Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (надалі ТОВ «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсаційних втрат частини заробітної плати. Посилався на те, що 22 квітня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області, була розглянута цивільна справа за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Елавус ЛТД" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням суду були задоволенні позовні вимоги. Стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 20543,47грн., суму вихідної допомоги у розмірі трьох посадових окладів в розмірі 14479,20грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, в сумі 5682,18грн. Разом в сумі 40704, 85 гривень. Станом на 10 липня 2015 року відповідач добровільно не розрахувався, судове рішення від 22.04.2015 року не виконав. Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2015 року порушено провадження у справі № 922/3048/15 по заяві фізичних осіб, про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД». Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року по справі № 922/3048/15 введено мораторій (з дня набрання чинності Ухвали), на задоволення вимог кредиторів та введена процедура розпорядження майном боржника. Затримка розрахунку відповідача за період з 31 грудня 2014 р. до 22 червня 2015 року склала 174 дні. Тому вважає, що відповідач повинен виплатити середню заробітну плату за весь час затримки, що складає: (135,29 середньоденна заробітна плата х 174 дні) = ( 23540,46 5682,18) = 17858,28 грн. А також збитки, завдані інфляцією, розраховані на основі порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 35022,67 грн. х 1,401 = 49066,76 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 06 березня по 22 червня 2015 року у сумі 17 858,28 гривень та суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) у сумі 49066,76 гривень. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 06 березня по 22 червня 2015 року у розмірі 17 858,28 гривень та суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) у сумі 49066,76 гривень. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» (код ЄДРПОУ 14093152, Харківська область, м. Валки вул. К. Лібкнехта, 5, фактична адреса: м. Харків, вул. Плиткова,1-Г) на користь [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 5000,00 гривень. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсаційних втрат частини заробітної плати відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що заочним рішенням Краматорського міського суду від 15 вересня 2015 року з відповідача на його користь було стягнуто 66925,04 грн. Рішення суду було виконано у повному обсязі, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 17 лютого 2016 року (а.с. 112). Крім того позивачем надано до суду докази про отримання ним грошової суми у розмірі 107629,89 грн., які йому було виплачено відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року (справа 922/3048/15), де він був визначений кредитором за своїми грошовими вимогами. Суд виніс ухвалу про скасування заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 вересня 2015 року не прийнявши до уваги те, що відповідач по справі знав про те, що у Краматорському міському суді Донецької області слухається дана справа, і він належним чином повідомлявся про судові засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення (а.с. 48, 49). Суд, відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку не прийняв до уваги, що відповідач добровільно розрахувався з ним у повному обсязі 14 грудня 2015 року, що підтверджено ухвалою Господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року встановлено, що [PERSON] був звільнений на підставі ст. 39 КЗпП України. Спір про дострокове розірвання трудового договору між позивачем та відповідачем судом не розглядався. Рішення суду, яке б доказувало вину [PERSON] у невиплаті самому собі заробітної плати при звільненні на час розгляду справи не існувало. Відповідачем не було оскаржено вказане рішення, а тому з мотивом звільнення і фактом заборгованості перед позивачем він погодився. Пояснення позивача від 15 вересня 2016 року і 01 лютого 2017 року, про обставини його звільнення з посади директора та розрахунок і обґрунтування стягнення суми заборгованості по заробітній платі, а також висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справах №6-43цс14 від 21 травня 2014 року і №6-76цс14 від 02 липня 2014 року судом не враховано. Також судом необґрунтовано зменшено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, враховуючи висновок Верховного Суду України від 02 липня 2014 року за № 6-76цс14. В засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] та його представник [PERSON] апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити. Представник підприємства в засідання апеляційного суду не прибув. Про час та місце розгляду справи повідомлений телефонограмами. Просив розглядати справу у його відсутність. Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд відповідно до статті 305 ЦПК України розглядає справу у відсутність представника відповідача. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача і його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги і, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Апеляційний суд вважає, що рішення не відповідає вказаним вимогам закону. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року, копія якого міститься на аркуші справи 4-5 том 1, встановлено, що [PERSON] працював з 01 липня 2014 року у ТОВ фірма «Елавус ЛТД» та обіймав посаду директора на підставі контракту (трудового договору) на управління без номеру від 01 липня 2014 року, затвердженого протоколом загальних зборів товариства 01 липня 2014 року. Внаслідок погіршення його стану здоров'я він склав з себе повноваження директора товариства з 30 грудня 2014 року. На час звільнення позивача розрахунок з ним проведено не було. Вказаним рішенням задоволені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20543,47грн., суми вихідної допомоги у розмірі трьох посадових окладів в розмірі 14479,20грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, в сумі 5682,18грн. Усього в сумі 40704, 85 гривень. Вони стягнуті з відповідача на користь позивача. На момент подання до суду позову, що зараз розглядається апеляційним судом, відповідач не розрахувався з позивачем, та судове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року не виконав. Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 травня 2015 року порушено провадження у справі № 922/3048/15 по заяві фізичних осіб, про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД». Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року по справі № 922/3048/15 введено мораторій (з дня набрання чинності Ухвали), на задоволення вимог кредиторів та введена процедура розпорядження майном боржника. Звертаючись в суд з позовом про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач посилався на те, що незважаючи на рішення суду про примусове стягнення заборгованості заробітної плати, відповідач до 22 червня 2015 року так з ним і не розрахувався. Задовольняючи позовні вимоги частково в сумі 5000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по заробітній платі також склалася і з вини позивача [PERSON], який був директором ТОВ ФІРМА «Елавус ЛТД», і не зміг виплатити собі заробітну плату на час звільнення. Тому розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню, на думку суду, має бути зменшеним до 5000 гривень. Крім того, суд вважав, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо. Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, 22 квітня 2015 року Краматорський міський суд Донецької області розгляну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД» про стягнення заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд встановив, що на час звільнення позивача з роботи, станом на 30 грудня 2014 року підприємство не сплатило позивачу заробітну плату і заборгованість складала 20543.47 грн. [PERSON] цю суму заборгованості суд і стягнув (а.с.4-5 том 1). Суд також встановив, що невиплата позивачу заробітної плати відбулася з вини підприємства. Саме тому у відповідності до статтей 116,117 КЗпП України стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5682.18 грн за період з 31 грудня 2014 року по день подачі позову, тобто по 6 березня 2015 року. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В рішенні суду від 22 квітня 2015 року не міститься висновку про те, що затримка розрахунку з позивачем і невиплата заробітної плати в сумі 20543.47 грн. трапилися з вини позивача, який працював в ТОВ «Елавус ЛТД» директором підприємства. За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для висновку про наявність вини [PERSON] в утворенні заборгованості заробітної плати і порушення строків її виплати. А тому у суду не було підстав для зменшення суми середнього заробітку позивача за затримку розрахунку. З рішення суду від 22 квітня 2015 року видно, що суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку за період з 31 грудня 2015 року по 6 березня 2015 року (а.с.4-5 том1). Звертаючись в суд з позовом, що зараз розглядається, позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за новий період з 7 березня 2015 року по 22 червня 2015 року. Вказані вимоги [PERSON] ґрунтуються на правилах ст.ст. 116, 117 КЗпП України і мають бути задоволені. Але, позивач пропонує суду розрахунок вказаного середнього заробітку за час затримки розрахунку, який не відповідає закону. Тому апеляційний суд не може прийняти його до уваги і покласти в основу рішення суду. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути таким: Як видно з попереднього рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку від 22 квітня 2015 року, вирішуючи справу, суд виходив з того, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у період з 31 грудня 2014 року по 6 березня 2015 року дорівнює 5682.18 грн. Розрахунок середньомісячного заробітку суд в своєму рішенні не привів. Тому з врахуванням правил частини 3 статті 61 ЦПК України апеляційний суд приймає до уваги встановлені судом факти в попередній справі і вважає встановленим розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31 грудня 2014 року по 6 березня 2015 року саме 5682.18 грн. Також апеляційним судом встановлено, що у визначений попереднім рішенням суду період затримки розрахунку складав 46 робочих днів позивача. Тому середньоденний заробіток позивача за вказаний період дорівнював: 5682.18 грн. : 46 = 123.53 грн. У період з 7 березня 2015 року по 22 червня 2015 року минуло 76 робочих днів. Тому за цей період середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 123.53 грн. х 76 = 9388.28 грн., які необхідно було стягнути на користь позивача суду першої інстанції. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Судом встановлено, що на час звільнення позивача з роботи, станом на 30 грудня 2014 року заборгованість по заробітній платі позивачу складала 20543.47 грн. В рішенні від 22 квітня 2015 року суд не робить розрахунку вказаної заборгованості помісячно. Проте, для розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати необхідно встановити розмір заробітної плати позивача по місячно. В засіданні апеляційного суду позивач стверджував, що відповідач на час його звільнення з роботи не виплатив йому заробітну плату за період з серпня по грудень 2014 року включно. Відповідач вказаних доводів позивача не оспорив і відомості про розмір заробітної плати позивача помісячно за 2014 рік не надав, пославшись на їх відсутність на підприємстві. Позивач також надав суду апеляційної інстанції довідку про його заробітну плату за період з липня по листопад 2014 року і індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України. Відомості про заробітну плату позивача, що вказані в довідці і в цих даних пенсійного фонду , співпадають. Апеляційний суд вважає, що вказані докази мають бути прийняті судом до уваги і покладені в основу судового рішення через те, що вони не надані позивачем суду першої інстанції з поважних причин. Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не виконав покладених на нього обовязків, передбачених вказаною нормою закону, не сприяв сторонам у здійсненні ними своїх процесуальних прав та обовязків, не пропонував їм надати докази на підтвердження розміру заробітної плати, що не виплачена відповідачем позивачу при звільненні і розглянув справу, не повно зясувавши обставини, що мають істотне значення для справи. З довідки та відомостей пенсійного фонду видно, що заборгованість по заробітній платі позивача в сумі 20543.47 грн. на час його звільнення з роботи виникла за період з серпня по грудень 2014 року включно. Судом встановлено, що за серпень і вересень 2014 року заборгованість по заробітній платі складала по 6000 грн. на кожний місяць. За жовтень і листопад 2014 року заборгованість дорівнювала по 1350 грн. на місяць. А у грудні 2014 року заборгованість складала 5843.47 грн. Виходячи з офіційних даних Міністерства статистики України індекс інфляції за період з вересня 2014 року по 22 червня 2015 року дорівнював 1.558%, з жовтня 2014 року по 22 червня 2015 року 1.511%, з листопада 2014 року по 22 червня 2015 року 1.477%, з грудня 2014 року по 22 червня 2015 року 1.449%, а з січня 2015 року по 22 червня 2015 року 1.407 %. Тому розрахунок компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати має бути таким: 6000 грн. (зарплата за серпень 2014 року) х 1.5585=9348 грн. 6000 грн. = 3348 грн. 6000 грн. (зарплата за вересень 2014 року)х 1.511%=9066 грн. 6000 грн.=3066 грн. 1350 грн.(зарплата за жовтень 2014 року) х 1.477%=1993.95 грн.-1350=643.95 грн. 1350 грн.(зарплата за листопад 2014 року)х1.449%=1956 грн.-1350грн.=606.15 грн. 5843 грн.(заплата за грудень 2014року)х1.407%=8221.10 грн.-5843грн.=2378 грн. Загальна сума компенсацій за вказаний період дорівнює 10042.20 грн. І вказану суму суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь позивача. Розрахунок [PERSON] вказаної компенсації, запропонований ним в його позовній заяві, не ґрунтується на законі і тому не може бути застосований апеляційним судом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не підлягають компенсації доходи, які мають одноразові виплати. До цих доходів відносяться одноразова вихідна допомога у розмірі трьох посадових окладів сумі 14479.20 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5682.18 грн., які стягнуті позивачу з відповідача попереднім заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 квітня 2015 року (а.с.4-5 том 1). Вказані доходи носять разовий характер і до них не застосовуються компенсаційні виплати у звязку з порушенням строків їх виплати. Тому в задоволені вказаної частини позовних вимог необхідно відмовити [PERSON] Заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, представник відповідача посилався на те, що рішенням Краматорського міського суду від 15 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 6 березня по 22 червня 2015 року 17858.28 грн. , сума компенсаційних виплат втрати частини заробітної плати в сумі 49066.76 грн. Разом вказані суми складають 66925.04 грн. (а.с.39-40 том 1). Ухвалою того ж суду від 11 липня 2016 року вказане заочне рішення скасоване, справа розглянута по суті і 17 лютого 2017 року ухвалене нове рішення, яке зараз переглядається апеляційним судом (а.с. 145 том 1, 93-94 том 2). Рішення суду від 15 вересня 2015 року і рішення від 22 квітня 2015 року виконані і позивач отримав повний розрахунок за рішеннями суду, у тому числі і за рішенням, що скасоване судом. Але, вказані факти не є підставою для відмови позивачу у задоволені його позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в новому періоді і компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Вони можуть бути враховані відділом державної виконавчої служби у випадку примусового виконання рішення апеляційного суду за заявою [PERSON] Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, не застосував норми процесуального та матеріального законодавства, що мали бути застосовані, неправильно вирішив спір. Тому у відповідності до статті 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]А.з підстав, що вказані вище. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243.60 грн.

Outcome: partial