Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

17 лютого 2020 року представник позивача за довіреністю Кіріченко В.М. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 13.03.2013, без номера, відповідач отримала кредит у розмірі 9000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифами Банку складає між сторонами Договір (далі - Договір від 13.03.2013), що підтверджується підписом у заяві та надала право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору від 13.03.2013, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобов`язання за Договором від 13.03.2013 виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 30.11.2019 порушила зобов`язання за Договором від 13.03.2013, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 16431,59 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 8526,90 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6646,04 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина), та штраф (процентна складова) - 758,65 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у зазначеному розмірі та сплачені судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.03.2020 позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» передано на розгляд до Згурівського районного суду Київської області. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21.05.2020 справу клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Відповідне оголошення про розгляд справи було опубліковане також на веб-порталі судової влади України. Представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 13.03.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір, без номера, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.9, 10, 11-34, 42-43 - копії Анкети-заяви, Витягу із Тарифів, Витягів із Умов та Тарифів, Витягу із Статуту). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця анкета-заява разом із Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256. Проте під документами, які зазначені в анкеті-заяві, тобто в Умовах, Правилах та Тарифах, які визначають такі істотні умови договору як розмір відсотків та штрафи, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредиту та відсотків), підпис відповідача відсутній. Пам?ятку клієнта банку позивач взагалі не додав до позовної заяви. Позивач також не навів інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов Договору від 13.03.2013, крім зазначених вище, і з якими, як вважає позивач, відповідач був ознайомлений. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором станом на 31.07.2019 становить 11382,85 грн та складається із заборгованості за кредитом - 8526,90 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6646,04 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина), та штраф (процентна складова) - 758,65 грн, (а.с.5-8 - розрахунок). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. При цьому матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані позивачем Витяги з Умов та Тарифів розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, саме у зазначеному в цих документах, що були додані банком до позовної заяви, розмірах та порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджується постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16-ц15) й не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, надані позивачем Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем Договором від 13.03.2013, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг. Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов?язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за № 342/180/17 від 03.07.2019, при розгляді аналогічної справи, в цьому випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником кредитор дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення Договору) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з?ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.51 - адресна довідка). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору від 13.03.2013, враховуючи, що фактично отримані та використані нею кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8526,90 грн. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1090,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, зокрема щодо стягнення із відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом та штрафів, оскільки вимоги в цій частині є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 13.03.2013, а Витяг з Умов та Тарифів не можуть вважатися складовою частиною спірного цього Договору. Вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов?язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред?явив. На підставі викладеного,

Outcome: partial