Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з даним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що він, на підставі договору купівлі-продажу №650 від 15.05.2018, є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS] . Він звертався до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області із заявами від 02.08.2018, 06.11.2018 від 30.11.2018 про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку на будинок [ADDRESS] площею 0,1106 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак рішенням відповідача від 19.09.2018 №942 від 21.12.2018 №1043 розгляд заяв позивача про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку відкладено до моменту представлення договору купівлі-продажу №649 від 10.05.2018 та свідоцтва про право власності. Рішенням відповідача від 16 квітня 2019 №1123 відповідач відклав розгляд заяв до додаткового вивчення даного питання, оскільки будівля [ADDRESS] відсутня. Однак, позивач вважає, що такі дії відповідача є явно неправомірними, оскільки відповідно до норм Земельного кодексу України, відповідач, отримавши заяву позивача щодо надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки у власність, повинен був розглянути її та прийняти за результатом розгляду відповідне рішення, яке викладається у формі розпорядження (рішення). Водночас відповідач не вжив заходів щодо належного розгляду заяви позивача, отже бездіяльність Ясінянської селищної ради щодо нерозгляду заяви позивача є протиправною. Зазначає, що за наявною інформацією Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] вже отримано кадастровий номер 2123656200:09:001:0977, що свідчить про те, що відповідач вже має намір передати спірну земельну ділянку у власність або у користування іншої особи. Відповідно до норм Земельного кодексу України, виходячи з протиправності бездіяльності відповідача, вважає за необхідне захистити право [PERSON] , шляхом зобов`язання відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою, а також, взявши до уваги наявність у позивача права на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в межах норм, встановлених п. г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, і, як наслідок, прийняти відповідне рішення про передачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] площею 0,1106 га у власність. У зв`язку з наведеним просив визнати бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області у неприйнятті рішення за клопотанням [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою та приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , площею 0,1106 га, в межах норм, встановлених п.г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, протиправною. Зобов`язати Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня набуття у справі судового рішення законної сили передати у власність [PERSON] земельну ділянку, для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , площею 0,1106 га в межах норм, встановлених п.г ч.1 ст.121 Земельного кодексу України. Стягнути з Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області на користь позивача судові витати. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 було скасовано ухвалу Рахівського районного суду від 16.07.2019 про передачу з одного адміністративного суду до іншого цивільної справи 305/1319/19 та направлено справу до Рахівського районного суду для продовження розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Рахівського районного суду від 20.11.2019 було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову та третій особі пояснення щодо позову, відзиву, відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження. Відповідач, Ясінянська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, відзиву на позов не подавала. Представник позивача, [PERSON] 17.12.2019 подав заяву про зміну предмету позову, в якій виклав обставини викладені у позовній заяві та зазначив, що позивач неодноразово звертався з клопотанням про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Про причини неможливості задоволення його клопотань вказувалось у листах-відповідях відповідача. Позивач, крім вимог, наведених у первісній позовній заяві, ставить ще вимогу до відповідача про відшкодування моральної шкоди у сумі 60000 гривень, яку пов`язує з нерозглядом його клопотань про виділення йому земельної ділянки та надання дозволу на розробку технічної документації для виділення йому земельної ділянки, за якими відповідач рішення не прийняв. Тривала боротьба на захист своїх прав виснажує позивача, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності народних обранців громади, що викликає додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв у порівнянні з заявами інших громадян, які належно вирішувались. Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області 19.12.2019 надало письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] від 15.11.2019, в яких зазначається про те, що земельна ділянка, оскаржувана [PERSON] , не сформована відповідно до Закону України "Про державний земельний кадастр", кадастровий номер не присвоєно. Крім того, відповідно до законодавства кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність про затвердження документації із землеустрою щодо конкретних земельних ділянок, що є обов`язковою умовою для прийняття законного рішення, будь-яких належних доказів та фактів щодо передачі оспорюваної земельної ділянки іншим громадянам гр. [PERSON] до позовної заяви не додано. Відповідно до листа відділу у Рахівському районі Головного управління земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер не присвоювався. Кадастровий номер, який вказано позивачем у позовній заяві, не відповідає реальним обставинам справи, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 2123656200:09:001:0977 зареєстрована за [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, а також у заяві про зміну предмету позову. Наполягав на задоволенні позовних вимог. Щодо судових витрат на правову допомогу зазначив, що на даний час всі підтверджуючі документи для стягнення витрат на послуги адвоката, які поніс Позивач, у зв`язку з розглядом даної справи, готуються сторонами, а тому вони звертатимуться до суду про стягнення витрат на правову допомогу після ухвалення рішення. Представник Ясінянської селищної ради в жодне судове засідання у даній справі не з`явився, від селищного голови Ясінянської селищної ради неодноразово надходили клопотання про відкладення судового засідання на інший термін, у зв`язку з тим, що представник селищної ради не має можливості взяти участь в судовому засіданні, однак жодна така заява не була підкріплена належними доказами, отже суд визнає, що представник Ясінянської селищної ради не з`явився в судове засідання без поважних причин, тому розгляд справи слід проводити за відсутності представника відповідача, який про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в судове засідання не з`явився, у клопотанні від 06.05.2020 в.о. начальника Хранюк Б. просив розгляд даної справи проводити без участі їхнього представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Судом встановлено, що громадянину [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 649 від 10.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Захаренко Вадимом Володимировичем належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка будівлі, господарської споруди, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 78,5 кв.м, що розташовані по [ADDRESS] . Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] вказував на порушення Ясінянською селищною радою Рахівського району Закарпатської області його прав, як власника зазначеного нерухомого майна на отримання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Водночас земельне законодавство базується, серед іншого, на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю (п. «б», «ґ» ч. 1 ст. 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. При цьому, ідповіднодо приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно з ч. 8 ст. 118 ЗК України проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч. 10 ст. 118 ЗК України). Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Як вбачається з матеріалів справи 02 серпня 2018 року та 23 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1106 га для обслуговування індивідуальної житлової будівлі, яка розташована на території Ясінянської селищної ради та повідомив при цьому, що він раніше право на безплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням не використав. До заяви додав графічні матеріали з розташуванням земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач отримавши від позивача заяви від 02.08.2018 та 21.08.2018 був зобов`язаний в місячний термін розглянути на пленарному засіданні міської ради заяви позивача та прийняти рішення по суті питань, які порушено в цих заявах. Однак, Ясінянська селищна рада своїми рішенням №928 від 19.09.2018 та №942 від 19.09.2018 відклала розгляд даних заяв до моменту представлення договору купівлі-продажу, серії та номер №649 від 10.05.2018 та запросила на сесію [PERSON] . Також, Ясінянська селищна рада рішенням №1043 від 21.12.2018 відклала розгляд заяви [PERSON] від 06.11.2018 з приводу надання дозволу на розробку проєкту землеустрою зазначеної вище земельної ділянки до моменту представлення договору купівлі-продажу, серії та номер №649 від 10.05.2018 та свідоцтва про право власності на будівлю. Крім того, Ясінянська селищна рада Рахівського району Закарпатської області 14.04.2019 прийняла рішення №1123 про відкладення розгляду заяв [PERSON] до додаткового вивчення питання надання дозволу на розробку проєкту землеустрою на земельну ділянку у власність, площею 0,1106 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства у [ADDRESS] . При цьому, суд звертає увагу, що і на даний час у суду немає інформації про те, що вказані вище заяви позивача Ясінянською селищною радою були розглянуті на пленарному засіданні селищної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 83 ч. 3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача, на думку суду, свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Отже, Позивач належними та допустимими доказами довів факт бездіяльності Ясінянської селищної ради під час вирішення заяв [PERSON] про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували розгляд заяв [PERSON] у визначений законом строк. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, позивач разом з позовною заявою, а відповідач разом з відзивом у встановлений строк. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, яка полягає у неприйнятті рішення за клопотанням [PERSON] про надання дозволу на розробку проєкту технічної документації із землеустрою та приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , площею 0,1106 га, в межах норм, встановлених п. г) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, є протиправною, а тому вимоги позивача в цій частині слід задовольнити. Що стосується вимоги [PERSON] про зобов`язання Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня набуття у справі судового рішення законної сили передати у власність [PERSON] земельну ділянку, для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , площею 0,1106 га в межах норм, встановлених п.г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, то суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги з огляду на таке. Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проєкту землеустрою такий проєкт погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проєкту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо. Важливою умовою прийняття проектного рішення є його відповідність чинним нормативно-правовим актам, стандартам, нормам і правилам. Проєктне рішення реалізується шляхом перенесення його в натуру (на місцевість), в т.ч. із закріпленням спеціальними знаками, та реєстрацією відповідних речових прав на земельні ділянки та/або обмежень цих прав. Враховуючи, що на даний час у [PERSON] відсутній проєкт землеустрою, який би був погоджений з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, такий ним не подавався для затвердження до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, отже він не пройшов процедуру, яка передує отриманню земельної ділянки у власність, тому позов у частині визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку не може бути задоволений судом. Позовну вимогу [PERSON] про стягнення з Ясінянської селищної ради моральної шкоди суд вважає безпідставною та відмовляє у її задоволенні з огляду на таке. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб (частина перша ст. 1167 Цивільного кодексу України). Під моральною шкодою розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 3 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а такожі інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поряд з цим, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов`язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. З пояснень позивача слідує те, що моральна шкода була завдана йому, внаслідок бездіяльності Ясінянської селищної ради у питанні розгляду його заяви про передачу земельної ділянки у власність, внаслідок якої він зазнав виснажень, це викликало у нього психічне напруження, розчарування в діяльності народних обранців, створило додаткове психічне напруження, що було викликане дискримінацією його заяви у порівнянні з заявами інших громадян, які належним чином вирішувались. Судом не встановлено в ході розгляду справи будь-яких даних, які б свідчили про заподіяння [PERSON] моральної шкоди, внаслідок бездіяльності відповідача. Фактичний аналіз змісту наявних у матеріалах справи доказових матеріалів свідчить про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди морального характеру, внаслідок зазначеної ним ситуації, в частині існування протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою немайнового характеру, а також наявності самої моральної шкоди. Відсутність цих обов`язкових елементів, виключає наявність складу цивільного правопорушення, за наявності якого можуть бути задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, за таких обставин і у цій частині позову слід відмовити. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 гривні, який підтверджений квитанцією про його сплату, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки Позивач достатніх доказів витрат на правову допомогу до закінчення розгляду справи суду не надав, та заявив про намір звернутися до суду про стягнення таких в порядку статті 246 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог, тому суд дане питання наразі не вирішує.

Outcome: partial