Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач у лютому 2018 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 31.08.2011 року між позивачем та ТОВ "Авто Просто", в особі продавця-консультанта [PERSON], що діяла на підставі довіреності, реквізити якої в договорі зазначені не були, було укладено угоду № 373001 про надання послуг, спрямованих на придбання автомобіля за допомогою системи "АвтоТак", організованої відповідачем. Крім того, між ним та відповідачем підписано три додатки до цієї Угоди: Додаток №1, згідно до якого: Графік внесків зазначений як «120», номер у групі - не визначений, «Постачальник Автомобіля» - не визначений, марка Автомобіля - «Шевроле» модель - «Авео», ціна автомобіля - 89920 грн. Додатком №3 від 27.12.2011 року до Угоди №373001, який підписано від імені ТОВ «Авто Просто» [PERSON], що діяв на підставі довіреності від 19.12.2011 року №1270, зміст якої невідомий, визначена загальна сума позивача грошових зобов'язань як Учасника станом на день підписання цього Додатку в сумі 158107 грн. 44 коп., (без розшифрування складових цієї суми) та зафіксована сума сплачена ним відповідачу на цей день по Угоді - 46708 грн. 08 коп. Сума заборгованості позивача перед відповідачем визначена як 111394,36 грн., яка повинна бути погашена в повному обсязі згідно з Графіком внесків учасника. На виконання умов цієї Угоди та Додатків до них позивач вніс на рахунки відповідача в період, починаючи з 31.08.2011 року по листопад 2017 року, 181 920 грн. 04коп. На підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 03.02.2012 р. за ним на праві власності зареєстровано легковий автомобіль CHEVROLET, моделі Aveo, об'єм двигуна 1498, шасі (кузов, рама) [NUMBER], 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], отриманий ним від відповідача. На протязі часу, що минув після укладання Угоди, відповідач неодноразово повідомляв про збільшення ціни на Автомобіль, зміни його марки та моделі, одночасно підвищував вартість своїх послуг. В листопаді 2017 року позивач отримав від відповідача листа, в якому був «Платіж на завершення графіка» на суму 50281,73 грн., які йому пропонувалося сплатити до 27.11.2017 р. Нова поточна ціна Автомобіля вказана як 228950 грн. В цьому платіжному документі за підписом головного бухгалтера ТОВ «Авто Просто» [PERSON] була примітка наступного змісту: «Уразі сплати в зазначений термін, зобов'язання за угодою будуть виконані в повному обсязі». Зважаючи на те, що ні вищезазначеною Угодою, ні Додатками до неї не передбачено такого поняття як «Платіж на завершення графіка» і обов'язку його сплачувати, враховуючи, що він давно вже сплатив відповідачу суму, зафіксовану у Додатку № 3 до Угоди, Позивач зрозумів, що розраховувати на доброчесність відповідача у веденні його підприємницької діяльності, на підписання Акту, який би мене звільнив від «кабали» безкінечних виплат за Угодою, йому не можна, бо відповідач ще не визначився скільки ще з нього отримати. На початку лютого 2018 року позивач отримав від відповідача ще один рахунок, в якому йому було запропоновано сплатити «авансові внески» за якимось «договором адміністрування», що розраховані за поточною ціною автомобіля (не вказана) на 31.01.2018 р. на максимальну суму 27894,6 грн., з призначенням платежу «внесок». 13.02.2018 також отримав від відповідача «Повідомлення про три заборговані внески», та вимогу сплатити йому вже 65056 грн.42 коп. Розрахунок цієї суми відповідач, зрозуміло, не надав. Позивач вважає, що оспорювана Угода (з усіма додатками до нього, а це - Додаток № 1 - без дати укладання, Додаток № 2 - без дати укладання, Додаток № 3 від 27.12.2011 р.) повинна бути визнана недійсним, оскільки на момент укладанняугоди відповідач не мав ліцензії на здійснення фінансових послуг. [PERSON] вважає, що діяльність відповідача із наданням послуг за системою «АвтоТак» є по суті діяльністю із надання фінансових послуг - адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а тому повинно відповідач мав отримати ліцензію. Всупереч вимогам пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» не містить реквізитів відповідача, терміну дії угоди, додатки до Угоди № 1 та № 2 не містять дати їх укладення та посилання на повноваження представника ТОВ на їх підписання, що відповідно до статті 227 ЦК України на думку позивача є підставою для визнання його недійсним. Крім того, позивач вважав, що умови оспорюваного правочину порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності: встановлено жорсткі зобов'язання споживача, а надання послуги обумовлене власним розсудом виконавця, надано право виконавцю розірвати договір із споживачем на власний розсуд, надання виконавцю можливості збільшувати ціну без надання права споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) визнати недійсними Угоду укладену 31.08.2011 між ним та ТОВ "Авто Просто " № 373001 та додатки № 1 (без дати), № 2 (без дати), № 3 від 27.12.2011 до цієї Угоди з моменту їх укладення; 2) стягнути з відповідача на його користь отримані ними по цій Угоді 181920 грн. 04 коп.; 3) визнати припиненим Договір застави легкового автомобіля CHEVROLET, моделі Aveo, об'єм двигуна 1498 шасі (кузов, рама) [NUMBER], 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 03 лютого 2012 року ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області, посвідчений 03.02.2012 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Сафоновим Ю. А., реєстр № 138. Ухвалою суду від 19.02.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 13.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача витребувано у відповідача копію Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», що діяв на час укладення спірного правочину, який суду не було надано через передання його відповідачем державному реєстратору при реєстрації нової редакції статуту товариства. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] також посилався на те, що договір про надання послуг є несправедливим, його положення не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі, умови угоди призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоду позивачу. Несправедливість проявляється в тому, що угодою не погоджено постачальника автомобіля, ні його виробника, ні остаточно модель, вартість, яку має сплатити позивач; споживач позбавлений права розірвання угоди у разі збільшення ціни автомобіля та вартості послуг; не погоджено Графік сплати платежів, цифра «120» не підпадає під поняття графік; ціна автомобіля в угоді взагалі не визначена; право розірвання угоди передбачено лише на стадії отримання автомобіля і поверненню підлягають лише чисті внески, а відповідач залишає у себе відступні; передбачено право відповідача розірвати угоди у випадку несплати учасником повних внесків до отримання автомобіля, передбачено право відповідача не повертати позивачу чисті внески у випадку, якщо не вистачає коштів у Фонді повернення коштів, штрафні санкції передбачено лише для позивача. Представники відповідача Сметанюк І.М. та Онищенко О.А. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представником відповідача Онищенко О.А. було надано письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якого він вважав, що позивач звернувся до суду в лютому 2018 року, пропустивши строк позовної давності. Згідно із статтею 10 Угоди «підписання угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом». Сама Угода та Додаток №2 до неї містить опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто». Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення в подальшому непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Угоди. Представник відповідача вважає, що саме в день підписання Угоди 31.08.2011 року позивач дізнався, або міг дізнатися, що умови порушують його права, а тому перебіг позовної давності починається з 01.09.2011 року та закінчилась 01.09.2014 року. Представник відповідача посилався на те, що Угода між сторонами укладена відповідно до норм і положень чинного законодавства, не порушено права споживача. Крім цього у позивача було сім календарних днів від дати підписання угоди для самостійного повторного ознайомлення з Умовами Угоди та додатків до неї, та у випадку незгоди з умовами Угоди, для її розірвання. Порядок розірвання також детально описано в Додатку №2 до Угоди, де чітко встановлено і погоджено сторонами, що заява про розірвання угоди подається в центральний офіс Авто Просто за адресою: вул.Воровського, 24 корп. 1, 3 поверх, Київ, 01601. Проте позивач в семиденний термін не звертався до товариства із заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, а отже Умови були зрозумілі позивачу, він вважав їх справедливими по відношенню до себе. Представник вважає, що твердження про введення його в оману є безпідставними. Статтею 5 Угоди та Додатком №1 до Угоди передбачено зобов'язання позивача, щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір, загальна кількість внесків становить 120 внесків, розмір кожного внеску вказується в рахунку, який відповідач щомісяця надсилає учаснику. Відповідач забезпечив отримання позивачем автомобіля CHEVROLET Aveo, тобто належним чином виконало свої обов'язки. Посилання позивача на відсутність у відповідача ліцензії на час укладення спірної угоди представник відповідача вважав безпідставним, оскільки відповідні зміни до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» набули чинності 09.01.2012 року і зміни передбачали обов'язок фінансових установ протягом року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Відповідач 15.01.2013 року після набрання чинності розпорядження № 1676 від 09.10.2012 отримало ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах. Отже, представник відповідача вважав, що ТОВ «Авто Просто» зобов'язане було мати ліцензію лише з 09.01.2013 року та станом на день укладення Угоди не зобов'язане було отримати ліцензію для здійснення своєї діяльності, оскільки існувала встановлена законом відкладальна умова. Крім того, за змістом відзиву право на розрахунок щомісячних платежів відповідно до поточної ціни автомобіля закріплено в Ліцензійних умовах, проведення розрахунку щомісячних внесків відповідно до поточної ціни автомобіля протягом всього Графіка внесків зумовлене необхідністю забезпечення належного функціонування системи в цілому. Посилання позивача на несправедливість умов спірної Угоди є необґрунтованими. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 31 серпня 2011 року між [PERSON] та відповідачем було укладено Угоду № 373001, предметом якої є надання позивачу як Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. Відповідач зобов'язується надавати Учаснику системи наступні послуги в порядку та строки, визначені Угодою: включення Учасника до системи АвтоТак шляхом підписання цієї угоди; формування груп Учасників для придбання автомобіля та включення Учасника до цієї групи; організація та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи; здійснення оплати автомобіля постачальнику за рахунок коштів, сплачених учасниками на умовах Угоди; здійснення адміністративних процедур, необхідних для передачі Автомобіля Учаснику системи, який одержав право на отримання Автомобіля; формування Фонду для повернення коштів; приймання та перерахування страхових платежів відповідній страховій компанії; адміністрування групи, до складу якої входить Учасник системи, протягом всього строку її існування тощо. Крім того, Угода № 373001 від 31.08.2011 передбачає обов'язки позивача як Учасника групи: сплатити Плату за послуги, пов'язані із вступом до Системи при укладанні Угоди; сплатити Плату за послуги, пов'язані із видачею автомобіля за системою при наданні такого Права; щомісячно сплачувати Повні внески; сплачувати Внески зі страхування Автомобіля після отримання Автомобіля; отримати Автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених Угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за Угодою тощо. Додатком № 1 до Угоди № 373001 від 31.08.2011 року визначена марка та модель автомобіля(Chevrolet Aveo), його ціна - 89920 грн., розмір плати за послуги, пов'язані з вступом до Системи - 3237,12 грн. (у %+ ПДВ - 3%), Щомісячний Цілий Чистий Внесок у % - 0,8333, Щомісячний внесок в оплату послуг у % + ПДВ - 0,5, розмір плати за послуги, пов'язані із видачею автомобіля (а.с.56). Додатком № 2 до Угоди № 373001 від 31.08.2011 року визначені Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак та визначення термінів, що використовуються в Угоді. Позивач після укладення Угоди № 373001 від 31.08.2011 сплатив плату за послуги, пов'язані з вступом до Системи, на підставі рахунків відповідача сплачував чисті внески, внески в оплату послуг разом із ПДВ, оплатив Плату за послуги, пов'язані із вдачею автомобіля за Системою, внески із страхування автомобіля (а.с.13-49, 54, 55). Позивачу на умовах Угоди № 373001 від 31.08.2011 року було надано автомобіль CHEVROLET, моделі Aveo, об'єм двигуна 1498, шасі (кузов, рама) [NUMBER], 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який відповідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 03.02.2012 зареєстроване за [PERSON]. Між сторонами було укладено 03.02.2012 року договір застави для забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань, передбачених Угодою №373001 від 31.08.2011 року та Додатками №1,2 від 31.08.2011 року та Додатком №3 від 27.12.2011 року, предметом якого є указаний автомобіль CHEVROLET, моделі Aveo (а.с.50). Відповідач вважає, що станом на 26.01.2018 року позивач оплатив 74 Повні внески із 120, заборгованість складає 46 Повних внесків (а.с.54). Позивач вважає, що сплатив внески у повному обсязі зігдіно з додатком № 3 до спірної Угоди. Оцінюючи доводи позивача в обгрунтування недійсності спірної Угоди № 373001 від 31.08.2011, суд виходить з такого. На час укладення сторонами Угоди№ 373001 від 31.08.2011 не існувало закону, який би визначав послуги з адміністрування придбання в групах як фінансові послуги. Також не існувало нормативно-правового акта уповноваженого органу про віднесення цих послуг до фінансових. 02 червня 2011 року прийнято Закон України № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 09 січня 2012 року, тобто після укладення спірної Угоди, згідно з яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни, зокрема частину першу статті 4 було доповнено пунктом 111 такого змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Відповідач ТОВ «Авто Просто» на виконання вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 02 червня 2011 року № 3462-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - 15 січня 2013 року, тобто після укладення спірної угоди, що сторонами справи не оспорюється (а.с.75-83). Згідно зі статтею 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, суд дійшов висновку, що на час укладення сторонами Угоди № 373001 від 31.08.2011, надання послуг з придбання товарів в групах не вважалось фінансовою послугою, а тому відповідач не повинен був на час укладення сторонами спірного правочину мати ліцензію для здійснення такої діяльності, а здійснення такої діяльності до введення її ліцензування було правомірним, що відповідно до статті 227 ЦК України не є підставою для визнання спірної угоди недійсною. Указаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 року у справі № 752/5984/16-ц. Позивач, звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним договору свої вимоги обґрунтовував несправедливістю умов Угоди № 373001 від 31.08.2011, що відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважав підставою його недійсності. Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 статтею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається з договору, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та позивачем, предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до п. 4.1 ст.4 розділу ІІ Додатку 2 до Угоди учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Додатком № 1 до Угоди визначено модель автомобіля - «Chevrolet Aveo» . Пунктом 7.1 статті 7 Угоди передбачено право позивача на звернення з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеного в додатку №1. Умовами статті 9 договору передбачена можливість заміни марки або моделі автомобіля на іншу, у разі, якщо обумовленої додатком №1 до договору моделі чи марки автомобіля буде припинено постачання або випуск. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача в обґрунтування несправедливості спірної Угоди щодо непогодження в Угоді ні виробника, ні постачальника марки, моделі, вартості автомобіля, яку він повинен сплачувати, оскільки марка та модель автомобіля Угодою визначена. Не зазначення в договорі чітко всіх характеристик автомобіля та його точної вартості не є несправедливим по відношенню до споживача, оскільки предметом договору, що оспорюється, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля, тобто предметом договору не є продукція з певними характеристиками в розумінні автомобіля. Додаток № 1 до Угоди містить положення про порядок обчислення складових Повних внесків, розмір яких визначається відповідно до поточної ціни Автомобіля, яка повідомляється відповідачу Постачальником. Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, у вигляді періодичних платежів на окремий поточний рахунок ТОВ «Авто Просто» для оплати поточної ціни автомобіля, яка за умовами договору встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця. Визначення в договорі ціни не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або дистриб'ютором, не суперечить законодавству. Такий спосіб визначення ціни погоджується між учасником та ТОВ «Авто Просто» в угоді. Механізм визначення ціни автомобіля детально викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах Авто Так (розділ 1 та ст. 2 Додатку № 2 до Угоди). Розмір щомісячного внеску визначається у відсотках від тієї ціни автомобіля, яка встановлена постачальником у відповідному місяці сплати внеску. Проведення розрахунку щомісячних внесків відповідно до Поточної ціни Автомобіля протягом всього Графіка внесків, зумовлене необхідністю забезпечення належного функціонування системи в цілому. Отримання автомобіля кожним учасником системи відбувається не тільки за рахунок сплачених ними Чистих внесків, а й за рахунок Чистих внесків, які сплачуються всіма Учасниками групи. Після отримання Автомобіля, сплачені Учасником Чисті внески використовуються для придбання Автомобілів іншим Учасникам. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах АвтоТак кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п.1.2 ст.1, п.4.1 ст.4 Додатку №2 до Угоди). Дисбаланс - це нерівна кількість прав та обов'язків, причому така нерівність повинна бути на шкоду споживача та бути істотною. Зобов'язання ТОВ «Авто Просто» визначені в ст. 3 Угоди і складаються з 11 пунктів, зобов'язання [PERSON] визначені у ст. 5 Угоди та складаються з 7 пунктів, що не вказує на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та відповідача. Під час укладення договору № 373001 від 31.08.2011 року з додатками [PERSON] отримав примірник договору та усі додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто», а підписавши договір з додатками він підтвердив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто» про всі можливі витрати у зв'язку з укладанням договору, що він ознайомлений і розуміє його умови та згоден з усіма визначеннями, умовами та змістом договору й додатків до нього. Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов'язків за договором виступає п. 13.8 ст. 13 розділу II додатку №2 до Угоди, відповідно до якого, якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 7 календарних днів від дати підписання договору. Такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена на рахунок відповідача. Не подання [PERSON] своєї заяви про розірвання договору згідно п. 13.8 ст. 13 розділу II додатку №2 до Угоди та підписання позивачем Угоди та додатків нього є доказом того, що йому були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач не вважав дані умови договору несправедливими по відношенню до себе. Сама спірна Угода укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, та узгоджується з пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, якою закріплено таку засаду цивільного законодавства як свобода договору, та статті 627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні Угоди, виборі контрагента та визначенні умов Договору. Доказів наявності одночасно трьох умов необхідних відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації спірної Угоди несправедливою, позивачем не надано. Доводи позивача, викладені у позовній заяві в частині твердження про те, що він вважає, що сплатив відповідачу всю суму, зафіксовану у додатку №3 до Угоди стосуються питання виконання спірної Угоди, фактично зводяться до незгоди з твердженням відповідача про неповне виконання позивачем спірної Угоди в частині оплати всієї сукупності внески і незгодою з їх розрахунком виходячи з нефіксованої поточної ціни, а поточної ціни, яка повідомляється відповідачу Постачальником. Натомість питання належності виконання сторонами зобов'язань за спірною Угодою виходять за межі предмета спору у цій справі, який обмежується оцінкою судом дійсності спірної угоди. З огляду на викладене, вимога позивача про визнання Угоди від 31.08.2011 № 373001 та додатків № 1, № 2 без дати, № 3 від 27.12.2011 до цієї Угоди недійсними з моменту їх укладення не підлягає задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю. Представник відповідача у відзиві на позов заявив про застосування строків позовної давності. Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки, вимога [PERSON] про визнання спірної Угоди недійсною є необґрунтованою по суті, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги саме з цих підстав, не оцінюючи доводів про пропуск строку позовної давності. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача отриманих за спірною Угодою 181920 грн. 04 коп. та про визнання припиненим Договору застави легкового автомобіля CHEVROLET, моделі Aveo від 03.02.2012 року є похідними від первісної вимоги, а тому також задоволенню не підлягають. При цьому окремо слід зазначити, що позивач у позовній заяві як на підставу вимоги про визнання припиненим Договору застави легкового автомобіля від 03.02.2012 року посилався на положення статті 593 ЦК України, яка передбачає, що право застави припиняється у разі припинення зобов'язання забезпеченою заставою. Застава відповідно до частини1 статті 546 ЦК України є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Згідно із частиною 1 статті 593 ЦК право застави припиняється у разі:1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Одним із базових принципів є акцесорний характер забезпечувальних зобов'язань. Підстави припинення зобов'язань визначені статтями 599-609 ЦК України. Посилаючись на положення статті 593 ЦК України позивач по суті вважав, що визнання спірної Угоди недійсною є підставою для припинення основного зобов'язання, що як наслідок є підставою для припинення договору застави, що не узгоджується з положеннями статей 599-609 ЦК України. Натомість відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом, а не його припинення, що не є тотожним. Таким чином, вимога [PERSON] про визнання припиненим Договору застави легкового автомобіля CHEVROLET, моделі Aveo від 03.02.2012 року внаслідок недійсності на думку позивача спірної Угоди від 31.08.2011 № 373001 не ґрунтується також на вимогах ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позов не підлягає задоволенню у повному обсязі,позивачу не підлягають компенсації будь-які витрати. Відповідач, у свою чергу, будь-яких доказів понесених судових витрат до суду не подав, а тому підстав для компенсації понесених відповідачем витрат за рахунок позивача немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed