Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] Після розлучення батьків позивач проживає разом з матір`ю [PERSON] . Після досягнення позивачем повнолітня аліменти на його утримання батько перестав сплачувати, проте позивач з 01.09.2018 року навчається на денній формі навчання інженерно-технологічного факультету Полтавського Державної Академії, навчання триватиме до 30.06.2020 року, стипендія не нараховується. Позивачем в 2018 році було сплачено: 6\~850,00 грн - за навчання та 3 120,00 грн. за гуртожиток, в 2019 році було сплачено 6\~790,00 грн. - за навчання. Позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку йому надає лише мати. Батько добровільно не допомагає. Відповідач працездатним, хоча й офіційно не працевлаштований, формально здійснює догляд за своєю матір`ю, його майновий стан є достатнім Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 21.06.2019 було відкрите провадження по справі. Вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Павелко Р.С. підтримали позовн та прохали його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач [PERSON] був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, подав до суду відзив в якому прохав відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Бондаренко С.Г. заперечував проти позову та прохав відмовити у його задоволенні. Суд, врахувавши позиції сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.1999 року, актовий запис №21 (а.с.5). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.08.2016 року розірвано шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою №62 від 12.06.2019 року, виданою Полтавською державною аграрною академією, [PERSON] є студентом інженерно- технологічного факультету спеціальності/напряму "Агроінженерія", освітнього ступеня бакалавр денної форми навчання. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2018 року по 30.06.2020 року. (а.с.8-9). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Такий правовий висновок, міститься у рішенні Верховного Суду від 04.07.2018, справа № 308/13136/16-ц, предметом розгляду якої було питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно ч. 1ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічний висновок міститься і у рішенні ВС №583/664/17 від 21.11.2018. Аліментні зобов`язання між батьками і повнолітніми дітьми регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб стягнення аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6?1296цс15, при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі статтею 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України. Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат. До такого висновку прийшов ВС у справі № 642/36/16-ц від 29.03.2018 року, предметом розгляду якої було стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат.» Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що [PERSON] - позивач по справі, досяг повноліття, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.1999 року, актовий запис №21, та паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Позивач навчається на денній формі навчання та не має самостійного заробітку і не отримує стипендії, та відповідно потребує матеріальної допомоги. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховується той факт, що відповідач є чоловіком працездатного віку, не надав доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надав будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ним допомоги на утримання дитини яка навчається. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дитині щомісячно. Суд, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, та виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн., щомісячно на утримання сина, [PERSON] до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання. Таке рішення відповідає, як інтересам сина, так і засадам розумності, виваженості і справедливості, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позов задовольняється, судовий збір з відповідача стягується на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial