Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Як зазначила позивачка, 19 червня 2014 року вона позичила відповідачці 190000 грн., строком до 30.09.2015 року. В указаний строк відповідачка борг не повернула, але позивачка вказала, що борг відповідачка може сплатити майном, яке успадкувала відповідачка після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON]. В судове засідання 06.01.2016 року позивачка не зявилася, але спрямувала до суду заяву про надання їй додаткового терміну для уточнення позовних вимог. 18 січня 2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява від [PERSON], в якій вона вказала, що вони з відповідачкою знайшли порозуміння в частині стягнення з відповідачки боргу, та просить справу провадженням закрити. При перегляді документів виявилось, що на імя позивачки залишено заповіт від померлої [PERSON], яким померла заповіла [PERSON] земельну ділянку (пай). А тому вона просить суд визнати за нею право власності на цю земельну ділянку. Справу просила розглянути у її відсутність. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні пояснив наступне. Як він так і його довірительниця з позовними вимогами в частині стягнення боргу на користь позивачки не згодні, та просить суд в цій частині у задоволенні вимог відмовити, так як позивачка не надала доказів стосовно боргу. В частині ж вимоги про визнання права власності за позивачкою [PERSON], на земельну частку (пай) згідно заповіту згоден в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову в цій частині. Дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 068251, виданого відділом РАЦсу, [PERSON] померла 21 квітня 2007 року (а.с. 6). Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0063768, померлій [PERSON], на праві приватної власності належить земельна частка (пай), яка знаходилась у КСП «Нива», розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 8). Згідно заповіту, зареєстрованого за № 284, Старомлинівською сільською радою 04 вересня 2006 року, об 11-15 годині, померла [PERSON], заповіла [PERSON] земельну частку (пай), яка знаходилась у КСП Сс «Нива», розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). (а.с. 14). В судовому засіданні визначено, що позивачкою було зроблено спробу звернутися до нотаріуса, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом, в телефонній розмові, було попереджено позивачку про те, що нотаріус не зможе видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тому що позивачка не має документів, що підтверджують родинні відносини її з померлою [PERSON] та, що строк звернення до нотаріуса нею був значно пропущений. Після чого позивачка, враховуючи що вказані документи вона до нотаріальної контори не зможе надати, звернулася до Великоновосілківського районного суду, з метою вирішення вказаного питання. Відповідно до статті 114 Цивільно-процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна тобто саме до Великоновосілківського районного суду. Відповідно до приписів, що містить ст. 1258 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з заявою відповідачки, та враховуючи ст. ст. 1268, 1269 Цивільного Кодексу України, вона не прийняла спадщину та фактично відмовляється від неї на користь позивачки. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. В такому разі суд приходить до висновку, що по справі, у частині позовних вимог відносно стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON], за недоведеністю (позивачка не змогла надати суду оригіналу розписки [PERSON]М.), згідно зі ст. 185 ЦПК України, на підставі заяви позивачки, слід відмовити, а частину позовних вимог [PERSON], про визнання за позивачкою права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом слід задовольнити. Отже, ст. 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України, встановлюється, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, бажає прийняти спадщину за заповітом після померлої [PERSON]М, однак отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості через неможливість нею довести родинні стосунки з померлою. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що доводи позивачки стосовно визнання за нею права власності на земельну частку знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє ці позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial