Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Відповідно до укладеного договору № DNH4KP87390160 від 20.09.2006 року [PERSON] 20.09.2006 року отримав кредит у розмірі 2882,19 грн. на строк 12 місяців по 20.09.2007 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приват Банк" не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву у якій просить проводити слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надіслав письмове клопотання, в якому просить справу за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20.09.2006 року слухати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається із договору кредиту, який був укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON], 20.09.2006 року, останньому надано кредит у розмір 2882,19 грн. на строк 12 місяців по 20.09.2007 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 256 ПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу. Відповідно до ст. 257 ПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Згідно ст. 267 ч. 3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В силу вимог п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023- XII від 12.05.1991 року кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачено, що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Враховуючи те, що ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦПК України є підставою для відмови у позові. Як вбачається із штампа вхідної кореспонденції позовна заява позивача ПАТ КБ "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла на адресу суду лише 04.07.2013 року. Крім цього у змісті позовної заяви позивач не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його поновлення. Зважаючи на наведене в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід відмовити, оскільки позивачем пропущений трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав. На підставі ст.ст. 72, 256, 257, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed