Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до уточнених 12 березня 2015 року позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь половину сплаченого кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 9600,00 гривень та покласти на неї виплату половини невиплаченого кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором укладеним з Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" 18 вересня 2013 року № R53113463239B по 902,50 гривні щомісячно до повного погашення зобов'язань. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 2009 року він уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №201. [INFO] року у них народилась дитина, донька [PERSON], яка на даний час проживає разом з відповідачем. Аліменти на утримання дитини він сплачує добровільно. На даний час вони припини шлюбні стосунки, та перестали вести спільне господарство, тому він був змушений звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Першотравенського міського суду від 05 травня 2014 року їх шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі, він 18 вересня 2013 року уклав кредитний договір з ПАТ "ВТБ Банк" № R53113463239B на суму 35 000,00 гривень, строком 36 місяців, зі сплатою 15% річних. Згідно з умовами надання кредиту, а саме розрахунку орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, в строк до 18 вересня 2016 року, він зобов'язаний щомісячно сплачувати на рахунок банку 1805,00 гривень. Отримані кредитні кошти він витратив на придбання автомобілю марки DAEWOO SENS, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який, було зареєстровано на відповідача [PERSON]. Так як, відповідач самоусунулась від своїх обов'язків по сплаті кредиту, весь тягар по його погашенню ліг на нього. За період з травня 2014 року по березень 2015 року він самостійно погасив 19 200,00 гривень, про що свідчать копії квитанцій банку, додані до позовної заяви. Відповідач категорично відмовилась брати участь у погашенні заборгованості та компенсувати зроблені платежі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, представник [PERSON] надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилась, представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення з [PERSON] половини сплаченого кредиту у розмірі 9600,00 гривень. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14 листопада 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №201. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. 05 травня 2014 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано. 18 вересня 2013 року [PERSON] уклав кредитний договір з ПАТ "ВТБ Банк" № R53113463239B на суму 35 000,00 гривень, строком 36 місяців, зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення до 18 вересня 2016 року. Відповідно до п.1 кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику, грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі, а також правилах споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ "ВТБ Банк" у сумі 35 000,00 гривень на строк до 18 вересня 2016 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних, або в іншому розмірі, передбаченому цим договором. Отримані кредитні кошти позивач витратив на придбання автомобілю марки DAEWOO SENS, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який 18 вересня 2013 року, було зареєстровано на [PERSON]. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль DAEWOO SENS, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був придбаний сторонами саме під час шлюбу, належав їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи за кредитним договором № R53113463239B, укладеним 18 вересня 2013 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON], після розірвання шлюбу за період з травня 2014 року по березень 2015 року позивачем було сплачено 19 200,00 грн. в рахунок погашення кредиту. Оскільки автомобіль, як зазначалось вище, належав сторонам на праві спільної сумісної власності, а також зобов'язання за вищевказаним кредитним договором під час шлюбу сторони несли спільно, тому суд вважає, що саме грошові кошти, які сплачені відповідачем після розірвання шлюбу, підлягають поділу та стягненню з позивача на користь відповідача в сумі 9600 грн., виходячи з розрахунку: (19 200,00 грн. : 2 = 9600,00 грн.). Що стосується позовних вимог позивач, щодо покладення на відповідача [PERSON] половини невиплаченого кредиту та відсотків за користування кредитом за кредитним договором укладеним між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] 18 вересня 2013 року № R53113463239B по 902,50 гривень щомісячно до повного погашення зобов'язання, то вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "ВТБ Банк" не надавав згоди на розподілення боргу за договором про надання споживчого кредиту № R53113463239B від 18 вересня 2013 року, між [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не звертався до ПАТ "ВТБ Банк" з проханням про розподілення боргу між ним та [PERSON] З чого вбачається, що правові підстави для розподілення боргу за договором про надання споживчого кредиту між сторонами відсутні. Відмова у задоволенні вищезазначених позовних вимог, не позбавляє позивача можливості в подальшому звернутись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] грошових коштів в якості компенсації його витрат по сплаті кредитних зобов'язань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial