі. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо наявності та розміру моральної шкоди. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно доч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2020 року, [PERSON] визнано винуватим в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зазначений вирок оскаржений в апеляційному порядку, проте в частині призначення покарання - залишений без змін (а.с.92-106). Відповідно до установчої частини вироку - [PERSON] 02.03.2017 року приблизно о 16 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «ГАЗ 3302», державний номер [NUMBER] , який належить ПРАТ «Юрія», рухався по проїзній частині автошляху «Н-23 Запоріжжя-Кіровоград» з боку с. Олексіївка Нікопольського району Дніпропетровської області в напрямку м. Нікополь Дніпропетровської області. Під час керування вказаним транспортним засобом, [PERSON] , не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, в цей же час на 245 км.+680 м. вищевказаного автошляху втратив контроль над керуванням транспортного засобу, змінив напрямок свого руху вправо, виїхав за межі автошляху на узбіччя, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу з правою передньою частиною транспортного засобу, автомобіля марки «М-2140», державний номер [NUMBER] , який стояв без руху на узбіччі з автопричепом марки МАЗ 8114, державний номер [NUMBER] , в той час коли біля його задньої частини знаходився він, [PERSON] , а в ньому [PERSON] . Внаслідок зіткнення транспортних засобів, стався наїзд задньою частиною автопричепа марки МАЗ 8114, державний номер [NUMBER] , на нього та випадіння з вказаного причепу на поверхню фунту [PERSON] . Вказаним вироком встановлено, що транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , яким на час ДТП керував [PERSON] належить ПРАТ «Юрія», [PERSON] перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПРАТ «Юрія». На час ДТП діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ 7563976, укладений між страховиком НАСК «Оранта» та страхувальником ПРАТ «Юрія». Даним полісом визначено суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн. та шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн. Також вказаним вироком встановлено, що висновком судової авто технічної експертизи № 6/10.1-205 від 13.04.2017 року, відповідно до якого в даній дорожній обстановці водію автомобіля «ГАЗ 3302» [PERSON] необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти ДТП водію автомобіля «ГАЗ 3302» [PERSON] , визначалася виконанням ним вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку, і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія [PERSON] , не відповідали вимогам п. 12.1. Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «М 2140» [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 1.5. Правил дорожнього руху України. При заданих вихідних даних технічна можливість уникнути даної ДТП діями водія автомобіля «М 2140» [PERSON] не встановлювалася. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля « М2140» [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам п. 1.5. Правил дорожнього руху ( а.с. кримінального провадження 100-101). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. [PERSON] визнано потерпілим по даній кримінальній справі, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 413 від 12.07.2017 року він отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, компресійного уламкового перелому 4-го грудного хребця, забою грудного відділу хребця, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) (а.с. кримінального провадження 44-45). Між порушенням [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому [PERSON] є прямий причинний зв`язок. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА № 640405,виданої Міжрайонною Нікопольською МСЕК № 1 від 03.07.2017 року, [PERSON] з 29.06.2017 року встановлена друга група інвалідності (а.с. 33). В обґрунтування позову позивач посилався, що тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс операції по вживленню металевих конструкцій в ліву нижню кінцівку, в подальшому знаходився на амбулаторному лікуванні. За його розрахунками, загальна сума, яка була ним витрачена внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди становить суму 37962,87 грн., з яких 25332,87 грн. вартість його лікування; 850 грн. оплата послуг експерта; 7620, 00 грн. матеріальний збиток за пошкодження автомобілю (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 354 від 15.08.2017 року); 4160,00 грн. матеріальний збиток за пошкодження причепу (згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року). Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Ч. 1 та ч. 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Транспортний засіб «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , яким на час ДТП керував [PERSON] належить ПРАТ «Юрія», [PERSON] перебував на момент ДТП в трудових відносинах з ПАТ «Юрія», і на той час виконував обов`язки робітника ПРАТ «Юрія». Таким чином, саме ПРАТ «Юрія», яке здійснювало діяльність, пов`язану з використанням транспортного засобу «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , і на момент дорожньо-транспортної пригоди на відповідній правовій підставі володіло цим транспортним засобом, повинно відшкодувати шкоду, завдану вказаним джерелом підвищеної небезпеки. В той же час, згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 15 серпня 2018 року, справа № 209/3145/15-ц, провадження № 61-6914св18, Верховний Суд України дійшов до висновку, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги про відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 р. в якій вказано, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Таким чином, з урахуванням положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та правової позиції Великої Палати Верховного суду, оскільки цивільно-правова відповідальність ПРАТ «Юрія» була застрахована, відповідно до поліса серії АЕ № 7563976, саме на страховика ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» «покладено обов`язок відшкодування шкоди в межах страхового ліміту. Відповідно до квитанцій (а.с.37-45), які пов`язані із витратами на лікування позивача, сума спричиненого збитку пов`язаного з лікуванням складає 25332,87 грн. Таку суму витрат на лікування [PERSON] суд вважає обґрунтованою та доведеною, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні квитанції на вказану суму і позов в цій частині не спростовано з боку ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 355 від 15.08.2017 року, сума матеріального збитку, завдана власникові причепа МАЗ 8114 р/н [NUMBER] складає 4160,00 грн. (а.с. 47-55); Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 354 від 15.08.2017 року, сума матеріального збитку, завдана власникові автомобіля М - 2140 р/н [NUMBER] складає 7620,00 грн. (а.с. 61-69); оплата послуг експерта складає 850 грн. (а.с. 46). Проте, як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля М-2140 д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , потерпілий [PERSON] керував автомобілем на підставі довіреності ВРД 761, яка на час ДТП втратила силу в наслідок смерті власника (а.с. 8, 10-13, 98). Належних та допустимих доказів щодо того, що [PERSON] є власником автомобіля М-2140 д.н.з. [NUMBER] чи причепа МАЗ 8114 р/н [NUMBER] суду не надано і відповідних документів матеріали справи не містять, тому суд вважає, що [PERSON] не має право на відшкодування вартості пошкоджених транспортних засобів, так як він не є їх власником. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] необхідно відшкодувати витрати на лікування у розмірі 25332,87 грн., що підтверджені доданими до позову документами і, у відповідності до вимог ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ці витрати підлягають стягненню з відповідача ПАТ НАСК «Оранта». Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , суд прийшов до такого висновку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої з вини [PERSON] , позивач зазнав моральних страждань, які полягають у душевних переживаннях, занепокоєності за те що сталося ДТП, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження, потребував тривалого лікування та отримав ІІ групу інвалідності. Зазначені події принесли позивачу постійний стрес, нестабільний стан здоров`я, на відновлення якого потрібен значний час і значні кошти, тому він перебуває у стані постійного стресу, вимушений приймати відповідні ліки. Крім того, на сьогодні він позбавлений можливості керувати транспортним засобом, що становить великі незручності для організації його життя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 3Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов`язання. Згідно з положеннями ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ураховуючи, що внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, отримав ІІ групу інвалідності, що спричинило моральні страждання позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц Верховний Суд визначив, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що завдану моральну шкоду оцінює у 400 000,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу на думку суду є доведеним і очевидним, однак вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, достовірності, допустимості та достатності доказів. Відповідно до п. 4ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Чинним законодавством визначено процесуальні обов`язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Оскільки законодавцем не затверджено жодної єдиної методики визначення розміру завданої моральної шкоди, яка б мала загальне обов`язкове значення. Тому розмір відшкодування моральної шкоди має визначатись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням особливостей конкретного правопорушення. Узагальнюючи вимоги закону, рекомендації Пленуму ВСУ, можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого(неістотні, істотні). Враховуючи вищенаведене, виходячи з засад розумності та справедливості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача має становити 110 000 грн. У відповідності до вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з НАСК «Оранта» належить стягнути моральну шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки судом відшкодовано позивачу матеріальну шкоду в розмірі 25332,87 грн, як шкоду, заподіяну його здоров`ю, тому з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] належить стягнути 5% від суми 25332,87 грн., що дорівнює 1266,64 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода в розмірі 108733,36 грн. (враховуючи, що судом визначено загальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь [PERSON] 110000,00 грн. і від цієї суми відраховано 1266,64 грн., яка стягується ПАТ НАСК «Оранта», згідно вимог ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») підлягає стягненню з ПРАТ «Юрія», як з суб`єкта, що несе відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, згідно норм ст. ст. 1187 та 1172 ЦК України. Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. - з ПАТ НАСК «Оранта» і 1087,33 грн. - з ПРАТ «Юрія». Суд

Outcome: partial