Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

31 січня 2018 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32 739, 41 грн. за кредитним договором від 08.07.2010 року № б/н та судові витрати по справі. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 08.07.2010 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1800, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що він виконав умови договору в повному обсязі, проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь зазначену заборгованість у сумі 32 739, 41 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримаві та просив його задовольнити. Відповідач позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 08.07.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] укладено кредитний договір, який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Також відповідач своїм підписом на заяві від 08.07.2010 року підтвердив, що зобов'язується виконувати Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному веб сайті ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - http:/privatbank.ua, а також регулярно ознайомлюватися з його змінами. За цим договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачу на платіжну картку грошові кошти в розмірі 1800, 00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Згідно зі змістом заяви клієнта від 08.07.2010 та п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. А саме судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 30.06.2014 року перестала сплачувати заборгованість за кредитом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Як вбачається з розрахунку заборгованості від 31.12.2016 року [PERSON] не вносила кошти на погашення кредиту з 30.06.2014 року, у звязку з чим не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в неї перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість у сумі 32739, 41 грн., яка складається з наступного: 1170, 30 грн. заборгованість за кредитом, 25497, 75 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4036, 15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 1535, 21 грн. - штраф (процентна складова). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Щодо строків позовної давності, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до п. 2.1.1.3.5. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності щодо місячних платежів, починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Укладений між сторонами договір передбачав повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом щомісячними платежами. Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я відповідача було відкрито поточний картковий рахунок та видано кредитну картку зі строком дії до 31.03.2014 року. Згідно розрахунку заборгованості, 12.06.2014 року на підставі п. 2.1.1.3.5. Умов та правил надання банківських послуг було автоматичне списання коштів з картки [PERSON] Тобто, 12.06.2014 року було здійснено періодичний платіж, відбулося переривання позовної давності. Таким чином, відлік позовної давності почався 13.06.2014 року, а позивач звернувся до суду 31.01.2017 року, тобто в межах строків позовної давності. Окрім того, з матеріалів справи, а саме Довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що строк дії картки закінчився 31.03.2014 року, а позивач звернувся до суду 31.01.2017 року - строків позовної давності позивачем не пропущено. При вирішенні позовних вимог про стягнення пені суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. У звязку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, суд вважає, що є всі правові підстави для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600, 00 грн. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1600, 00 грн. На основі вищевикладеного,

Outcome: partial