Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

12 березня 2019\~року [PERSON], звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка»),\~про відшкодування моральної шкоди у звязку з\~ушкодженням здоровя, посилаючись на те, що він з 29.09.2006 по 19.01.2008 та з 15.10.2014 по 29.11.2017 працював в підземних шкідливих умовах на підприємстві відповідача, а у період з 23.08.2012 по 14.10.2014 у підземних умовах на підприємстві ТОВ «Криворіжшахтобуд». Всього у шкідливих умовах праці на вищевказаних підприємствах працював 6 років 6 місяців. Відповідач є правонаступником ТОВ «Криворіжшахтобуд». Внаслідок праці у шкідливих умовах, він отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК від 03.04.2018 позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у звязку з професійними захворюваннями, з яких 25% - сидеросилікоз та 5% - туговухість з подальшим переоглядом 01.03.2019. В подальшому при переогляді позивачу повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - сидеросилікоз, 15% - туговухість та встановлена третя група інвалідності, з подальшим переоглядом 01.02.2020. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих звязків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у звязку з загальною слабкістю, втомою, сильному кашлі, вираженій задишці, болі та важкості за грудиною, головному болю, запамороченнях, зниженні слуху, шумі в ушах, тривалий процес лікування хронічних професійних захворювань, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 150228,00 грн., яку просив стягнути з відповідача. 14 березня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди їх підприємством. Так, не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обовязкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір, який також вважають завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] в період з 29.09.2006 по 19.01.2008, з 15.10.2014 по 29.11.2017 та з 23.08.2012 по 14.10.2014 працював на підприємствах відповідача на посадах підземного гірничого майстра, начальника підземної дільниці, зокрема 6 років 6 місяців у шкідливих умовах. 29 листопада 2017 року звільнений за власним бажання з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України ( копія трудової книжки а.с. 32-39). 02 лютого 2018 року на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений начальником головного управління Держпраці у Дніпропетровській області [PERSON]. Професійне захворювання виникло за обставин праці в підземних умовах ШБУ ВАТ «Суха Балка», ТОВ «Криворіжшахтобуд», ПАТ «Євраз [PERSON]» та ПрАТ «Євраз [PERSON]», підземним начальником дільниці, гірничим майстром. Внаслідок недосконалості технології підземного будівництва, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничопрохідницького устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,4 рази перевищує ГДК (4,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88). Шум, еквівалентний рівень звуку, дБА:87 при гранично допустимому 80. (а.с. 21-24). Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК та довідки МСЕК Серії 12 ААА №050082 від 03.04.2018 позивачу [PERSON] первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в звязку з професійними захворюваннями з яких 25% по сидеросилікозі та 5% по нейросенсорній приглухуватості з 19.03.2018 по 01.04.2019 та наступним переоглядом 01.03.2019 ( а.с. 25). Відповідно до довідки МСЕК Серії 12ААА №054353 від 19.02.2019 позивачу [PERSON] повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності, у звязку з професійними захворюваннями з яких 45% по сидеросилікозі та 15% по нейросенсорній приглухуватості з 11.02.2019 по 01.03.2020 та наступним переоглядом 01.02.2020 (а.с.26). Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини,\~оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року\~, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~\~ Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~\~праці\~\~відповідно\~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України\~\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або\~\~внаслідок профзахворювання\~\~складається, зокрема, у фізичному болі, душевних\~\~стражданнях, які він поніс у зв'язку з\~\~ушкодженням здоров'я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності, яка встановлена не безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70 000,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial