Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми авансового платежу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на початку листопада 2012 року між ним, [PERSON], та [PERSON] (далі - Відповідач) була досягнута домовленість щодо укладання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], та яка належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на житло. За домовленістю між сторонами відповідач зобов'язувався продати вказану квартиру, позивач купити її за суму, еквіваленту 5 000 (п'ять тисяч) доларів США 00 центів, що на той момент складало 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. Окрім цього, далі позивач вказує, що він з відповідачем також домовився, що розрахунок буде проводити частками, перший внесок буде складати 1 500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США 00 центів, що в еквіваленті складало 13 000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп., наступний - 1 250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) доларів США 00 центів, що в еквіваленті складало 11 000(одинадцять тисяч) грн. 00 коп., і далі по мірі отримання ним заробітку, а у свою чергу відповідач зобов'язався оформити всі необхідні правовстановлюючі документи та укласти договір купівлі - продажу квартири після повного розрахунку. Далі позивач зазначає, що в підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання в рахунок належних з нього за договором платежів він 18.12.2012 року передав [PERSON] аванс у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп., що на той момент було еквівалентно - 1 500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США 00 центів, а протягом 2013 року додатково передав відповідачу суму у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп., що на той момент було еквівалентно - 1 250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) доларів США 00 центів, та всього передав 24 000(двадцять чотири) грн. 00 коп., що на той момент було еквівалентно - 2 750 (дві тисячі сімсот п'ятдесят) доларів США 00 центів. Позивач зазначає, що у січні 2014 року він, [PERSON], запропонував відповідачу [PERSON] отримати від нього остаточний платіж, однак останній відмовився його приймати і взагалі заявив йому, що відмовляється продавати йому свою квартиру. У зв'язку з тим, що договір купівлі - продажу квартири так і не був укладений, відповідач ухиляється від повернення грошей, позивач вказує, що він змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на свою, [PERSON], користь суму авансового платежу у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., а також, витрати за надання юридичної допомоги у розмірі 600 (шістсот) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 549 (п'ятсот сорок дев'ять) грн. 70 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити по мотивам, що викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме: тільки в частині авансового платежу у розмірі 24 000 (двадцять чотири) грн. 00 коп., в іншій частині позовних вимог просив відмовити з огляду на безпідставність позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми авансового платежу, підлягають частковому задоволенню з огляду на нижченаведене. Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що протягом грудня 2012 року та наступного 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 24 000 (двадцять чотири) грн. 00 коп. Судом також встановлено, що така грошова сума передавалась з метою укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Однак на час передачі таких грошових коштів будь-яких договорів, у тому числі, попередніх з їх подальшим нотаріальним посвідченням, між сторонами укладено не було. Означені обставини, у тому числі факт передачі та отримання такої грошової суми у розмірі 24 000 (двадцять чотири) грн. 00 коп., сторони у судовому засіданні визнали, та не заперечували. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином суд вважає доведеним обставину передачі відповідачеві із боку позивача означеної грошової суми. Частина 2 ст. 151 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають, у тому числі, з угод (договорів) як передбачених законом, так і не передбачених законом, але таких, що не суперечать йому. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зокрема, істотними є умови, що визнані такими законом або необхідні для даного виду договорів, а також ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки в даному випадку договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, суд визнає суму у розмірі 24 000 (двадцять чотири) грн. 00 коп., яка були передана позивачем відповідачу, - авансом, якій підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він надавався. Суд не може погодитись із доводами позивача, що така сума повинна бути проіндексована в залежності від курсу іноземної валюти - долару США, адже відповідно до приписів ст.192 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» єдиною платіжною валютою на території України є гривня. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано в гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законом не передбачено здійснення розрахунків між фізичними особами - резидентами України у іноземній валюті під час укладання договір купівлі-продажу нерухомого майна на території України, а тому суд повинен виходити з того, що розрахунки сторін повинен був відбуватись у національній валюті, а не доларах США. За загальним правило позивач має право на стягнення, крім суми основного боргу, відповідних інфляційних втрат та 3% річних. (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Судом було роз'яснено позивачеві його право на зміну підстави та предмету позову, однак позивач вказаним правом не скористався, позов підтримував в первісній редакції. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. З огляду на наведені вимоги процесуального закону, суд розглядаючи справу виключно в межах позовних вимог, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми, яка була отримана відповідачем від позивача у якості авансу, в розмірі 24 000(двадцять чотири) грн. 00 коп. Щодо стягнення витрат із відповідача у вигляді послуг з надання юридичної допомоги позивачеві вартістю 600 (шістсот) грн., суд виходить з наступного. Відповідно до п. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією при КМУ 01.10.1999р., єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар, який має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтований за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару до уваги беруться такі фактори, як обсяг часу та роботи, які вимагаються для належного виконання доручення, необхідність виїзду у відрядження, важливість доручення для клієнта, роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт, особливі вимоги клієнта щодо строків виконання доручення, професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката, витрати адвоката, пов'язані з виконанням процесуальних дій у справі (копіювання документів, ознайомлення з матеріалами справи, збір доказів тощо). Згідно зі ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата допомоги адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином та юридичною особою (адвокатським об'єднанням) чи безпосередньо адвокатом. Суд може, враховуючи обсяг допомоги адвоката й витрачений ним час, зменшити розмір відшкодування цих витрат. Разом з цим, особа, яка надавали юридичні послуги позивачеві участь в справі не приймала, розрахунок витрат на правову допомогу із зазначенням часу та обсягу наданих послуг також не було представлено суду й з боку позивача, у зв'язку з чим суд критично відноситься до розміру витрат на правову допомогу у вказаному розмірі, що були понесені позивачем, а тому не знаходить підстав для стягнення з відповідача означених витрат на правову допомогу. Разом із цим, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial