Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

05.06.2020 позивач звернулася до Вінницького районного суду з вищевказаним позовом до відповідача, який умотивувала тим, що 21.11.2009 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.11.2009- розірваний. 20.02.2013 в період шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, вважає, що така поведінка [PERSON] ускладнює їх життя із донькою, ставить під загрозу їх добробут. Вказує, що мирним шляхом спір врегулювати не вдалося, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду із позовом, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до дня повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку, а також стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 700 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.06.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити слухання справи у порядку спрощеного позовного провадження. 06.07.2020 року, через канцелярію суду відповідачем подано відзив по справі (а.с. 24-27), з якого убачається, що він визнає позовні вимоги частково, в розмірі 1/5 заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на обох батьків покладається однакова відповідальність за всебічний розвиток дитини та однаковий обов`язок щодо належного рівня життя дитини. Зазначає, що йому не зрозуміло з яких підстав позивач вважає, що він має реальну можливість сплачувати заявлений розмір аліментів, оскільки позивач не надає мотивів чи доказів чому вона прийшла до такого висновку. Вказує, позивач з початку 2019 року неодноразово змінювала місце проживання, переховувала дитину, перешкоджала зустрічам із дитиною. Він постійно надавав і продовжує надавати кошти позивачу, неодноразово купував доньці одяг, продукти харчування, солодощі, подарунки, оплачував дозвілля та садочок. Зазначає, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства та єдиним джерелом його доходу являється пенсія, однак позивач цього не зазначила, хоча їй відома дана інформація. Вказує, що позивач приховує свій матеріальний стан , джерела та розмір її доходу, витрати, які вона несе на утримання дитини. Тому суд просив суд позов задовольнити частко - в розмірі 1/5 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а в стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити. 13.07.2020 через канцелярію суду від представника позивача- адвоката Чубенко С.В. надійшла відповідь на відзив (а.с.45-46), з якого убачається, що позивач не погоджується з доводами, які зазначені в відзиві відповідача. Вказує, що відповідач у відзиві не вказав причини неможливості сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Зазначає, що до відзиву на позовну заяву відповідач долучив копію пенсійного посвідчення особи з інвалідністю ІІІ групи з дитинства та довідку МСЕК. Проте, наявність інвалідності відповідача не свідчить про те, що він втратив працездатність на 100% і не може працювати. Крім того, позивачу відомо, що відповідач має неофіційну роботу і отримує зарплату. Вказує, щодо твердження відповідача про те, що позивач ухиляється від добровільного врегулювання питання участі у вихованні дитини та участі в утриманні дитини, то вказане не відповідає дійсності. Позивач неодноразово намагалася врегулювати питання участі батька у вихованні та утриманні дитини, однак переговори не дали результатів. Чеки, які долучив відповідач до справи, то не всі із них можна вважати витратами на утримання дитини. Просила суд позовні вимоги задовільнити. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу у її відсутність, на підставі наявних у справі документів. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, виходячи з вищевикладеного, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та представника позивача. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява частково обґрунтована та така, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що сторони по справі 21.11.2009 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 118, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28.10.2019 року - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] »( а.с.8). В період шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серія [NUMBER] від 01.03.2013 ( а.с.6), де батьком зазначений [PERSON] . Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується, довідкою, виданою виконавчим комітетом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 11.03.2020 року № 02-24/163/2020 ( а.с.7). З копії посвідчення [NUMBER] убачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, інвалідність установлена безстроково, про що також свідчить копія довідки МСЕК № 035839 ( а.с.28). На заяву [PERSON] , комісією Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області було складено акт обстеження умов проживання в [ADDRESS] доньки [PERSON] від 15.03.2019, з якого убачається, що умови проживання задовільні, в будинку чисто та охайно, наявний телевізор та твердопаливний котел. Стосунки в сім`ї дружні ( а.с.32). 27.08.2019 відповідач [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Вінницької ОДА з заявою про обстеження матеріально -побутових умов його доньки [PERSON] та його матеріально-побутових умов, та встановити де буде краще проживати донці, чи з матір`ю чи з батьком ( а.с.33). На вищезазначене звернення відповідачу було надано відповідь, з якої убачається, що працівниками служби у справах дітей Вінницької ОДА здійснено виїзд на місце проживання дитини, де [PERSON] пояснила, що з січня 2019 року вона не проживає із відповідачем однією сім`єю. Місце проживання вони з донькою змінювали двічі. Повідомила, що вона сприяла спілкуванню доньки із відповідачем, однак після чергового перебування дитини у відповідача, позивач помітила деякі тривожні та негативні зміни в поведінці доньки. Донька соромиться спілкуватися по телефону, незалежно від того, хто є співрозмовником. Позивач проживає та веде господарство з гр. [PERSON] . Стосунки між гр. [PERSON] та [PERSON] доброзичливі( а.с.34). На підтвердження тієї обставини, що відповідач матеріально допомагає донці [PERSON] , а саме купує відповідні речі та солодощі, ним надано копії відповідних квитанцій ( а.с.35-38). Однак, суд вважає, що дані докази не є належними доказами на підтвердження вищезазначених обставин, оскільки дані чеки є частково не читабельними та з них неможливо установити чи дійсно позивач купував продукти харчування та одяг, та що дані товари були куплені саме для [PERSON] . Застосовуючи норми матеріального і процесуального права суд виходить з наступного. Судом установлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов`язків утримувати дитину, судом не встановлено. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні; позивачці, яка є працездатного віку, також суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він є людиною працездатного віку, є особою з інвалідністю ІІІ групи, інших осіб на утриманні не має, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Тому, враховуючи положення Сімейного кодексу, суд дійшов висновку, що позов позивача підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача, на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття . В решті позовних вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки позивач не довела перед судом належними та допустимими доказами, заявлений у позові бажаний розмір аліментів, а саме, що відповідач працює неофіційно та отримує відповідну заробітну плату. При цьому, відповідачем також не доведено перед судом, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки у меншому розмірі ніж 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку менше мінімального розміру, який установлено законодавством. Крім того, суд звертає увагу сторін у справі, що відповідно до положень ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, аліменти на дитину необхідно стягувати починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 05.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, які складаються і з витрат на правничу допомогу, розмір оплати який підтверджений позивачем належним письмовим доказом. Позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути з [PERSON] витрати за надання правничої допомоги в розмірі 700 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правової допомоги в розмірі 700 грн. позивачем надано: договір про надання правничої допомоги (а.с.9); акт виконаних робіт від 12.03.2020 року ( а.с.10); копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю адвоката Чубенко С.В. (а.с.11); квитанцію прибуткового касового ордера № 4, відповідно до якого позивачем оплачено 700 грн. за послуги правової допомоги ( а.с.12); ордер ( а.с.13). Відповідно до ч.1 -6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З відзиву на позовну заяву убачається, що відповідач просив суд відмовити, з огляду на наступне. Вказує, що договір № 5 про надання правничої допомоги від «12» березня 2020 року; квитанція до прибуткового касового ордеру № 4 від «12» березня 2020 року; ордер серії ВН № 137367 від «12» березня 2020 року; Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю; Акт виконаних робіт від «12» березня 2020 року до угоди про надання правничої допомоги від «04» березня 2020 року. Зазначає, що зі змісту Акту виконаних робіт від «12» березня 2020 року до угоди про надання правничої допомоги від «04» березня 2020 року вбачається, що «05» березня 2020 року адвокат [PERSON] витратила 30 хвилин на ознайомлення з матеріалами справи, дослідження нормативно-правової бази щодо спірних правовідносин та судової практики. Провела консультацію клієнта. А «04» березня 2020 року адвокат Чубенко С.В. витратила 1 годину на підготовку позовної заяви, тобто ще до ознайомлення з матеріалами справи. А сам же договір про надання правничої допомоги був укладений «12» березня 2020 року, однак акт виконаних робіт стосується договору про надання правничої допомоги від «04» березня 2020 року, який відсутній в матеріалах справи, як і відсутній акт виконаних робіт до договору від «12» березня 2020 року. Зазначає, що сама заява датована «05» червня 2020 року, а не «04» березня 2020 року, як зазначено в акті виконаних робіт. Таким чином, додані до позовної заяви документи ставлять під сумнів надання правничої допомоги адвокатом, а також оплату послуг про надання правничої допомоги адвокатом. Вивчивши матеріали справи в цій частині, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є такою, що пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. При цьому, наявність в акті виконаних робіт певних механічних (мимовільних, випадкових) граматичних помилок, на думку суду не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу адвокату. Також, згідно до ст. 141 ЦПК, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 840,80 гривень. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial