Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму пенсії, надміру виплаченої відповідачу внаслідок зловживань з боку відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, у період з 03.05.2013р. по 30.04.2014р. відповідач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська та, отримував пенсію за віком, яку, на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було призначено відповідачу зі зниженням пенсійного віку. При цьому, через зловживання з боку відповідача, а саме, в результаті подання останнім документів з явно неправильними відомостями, у період з 03.05.2013р. по 30.04.2014р. позивачем було надміру сплачено пенсію відповідачу у розмірі 17 620,68 грн., яку відповідач відмовляється повернути позивачу у досудовому порядку. Враховуючи, що, відповідачу припинено виплату пенсії, просить суд, на підставі ст.ст.49, 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стягнути з відповідача на користь позивача суму пенсії, надміру виплаченої відповідачу у розмірі 17 620,68 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, та, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. згідно ст.102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Згідно ст.49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003р., виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості. Згідно ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003р., суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. Згідно ст.103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії….. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, з 03.05.2013р. по 30.04.2014р. відповідач [PERSON] перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Дніпродзержинська, та, отримував пенсію за віком, яка була призначена відповідачу зі зниженням пенсійного віку, на підставі ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розпорядженням від 05.05.2014р. (а.с.6), позивач припинив виплату пенсії відповідачу до з'ясування права відповідача на вищевказану пенсію. Як вбачається зі змісту запиту від 26.03.2014р., направленого позивачем на адресу Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, підставою для перевірки та з'ясування питання щодо наявності права відповідача на вищевказану пенсію, є те, що, за даними трудової книжки відповідача, останній, починаючи з 1981р. по 1986р. працював в районах Крайньої Півночі; з 16.07.1986р. по 1987р. на Ровенській АЕС; з 27.10.1987р. по 1997р. - працював в районах Крайньої Півночі; з 1997р. по 1999р. перебував на обліку в Дніпродзержинському центрі зайнятості. Припинивши виплату пенсії відповідачу, позивач, посилаючись на те, що, відповідач не мав права на вищевказану пенсію, оскільки не проживав у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках, просить суд, на підставі ст.ст.49, 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», стягнути з відповідача сплачену відповідачу пенсію за період з 03.05.2013р. по 30.04.2014р. у розмірі 17 620,68 грн. Згідно ст.101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно ст.15 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом. Згідно ст.11 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» N 796-XII від 28.02.1991р., до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; Відповідно до ст.15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» N 796-XII від 28.02.1991р., підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування. Згідно ст.65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» N 796-XII від 28.02.1991р., потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Згідно п.7 Постанови Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" N 22-1 від 25.11.2005р., до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"). Згідно копії посвідчення (а.с.11), та, згідно оглянутого судом в судовому засіданні оригіналу посвідчення, 16.12.1992р. Волинська облдержадміністрація видала відповідачу [PERSON] посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках (Категорія 3). Вказане посвідчення надає право відповідачу на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно довідки, наданої Куклинською сільською радою Маневицького району Волинської області (а.с.14), відповідач [PERSON], [INFO], дійсно з дня народження і по 30.11.1997р. проживав та був зареєстрований в [INFO], яке, відповідно до Постанови КМУ №106 від 23.07.1991р. належить до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно довідки №141 (а.с.15), наданої Маневицькою районною державною адміністрацією 11.09.2012р., відповідач [PERSON], [INFO], постійно проживав на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або станом на 01.01.1993р., а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3-х років у с. Кукли Маневицького району Волинської області з 02.05.1959р. по 30.11.1997р. Вказана довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 3, відповідно до ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області здійснено перевірку достовірності видачі довідки про факт проживання відповідача на забрудненій території, та, 10.04.2014 року складено Акт зустрічної перевірки достовірності видачі довідки про факт проживання відповідача на забрудненій території (а.с.13), у якому зазначено, що, первинні документи, використані при проведенні перевірки достовірні, та надані у повному обсязі. Крім того, у вищевказаному Акті зазначено, що, відповідач [PERSON], [INFO], був зареєстрованим в [INFO] з 01.01.1986р. по 30.11.1997р. Таким чином, відомості, зазначені у вищевказаному Акті зустрічної перевірки достовірності видачі довідки про факт проживання відповідача на забрудненій території, підтверджують відомості, зазначені у довідці, наданої Куклинською сільською радою Маневицького району Волинської області (а.с.14) та довідці №141 (а.с.15), наданої Маневицькою районною державною адміністрацією 11.09.2012р. Вищевказана обставина, в свою чергу, свідчить про достовірність відомостей, викладених у документах, на підставі яких відповідачу було призначено пенсію; а також спростовує ствердження позивача про наявність підстав для застосування наслідків, встановлених ст. 49, 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003р. При цьому, згідно довідки, наданої будівельною фірмою «Риф» №1243 від 01.10.2014р., відповідач [PERSON], [INFO], працював каменярем у спеціалізованій ланці каменярів комплексної бригади з 09.02.1988р. по 29.02.1996р. вахтовим методом, тобто періодично, що, в свою чергу, також спростовує ствердження позивача про не проживання відповідача на території, що належить до зони гарантованого добровільного відселення. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, суд, приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed