Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що між ними 12.07.2018 року Первомайським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 214. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинені через відсутність кохання та взаємоповаги, байдужості до життя та поблем один одного. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб носить формальний характер, отже просить розірвати шлюб між ними. Позивач на судове засідання надала заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити його та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач на судове засідання надав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, 12.07.2018 року Первомайським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 214. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище " [PERSON] " на прізвище чоловіка - " [PERSON] " (а.с.3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сім`я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки відповідач визнав позов позивача і визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України, є підстави для розірвання шлюбу сторін, при цьому позивачу, після розірвання шлюбу, слід відновити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір"у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 420,40 грн., з державного бюджету - повернути позивачу судовий збір в сумі 420,40 грн.

Outcome: approved