Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

24.10.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Байдак В.Г. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві та заяві на виконання ухвали суду про залишення позову без руху викладено наступну позицію. Сторони з 19.01.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12.03.2018 року розірвано. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дитина - син [PERSON] . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року із позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи з 11.06.2018 року. Однак, після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, у боржника (позивача) змінився матеріальний стан: він був звільнений з роботи. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я [PERSON] вимушений був звільнитися з роботи за власним бажанням. В даний час він офіційно ніде не працює, оскільки не може знайти роботу за фахом та відповідно до стану здоров`я, а тому виконавча служба нараховує аліменти, виходячи іх середньої заробітної плати для даної місцевості, яка складає 9640 грн. Після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, він перебуває на обліку в лікарняному закладі із діагнозом розповсюджений остеохондроз з корінцевим синдромом та йому рекомендовано уникати фізичних навантажень, переохолоджень, рекомендовано санаторно-курортне лікування. Мати [PERSON] [PERSON] хворіє на ряд хронічних захворювань та потребує постійного лікування, на що витрачаються значні кошти. Таким чином, позивач вважає, що існують підстави, передбачені ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, а саме: зміна матеріального стану, яка виникла після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів та негативно впливає на здатність [PERSON] сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Разом із тим, зазначає, що після сплати всіх обов`язкових платежів: сплати аліментів, витрати на житлово-комунальні послуги, у нього не залишається коштів для достатнього власного життєвого рівня, що є порушенням його законних прав та інтересів. З урахуванням обставин, що склалися [PERSON] не має можливості утримувати себе на мінімальному рівні. На підставі викладеного просить зменшити розмір аліментів, який з нього стягується на користь відповідача на утримання сина з 1/3 частини його доходу на 1/6 частину його доходу щомісячно (а.с. 2-6, 30). Позивач та її представник клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надавали. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Зубанем О.О. подано відзив на позовну заяву (а.с. 47-49), у якому викладено наступну позицію. при зверненні до суду із даним позовом позивач посилається як на підставу зменшення розміру аліментів на своє скрутне матеріальне становище. Однак відповідно до записів у його трудовій книжці, він звільнився з роботи за власним бажанням. Жодних доказів того, що позивач намагається працевлаштуватися та що він звертався за допомогою по працевлаштуванню до державної служби зайнятості матеріали справи не містять. Також відповідачка має інформацію про те, що позивач неофіційно отримує високий дохід, який він приховує від органів ДВС. Більше того, позивач звільнився з роботи 12.11.2019 року, а рішення про стягнення з нього аліментів ухвалено судом 19.11.2018 року, тобто на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів дана обставина вже існувала і була врахована судом при стягненні аліментів. А тому, вважає, що суд не може розцінювати факт звільнення позивача з роботи як нову обставину яка настала вже після ухвалення рішення суду. Вважає, що позивач такими діями штучно намагається ввести суд в оману щодо свого матеріального становища. Позивачем не надано доказів того, що він намагається знайти роботу (перебуває на обліку в центрі зайнятості), або ж доказів, що він не працює по причині негативного стану здоров`я, не надано доказів стійкої втрати працездатності чи встановлення йому групи інвалідності. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які в силу ст. 192 СК України є підставами для зменшення розміру аліментів. Таким чином вважає, що ним спростовано посилання позивача на скрутне матеріальне становище. Також вважає, що не заслуговують на увагу суду і посилання позивача на негативний стан здоров`я, адже позивачем не надано доказів погіршення стану здоров`я, оскільки хронічні хвороби, які вказані у медичних виписках остеохондроз, вже існували у позивача на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, і тоді лікарі давали йому рекомендації ті ж самі що й тепер. У наданих позивачем медичних документах не вказано, що позивач втратив працездатність, а лише зазначено, що йому рекомендовано уникати фізичних навантажень та переохолодження, а в даний час існує безліч робіт та вакансій, які пов`язані з офісною роботою і при яких відсутні переохолодження та підвищене фізичне навантаження. Більше того, якби позивач звернувся за допомогою в пошуках роботи до центру зайнятості, йому б запропонували пройти безкоштовне навчання на зміну професії чи кваліфікації. Також вказує, що позивачем не надано доказів того, що наявні у нього хвороби ставлять його в скрутне матеріальне становище, адже згідно виписок з лікарні позивачу рекомендовано лише один препарат «Мелоксикам», причому рекомендовано у 12.07.2019 році і то лише на 1 місяць. Тобто, станом на даний час курс прийому препарату закінчився, рекомендації щодо інших препаратів відсутні. А сам препарат коштує лише 150 грн. на весь місячний курс лікування. Жодного іншого лікування після 12.07.2019 року позивач не проходив, що підтверджує той факт, що стан його здоров`я стабілізувався та більше не погіршувався. Позивачем не надано чеків на підтвердження того, що він витрачає в даний час на придбання препаратів бодай одну гривню на місяць, що є доказом того, що позивач жодних витрат на лікування не несе. Позивач не надав також доказів наявності на його утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків. Адже, позивач лише послався на те, що його мати хворіє, надав виписки з лікарін. Проте, відсутні докази того, що саме він оплачує її лікування, а не вона зі своїх доходів (пенсія, заробітна плата). Згідно наданих виписок матері рекомендовано лише один препарат «Детролекс 1000», причому рекомендовано 19.09.2019 року і на один місяць. Тобто, станом на даний час курс прийому препарату закінчився, рекомендації щодо інших препаратів відсутні. А сам препарат коштує лише 300 грн на весь місячний курс. Рекомендації матері по оперативному втручанню з приводу варикозного розширення вен теж не є доказом скрутного матеріального стану, адже їй дану рекомендацію лікарі ставлять протягом останніх кількох років щороку, проте, операцію мати не зробила. Відсутні докази вартості такого оперативного втручання. Також зазначає, що спільна дитина має негативний стан здоров`я. адже дитина хворіє на хронічний бронхіт, хронічний тонзеліт, дитина має проблеми із кишкивником хронічний закреп, внаслідок чого він проходив неодноразово лікування, в тому числі і санаторно-курортне. Окрім того, дитині встановлено діагноз доліхосігма. Окрім того, зазначає, що позивач з дитиною майже не спілкується, злісно ухиляється від сплати аліментів, з червня 2018 року по даний час не сплатив жодної копійки, станом на серпень 2019 рокуйого борг по аліментах становить 38857,20 грн. всі витрати по матеріальному утриманню дитини несе лише відповідачка одноособово, а позивач відвідав дитину у школі лише один раз у жовтні 2018 року. враховуючи вищевикладене просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] адвокатом Байдаком В.Г. подано до суду відповідь на відзив (а.с. 65-68). У відповіді на відзив викладено наступну позицію. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує факт скрутного матеріального становища позивача. З цього приводу представник позивача зазначає, що позивач змушений був звільнитися з роботи за власним бажанням, оскільки не міг продовжувати виконувати роботу через погіршення стану здоров`я. Позивач не звертався до центру зайнятості по питанню працевлаштування, так як стан його здоров`я не дає йому можливості працювати відповідно до фаху. Вважає надуманими і нічим не підтвердженими є доводи відповідача про те, що позивач неофіційно працевлаштований та отримує високий дохід, який намагається приховати від виконавчої служби. Вказане не відповідає дійсності, оскільки позивач в даний час не працює та не має високих доходів. З приводу посилання відповідача на те, що на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів відповідач вже звільнився і ця обставина була врахована в рішенні, зазначає, що на момент ухвалення рішення суду позивач дійсно був звільнений з роботи 12.11.2018 року, однак дана обставина не була відома суду і при визначенні розміру аліментів. Суд врахував, крім інших і ту обставину, що платник аліментів офіційно працює. Таким чином, суду не було відомо про звільнення позивача з роботи. На даний час позивач офіційно не працює, оскільки не може підшукати за фахом та відповідно до стану його здоров`я, а тому виконавча служба нараховує аліменти, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, яка складає 9504 грн.. Щодо заперечень відповідача про стан здоров`я позивача, то вказує, що під час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, суду не було відомо про стан здоров`я позивача та те, що він хворіє на ряд хронічних захворювань. Окрім того, після ухвалення рішення, стан здоров`я позивача значно погіршився, він перебуває на обліку в лікарняному закладі з діагнозом розповсюджений остеохондроз з корінцевим синдромом та йому рекомендовано уникати фізичних навантажень, переохолоджень, рекомендовано санаторно-курортне лікування, що підтверджується виписками з медичної картки. Дана обставина є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не може надати докази перебування його матері на його утриманні, оскільки вони проживають окремо. Однак слід врахувати, що вона хворіє на ряд хронічних захворювань та потребує постійного лікування, на що витрачаються значні кошти, і позивач зобов`язаний надавати та надає їй посильну допомогу. Таким чином, вважає, що наявна, передбачена ст. 192 СК України, обставина для зменшення розміру аліментів, а саме зміна матеріального стану, яка виникла після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та негативно впливає на здатність позивача сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі. Щодо стану здоров"я дитини, то зазначає, що при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд врахував стан здоров`я дитини, про що зазначено в рішенні суду. Твердження відповідача про те, що позивач ухиляється від сплати аліментів та майже не спілкується із дитиною також не відповідає дійсності, оскільки по мірі можливості він спілкується із дитиною, однак відповідач не дозволяє йому цього робити. На даний час позивачем сплачено аліментів на загальну суму 27609 грн. Враховуючи зазначене просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Байдак В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задоволити. Зазначив, що позивач втратив роботу, його стан здоров`я погіршився і він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі визначеному рішенням суду, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються із позивача на користь відповідача за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частки всіх його доходів на 1/6 частку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Зубань О.О. заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.01.2020 року, виданої Вінницьким РВ ДВС, позивач у період з серпня 2019 року по грудень 2019 року спачував аліменти в розмірі, що навіть перевищує суму аліментів, яка підлягала стягненню, а саме сплачував по 5000,00 грн., а в грудні 2019 року сплатив 12600,00 грн. аліментів. Тобто позивач має можливість сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду. Також просив суд врахувати, що позивач втратив роботу ще до винесення рішення про стягнення аліментів, що підтверджується записом в трудовій книжці, а стан здоров`я позивача останнім часом покращився, адже він не так часто як раніше відвідував лікарів. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказав, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини у нього змінився матеріальний стан, що негативно впливає на його здатність сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, а тому просить зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються з 1/3 частини його доходу на 1/6 частину його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду. З копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11), вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12.03.2018 року (а.с. 10) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.11.2018 року (а.с. 12-13) з [PERSON] , працюючого в КП «Аеропорт Вінниця», на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набуло законної сили 20.12.2018 року. Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги про стягнення з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку), визнає та не заперечує щодо їх задоволення. З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2019 року (а.с. 15) вбачається, що на виконання у Вінницькому районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Вінницькій області перебуває виконавчий лист №128/1551/18, виданий 04.06.2019 року Вінницьким районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2018 року і до досягнення повноліття дитини. Боржником вказаний [PERSON] , стягувачем - [PERSON] .. Відповідно до виклику державного виконавця від 19.08.2019 року №20820/15.3-25/11 [PERSON] викликався до виконавця на 28.08.2019 року з приводу сплати боргу за виконавчим документом або необхідно було надати підтверджуючі документи про сплату (а.с. 16). Відповідно до копій квитанцій позивачем в рахунок сплати аліментів було поштовим переказом сплачено [PERSON] ) кошти в сумі: 28.08.2019 року в сумі 5000 грн., 26.12.2018 року в сумі 4000 грн., 20.03.2019 року в сумі 3000 грн., 23.09.2019 року в сумі 5000 грн., 09.10.2019 року в сумі 2600 грн., 23.11.2019 року в сумі 12600,00 грн. (а.с. 17, 69). Відповідно до копії трудової книжки позивача [PERSON] (а.с. 18-21) у останніх записах у розділі «Відомості про роботу» зазначено, що 21.03.2018 року він був прийнятий на посаду пожежного-рятувальника у службу аварійно-рятувального та протипожежного забезпечення КП «Аеропорт Вінниця», а 12.11.2018 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП (а.с. 21). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] (а.с. 81) вбачається, що позивачем у період з І кварталу 2018 року по ІV квартал 2018 року було отримано заробітну плату в ТОВ «Кондитер-С» та в КП «Аеропорт «Вінниця». Також позивачем було отримано під час роботи в КП «Аеропорт «Вінниця» додаткове благо. Відповідно до виписок з медичної картки хворого від 01.02.2019 року (а.с. 22) та від 12.07.2019 року (а.с. 23), виданих Комунальним некомерційним підприємством «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Хижинецька АЗПСМ, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні з 22.01.2019 року по 01.02.2019 року та з 01.07.2019 року по 12.07.2019 року із діагнозом розповсюджений остеохондроз з корінцевим синдромом. Отримував лікування: дексаметазон, кайвер, ксіфокам, мелоксікам, німесулід, нейровітан, мідокалм, нілід. За результатами лікування йому рекомендовано уникати переохолодження, фізичного навантаження, санаторно-курортне лікування та медичні препарати ксіфокам, мелоксікам. Згідно копії амбулаторної карти [PERSON] (а.с. 97-98), копії довідки Комунального некомерційного підприємства «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Хижинецька АЗПСМ від 16.01.2020 року (а.с. 99), копії довідки КНП «Вінницька ЦРКЛ» №486 від 17.01.2020 року (а.с. 100), консультаційного висновку спеціаліста КНП «Вінницька ЦРКЛ» від 17.01.2020 року (а.с. 101), протоколу обстеження шийного відділу хребта №507 від 17.01.2020 року (а.с. 102), позивач [PERSON] має захворювання розповсюджений остеохондроз з корінцевим синдромом, остеохондроз шийно-грудного відділу хребта з больовим синдромом. З довідки виконавчого комітету Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №1068 від 26.09.2019 року (а.с. 24) вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . З копії медичної карти позивача вбачається, що позивач має хронічні захворювання (а.с. 83-96). Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 11.06.2018 року по 01.09.2019 року (а.с. 57) сума заборгованості позивача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 01.09.2019 року становить 38857,20 грн.. А відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з 11.06.2018 року по 01.00.2020 року (а.с. 104) сума заборгованості позивача [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 01.01.2020 року становить 12826,02 грн. З довідки Вінницької районної філії Вінницького обласного центру зайнятості №181 від 17.01.2020 року (а.с. 103) вбачається, що позивач [PERSON] з 03.01.2020 року перебуває на обліку як безробітній. Згідно довідок Щітецької середньої загальноосвітньої шкоди І-ІІ ступенів №118 від 18.10.2019 року (а.с. 58) та №65 від 21.06.2019 року (а.с. 59) вихованням сина [PERSON] займається його мати [PERSON] , систематично цікавиться життям дитини у школі, піклується про його здоров`я, дитина забезпечена всім необхідним для навчання; батько дитини [PERSON] протягом навчання дитини у першому класі відвідав дитину лише раз у жовтні 2018 року; вихованням дитини займається [PERSON] , який цікавиться його життям у школі, відвідує школу, надав спонсорську допомогу у облаштуванні класу, де навчається дитина. Дані докази суд приймає до уваги, оскільки вони є належними, достовірними та допустимими, підтверджують ті обставини, на які посилаються сторони. Разом із тим, суд приймає до уваги подану відповідачем копію довідки №21 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування дитина [PERSON] , [INFO] , який має захворювання органів дихання (хронічний бронхіт) (а.с. 52), путівки, наданої дитині [PERSON] до Вінницького обласного кардіоревматологічного санаторію зі строком лікування з 24.06.2019 року по 12.07.2019 року (а.с. 53), виписки №6683 відповідно до якої дитина [PERSON] , [INFO] , у період з 27.05.2019 року по 07.06.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу хронічного закрепу (а.с. 54), виписки із медичної карти хворого [PERSON] (а.с. 56) та довідки Вінницької ЦРКЛ №48 від 07.06.2019 року про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на «Д» обліку з приводу різних захворювань (а.с. 55). Також суд приймає до уваги подану позивачем копію свідоцтва про народження (а.с. 25), відповідно до якої його батьками є [PERSON] та [PERSON] , оскільки сторонами вказані докази не оспорені. При ухваленні рішення суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо).Отже, при наявності особливих обставин викликаних хворобою дитини стягувач аліментів має право звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в разі виникнення спору щодо участі іншого з батьків у таких витратах. Разом із тим, суд не приймає до уваги докази надані позивачем, а саме виписку з медичної картки (а.с. 26), копію консультаційного висновку спеціаліста (а.с. 27), копію направлення на консультацію до лікаря-спеціаліста (а.с. 28), оскільки дані докази не містять відомостей про те, що його мати позивача є непрацездатною в силу стану її здоров`я або за віком та позивач надає їй допомогу, тобто, що його мати є непрацездатною та перебуває на його утриманні. Також суд не приймає до уваги твердження позивача, викладені ним у позовній заяві та відповіді на відзив, про те, що він надає матеріальну допомогу матері, яка хворіє, оскільки такі твердження не підтверджені жодним доказом. Таким чином встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та\~Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч. 3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування\~судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд враховує, що у позивача з часу стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їх дитини, змінився матеріальний стан, оскільки рішенням суду про стягнення аліментів встановлено, що позивач на момент винесення рішення працював, а на даний час має статус безробітнього, враховує стан здоров`я позивача, тому позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в раніше визначеному розмірі. Також суд враховує стан здоров"я дитини сторін, на користь якої стягуються аліменти, томувважає за можливе задоволити позовні вимоги частково, зменшивши розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача в інтересах дитини до розміру 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, враховуючи вимоги статтей 182, 183, 192 СК України та виходячи з обставин справи. При цьому суд не може взяти до уваги мотиви заперечень позову викладені відповідачем у відзиві на позов, оскільки наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для відмови у зменшенні розміру аліментів при наявності перелічених обставин зміни матеріального стану та стану здоров`я позивача. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. (а.с. 1) залишити за позивачем за заявою його представника (а.с. 5).

Outcome: partial