Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Фермерське господарство «Артем і Я» (по тексту ФГ «Артем і Я», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області (по тексту Білогірська селищна рада, відповідач 1), [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач 2), [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач 3) про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду заяви від 06.06.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; визнання незаконними рішень за №8-17/2017 та №9-17/2017 від 22.06.2017 року кожне та скасування права власності на земельні ділянки, площею 0, 46 га кадастровий номер 6820355000:01:001:0240 та площею 0, 15 га кадастровий номер 6820355000:01:001:0239, припинивши його; зобов`язання терміново розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням представника позивача, ФГ «Артем і Я» є юридичною особою, яке не має у своїй власності земель та здійснює господарську діяльність орендуючи її у власників земельних часток (паїв) та органів місцевого самоврядування. На думку позивача вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог слід врахувати положення ст. 31 Земельного кодексу України (по тексту ЗК України) та ч.ч. 1, 2 та ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство». Також акцентує увагу і на ч. 2 ст. 120 ЗК України, згідно якої випливає, що якщо жилий\~будинок,\~будівля або\~споруда розміщені\~на земельній\~ділянці,\~що перебуває\~у користуванні,\~то в\~разі набуття\~права власності\~на ці\~об`єкти\~до набувача\~переходить право\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~вони розміщені,\~на тих\~самих умовах\~і в\~тому ж\~обсязі,\~що були\~у попереднього\~землекористувача. Крім того, як вважає позивач необхідно врахувати, що ФГ «Артем і Я» утворилося після реорганізації та припинення діяльності колишньої агрофірми імені Б. Хмельницького смт. Білогір`я, майно якої було розпайоване між її колишніми членами і вже виділене в натурі його пайовиками. При цьому зазначає, що виділення проводилося згідно Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» з подальшими змінами і доповненнями та Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», будь-які спори щодо виділення майна між колишніми членами були відсутні. За покликання позивача частина нерухомого майна, яке знаходиться по [ADDRESS] , в тому числі свинарник-маточник з прибудовами та заправками ПММ було виділено пайовикам членам колишньої агрофірми імені Б. Хмельницького, викуплено ФГ «Артем і Я» та передано йому цілісним майновим комплексом на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Зазначає, що ФГ «Артем і Я» 01.06.2016 року звернулося до Білогірської селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за юридичною адресою, яка була зареєстрована 06.06.2016 року у книзі заяв такої селищної ради. На думку позивача, всупереч на те, що відповідач 1 була зобов`язана розглянути вказану заяву у законодавчо встановлений місячний термін, однак будь-якого рішення не прийнято. \~ \~ \~ \~ Крім того, вказує, що відповідачем 1 незаконно рішеннями за №8-17/2017 та №9-17/2017 від 22.06.2017 року затверджено технічну документацію про передачу в приватну власність [PERSON] та [PERSON] земель, площею 0, 46 га та 0, 15 га відповідно, які належать до санітарної будівлі, і не можуть бути виділені громадянам, яким не належить приміщення свинарника. Як вважає позивач вказані вище обставини свідчать про порушення його прав та невиконання посадовими особами відповідача 1 приписів Закону України «Про фермерське господарство», ЗК України, ветеринарно-санітарних вимог та державних будівельних норм України. У судових засіданнях представник позивача вказувала на незаконність дій відповідача 1, що призвели до протиправної передачі відповідачам 2 та 3 земельних ділянок, що по [ADDRESS] , площею 0, 46 га та 0, 15 га відповідно, і як наслідок порушення прав ФГ «Артем і Я». На думку представника позивача, нею в установлений законом спосіб відповідними доказами доведено про не розгляд поданої заяви ФГ «Артем і Я» від 06.06.2016 року та подальшу незаконність прийняття оспорюваних у справі рішень відповідача 1, що тягне за собою припинення права власності на земельні ділянки відповідачів 2 та 3 та зобов`язання першого розглянути вказану заяву. Відповідач 1 явку свого уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому процесуальному порядку. Своєю письмовою заявою від 05.08.2018 року №354 (вх.№10582/18 від 17.09.2018 року) повідомив, що оспорювані у справі рішення №8-17/2017 та №9-17/2017 від 22.06.2017 року прийнято сесією Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області у відповідності до ст. 123 ЗК України. Зазначив, що при реєстрації земельної ділянки у відділі Держгеокадастру в Білогірському районі присвоюється кадастровий номер ділянці, якому передувала перевірка обмежень та обтяжень, яких не було виявлено. Згідно цієї ж заяви просив проводити судовий розгляд за відсутності свого представника. Представники відповідачів 2 та 3 у судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, представник відповідача 2 вважає, що позовна заява містись неправдиві відомості та посилання, перекручену інформацію і свідчить про безпідставне намагання позбавити відповідачів 2 та 3 права власності на земельні ділянки, зокрема права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,46 га з державним кадастровим номером 6820355000:01:001:0240, яка належить їй на праві власності, набутому відповідно до чинного законодавства України. На думку представника відповідача 2, доводи позивача, що частина нерухомого майна, в тому числі свинарник-маточник з прибудовами та заправка ПММ по [ADDRESS] було викуплено Фермерським господарством «Артем і Я» на підставі Акту видачі майна від 25.03.2014 року і накладної №2 від 25.03.2014 року, технічними паспортами тощо не свідчать про порушення будь-яких, тим більше з врахуванням того, що жодний із вказаних документів не є правовстановлюючим. Просив врахувати, що на його думку є суттєвим в контексті вирішення спору по суті, те, що право власності у позивача на вказане ним майно виникло вже після звернення до суду в квітні 2018 року. Зазначив, що витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наявний в матеріалах справи свідчить лише про реєстрацію права власності 16.04.2018 року на підставі свідоцтва про майновий сертифікат. Тобто, на час оформлення права власності відповідача 2 по справі на земельну ділянку жодного правовстановлюючого документа у позивача по справі на вказану будівлю не було. Також, за покликанням представника відповідача 2, позивач взагалі не звертався до Білогірської селищної ради із заявою щодо оформлення права власності на будь-яку земельну ділянку по [ADDRESS] . У частині заявлених позовних вимог щодо не розгляду заяви від 06.06.2016 року вважає, що позивачем взагалі не доведено, що будь-яке звернення мало місце. Крім того, вказав, що дійсно рішенням Білогірської селищної ради від 22.06.2017 року було затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] і заява на отримання дозволу для виготовлення технічної документації була подана останньою 14.04.2015 року. Тим самим відповідачу 2 ще задовго до вказаного нібито звернення позивача до Білогірської селищної ради було надано дозвіл на виготовлення відповідної документації. При цьому, представник відповідача 2 додатково пояснив, що оскільки в судовому порядку захисту підлягає порушене право, що підтверджується і судовою практикою, то незрозуміло яке саме право позивача порушено і яке саме право позивач хоче захистити. На його думку, позивач за допомогою судового рішення намагається підмінити поняття і протиправним та незаконним способом закріпити за собою певні права на будівлю по [ADDRESS] , так як\~жодних прав Фермерське господарство «Артем і Я» на таке майно на момент оформлення права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6820355000:01:001:0240, що належить на праві власності [PERSON] взагалі не мало. Представники відповідача 3 погодилися з доводами представника відповідача 2 та просили їх врахувати, вказуючи на повну необґрунтованість позовних вимог. Додатково вказали, що [PERSON] у законний спосіб звернулася до уповноваженого органу відповідача 1, який в свою чергу в установленому порядку прийняв рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Також зазначали на відсутність у позивача права власності на будь-яке майно, що по [ADDRESS] , а відтак і на відсутність порушеного права, яке підлягало б захисту в судовому порядку. При цьому за покликанням представника відповідача 3, позивач заявляючи вимоги щодо визнання незаконними рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність не врахував ту обставину, що в разі прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта, який застосовується одноразово, останній після реалізації вичерпує свою дію фактом виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Тим самим обраний позивачем спосіб захисту порушених прав в будь-якому випадку не забезпечує їх реального захисту. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів 2 та 3, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, спірні правовідносини урегульовані нормами як цивільного, так і земельного законодавства. Як встановлено судом та вбачається з журналу реєстрації заяв громадян і юридичних осіб до сесій Білогірської селищної ради у 2015-2016 роках (а.с. 20, т. 1; а.с. 98, 131 т. 2) ФГ «Артем і Я» зверталося з заявою від 08.06.2016 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації по [ADDRESS] . При цьому, будь-які дані про надходження інших заяв позивача у червні 2016 року такий журнал не містить. Натомість, слід врахувати і те, що журнал реєстрації заяв громадян і юридичних осіб до сесій Білогірської селищної ради у 2015-2016 роках містить ще 2 (два) записи від 08.06.2016 року про надходження заяв від [PERSON] та [PERSON] про надання ним дозволів на виготовлення технічної документації. Слід вказати, що за приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Долучена ФГ «Артем і Я» до матеріалів справи заява від 01.06.2016 року з поміткою як копія (а.с. 19, т. 1) по своїй суті не може являться ані копією, ані оригіналом документа, оскільки за покликання представника позивача остання виготовлена шляхом роздрукування електронного шаблону та його подальшого підписання, що відповідав оригінальному примірнику, який подався на розгляд відповідача 1 та був зареєстрований 06.06.2016 року. Крім того, слід звернути увагу, що копія заяви ФГ «Артем і Я» за підписом [PERSON] як в.о. голови фермерського господарства без номеру та дати (а.с. 36 т. 1), хоча і містить покликання у своєму тексті про заяву від 01.06.2016 року та її реєстрацію 06.06.2016 року, однак по своїй суті не підтверджує відомостей, які містить у своєму тексті. На думку суду, вказані вище докази не є достатніми, так як у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на ту обставину, що заява ФГ «Артем і Я» від 06.06.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки подавалася для розгляду відповідачу 1, ним же зареєстрована, та, як наслідок підлягала розгляду у визначеному порядку для розгляду таких заяв. \~ \~ \~ \~Показання свідків, допитаних в ході судового розгляду на підставі клопотання представника позивача також не дозволяють прийти до висновку про саму наявність та факт реєстрації заяви ФГ «Артем і Я» від 06.06.2016 року. \~ \~ \~ \~При цьому, на думку суду, показання свідка [PERSON] , який з його слів був селищним головою Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області у 2010-2018 рр., не підтверджують надходження від позивача заяви саме від 06.06.2016 року і саме з того питання відносно якого заявлено позовну вимогу про її не розгляд відповідачем 1. З огляду на відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду відповідачем 1 заяви позивача від 06.06.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то похідна позовна вимога про зобов`язання терміново розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки також не підлягає до задоволення. Судом також встановлено, що Білогірська селищна рада Білогірського району Хмельницької області своїм рішенням від 22.06.2017 року за №8-17/2017 затвердила технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та згідно додатку 1 передала відповідачу 2 [PERSON] у власність земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с. 96, т. 1). Згідно рішення Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 22.06.2017 року за №9-17/2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та згідно додатку 1 передано відповідачу 3 [PERSON] у власність земельну ділянку,площею 0, 1500 га по [ADDRESS] (а.с. 97, т. 1). Суд констатує, що як і технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , кадастровий номер земельної ділянки 6820355000:01:001:0240, так і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6820355000:01:001:0239 не вказують на порушення відповідачами 2 та 3 вимог чинного законодавства, що регулюються такі правовідносини. Також, вказані матеріали не підтверджують прав ФГ «Артем і Я» щодо власності та/або користування земельними ділянками з кадастровими номерами 6820355000:01:001:0240, 6820355000:01:001:0239, що по [ADDRESS] . У частині покликань позивача щодо порушення його прав та законних інтересів прийняттям відповідачем 1 зазначених вище рішень, суд вказує на наступне. Так, позивач зазначає, що частина нерухомого майна, в тому числі свинарник-маточник з прибудовами та заправка ПММ по [ADDRESS] було викуплено Фермерським господарством «Артем і Я» та передано йому цілісним майновим комплексом на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий пай), що як вказує підтверджено витягом з протоколу №1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин від 20.03.2014 року, актом видачі майна від 25.03.2014 року, актом прийому-передачі від 25.03.2014 року та накладною №2 від 25.03.2014 року, технічними паспортами. Разом з тим, суд вказує на ту обставину, що документи, на які покликається позивач не є правовстановлюючими, а саме право власності за ФГ «Артем і Я» на нерухоме майно, що по [ADDRESS] зареєстровано тільки 04.04.2018 року, тобто вже після звернення його 21.03.2018 року до суду з позовом, який є предметом розгляду, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 120706019 від 16.04.2018 року. Як свідчать матеріали справи, що не спростовано представником позивача, будь-якими правами на нерухоме майно, що по [ADDRESS] , як на момент оформлення права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 6820355000:01:001:0240 та 6820355000:01:001:0239, належними відповідачам 2 та 3, у період на який вказує, так і на дату звернення до суду з позовом, ФГ «Артем і Я» не мало. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України) та при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України). За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд, констатує, що установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. \~Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, необхідно враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених\~статтями 140-149 Земельного кодексу України. \~Згідно зі\~статтею 152 Земельного кодексу України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. \~Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до вимог частини першої\~статті 155 Земельного кодексу України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 Цивільного кодексу України\~визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої\~статті 393 цього Кодексу\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Розглядаючи позов на підставах заявлених ФГ «Артем і Я», також необхідно вказати та врахувати, що Верховний Суд України у постанові від 11.11.2014 року у справі №21-405а14 зробив правовий висновок про те, що в разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, який застосовується одноразово, після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладення договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. Окремо слід акцентувати, що підстави припинення права власності на земельну ділянку\~визначені ст. 140 ЗК України та по своїй суті не підлягають якомусь розширеному тлумаченню, натомість позивач не вказав жодної підстави з цього переліку для позбавлення права власності на земельні ділянки відповідачів 2 та 3. Крім того, з огляду на предмет та підстави позову, відсутнє будь-яке правове підгрунття для примусового припинення у судовому порядку\~права власності відповідачів 2, 3 на належні їм земельні ділянки. Відповідно до\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. \~ \~ \~ \~ На думку суду, з огляду на зазначене вище є підстави вважати неналежним обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав та недоведеність обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин та оцінки наданих сторонами доказів, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України\~відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed