Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

11.02.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» про захист, честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, в якій позивач просив суд: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ТОВ «ОМЕГА» (ЄДРПОУ 30982361) у електронному листі, що було розповсюджено з електронної пошти [INFO] на адресу [INFO] та вивішено на дошках оголошень у магазинах, а саме: « [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем»; зобов`язати ТОВ «ОМЕГА» спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом направлення електронного листа всім співробітникам зазначеного товариства з копією на електронну адресу позивача та шляхом розміщення цього листа на дошках оголошень у магазинах ТОВ «ОМЕГА» протягом 3-х робочих днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, з наступним текстом спростування: «20.01.2021 р. електронним листом від Департаменту безпеки було викладено недостовірну інформацію відносно [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, а саме те, що його було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем»; стягнути з ТОВ «ОМЕГА» на його користь в розмірі 300 00,00 грн. та понесені витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 29.04.2014 року по 02.06.2019 року працював у ТОВ «ОМЕГА» начальником відділу безпеки у відділі безпеки супермаркету «Варус-510», з 03.06.2019 року був переведений на посаду начальника відділу безпеки Київського регіону. 07.12.2020 року він звільнився з ТОВ «ОМЕГА» за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КзпП, наказу № 233-КП від 07.12.2020 року, про що свідчить запис у його трудовій книжці. 20.01.2021 року його колишні колеги з ТОВ «ОМЕГА» почали йому телефонувати та повідомили, що всім співробітникам відповідача було надіслано електронний лист, у якому повідомлено про те, що його було звільнено з ганьбою з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей компанії шляхом зловживання службовим становищем, також цей лист було вивішено в магазинах відповідача на дошках оголошення в їдальнях. В наслідок цього інформація, що його начебто було звільнено з ганьбою за розкрадання шляхом зловживання своїм службовим становищем, стала відома всім його колегам, співробітникам та керівництву охоронних компаній, з якими він працював. Відповідно до офіційного сайту відповідача кількість співробітників складає 6700 осіб, тобто цю інформацію отримали як найменше вказана кількість співробітників. Він був дуже здивований, так як вказана інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, при звільненні жодних претензій до виконання своєї роботи, тим паче обвинувачень у привласненні товарно-матеріальних цінностей компанії, він не отримував, навпаки Київський регіон мав найкращі показники серед усієї торгівельної мережі відповідача. Взагалі він працює у сфері охорони на посаді начальника служби безпеки з 2008 року, за весь час його роботи у відповідача до нього жодного разу не було застосовано доган. До того ж в грудні 2020 року на прохання в.о.директора безпеки [PERSON] він зустрічався з представником охоронної компанії, що раніше надавала охоронні послуги відповідачу, і при цих зустрічах відповідач користувався його діловою репутацією, його авторитетом у певних колах та його ім`ям, які його знають як порядну та чесну людину та справедливого керівника. Викладена у листі інформація позбавила його певної ділової репутації у своєму діловому колі та коли він зможе відновити свою репутацію невідомо. Поширенням вказаної інформації відповідач створив його негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, майбутніх роботодавців, порушив його честь та гідність, його авторитет та позбавив його поваги, оскільки його професійна діяльність як керівника служби безпеки полягає саме у зберіганні (охороні) товарно-матеріальних цінностей та захисту інтересів свого роботодавця. Позивач зазначає, що всі ці запитання щодо інформації, яка викладена в листі, що надходили від колишніх колег та керівників і співробітників охоронних компаній, з якими він співпрацював, ввели його у смуту та доставили йому душевного болю, він позбувся сну та наповнився хвилюванням щодо свого майбутнього, щодо свого працевлаштування та утримання матері-пенсіонерки, брата-інваліда 1 групи. Викладена інформація порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, заподіяла йому моральну шкоду, яку він оцінює в 300 000,00 грн., що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року розгляду даної справи визначено суддю Кудрявцеву Т.О. Ухвалою від 11.02.2021 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 23.03.2021 року відкрито провадження у справі, визначено про її розгляд в загальному позовному провадженню з призначенням проведення підготовчого засідання. Ухвалами суду від 22.04.2021 року, 27.04.2021 року за клопотанням позивача визначено про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EasyCon». Представником відповідача 24.05.2021 року подано до суду Відзив на позов, у якому заперечення проти позову обгрунтовуються тим, що ТОВ «Омега» ніколи не здійснювало розсилку зазначеного позивачем повідомлення та не розміщувало його в їдальнях магазинів; позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував факт розповсюдження товариством повідомлення про те, що його було звільнено з ганьбою з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей компанії шляхом зловживання службовим становищем. Твердження позивача про те, що при звільненні жодних претензій до виконання своєї роботи, та щодо привласнення товарно-матеріальних цінностей він не отримував, не відповідають дійсності, оскільки факт привласнення товарно-матеріальних цінностей позивачем та недобросовісного виконання своїх трудових обов`язків підтверджуються його пояснювальною запискою від 27.11.2020 року, пояснювальною запискою [PERSON] від 01.12.2020 року, відео, яке фіксує факт несанкціонованого вивезення товарно-матеріальних цінностей компанії. Оскільки ТОВ «Омега» не здійснювало будь-яких неправомірних дій шляхом оприлюднення недостовірної інформації у відношенні позивача вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн. вважає неправомірними. 27.05.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначив, що доказом розповсюдження ТОВ «Омега» зазначеного в позові повідомлення є сама долучена до позову копія вказаного електронного листа, який було надіслано Департаментом безпеки 20.01.2021 року о 15:45 з електронної адреси [INFO] всім співробітникам відповідача, крім того, було надано інформацію, що домене ім`я [INFO] належить ТОВ «Омега», тобто електронна адреса також належить даному товариству; до позову також було надано фотокартку з дошки в їдальні одного з магазинів, на якій можна побачити, що лист розміщений біля іншої інформації; доказів того, що електронна адреса [INFO] не належить ТОВ «Омега» до відзиву не надано; вказаний електронний лист було надіслано 20.01.2021 року, в той час як він звільнився 07.12.2020 року; обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, по відношенню до нього щодо привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання службовим становищем немає. 04.06.2021 року представником відповідача до суду подані заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що ТОВ «Омега» не здійснювало розповсюдження повідомлення про те, що позивача було звільнено з ганьбою з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання службовим становищем; та вказано про те, що електронні докази, які долучені позивачем в копіях, та не зазначено, де зберігаються оригінали цих доказів, що ставить під сумнів той факт, що вони взагалі існують. 07.06.2021 року до суду від позивача надійшла письмова Відповідь на Відзив на позовну заяву, в якому він крім вищевказаних доводів, викладених в відповіді на відзив, також зазначає про те, що відповідно до запису №20 від 07.12.2020 року в його трудовій книжці його було звільнено за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КзпП України; надання будь-яких пояснень та відеозапис саме по собі не надає права відповідачу в поширенні інформації про привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання службовим становищем, оскільки обвинувального вироку, що набрав законної сили по відношенню до нього, щодо такого привласнення не має; факт привласнення ним ТМЦ відповідачем не доведено, тобто викладена у електронному листі інформація є недостовірною та не відповідає дійсності. 25.06.2021 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позовні вимоги та в яких з урахування позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» у електронному листі, що було розповсюджено з електронної пошти [INFO] на адресу [INFO] та вивішено на дошках оголошень в магазинах: «Бесарабчика А.С. - начальника відділу безпеки Київського регіону, було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом направлення електронного листа з електронної адреси [INFO] на адресу [INFO] з копією на електронну адресу [PERSON] ( [INFO] ) та шляхом розміщення цього листа на дошках оголошень у магазинах ТОВ «ОМЕГА» протягом 3-х робочих днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, наступного тексту спростування: «20.01.2021 р. електронним листом від Департаменту безпеки було викладено недостовірну інформацію відносно [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, а саме те, що його було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн. та понесені витрати по справі. В судовому засіданні позивач, який приймав участі у справі в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві з урахуванням її уточнення. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та в запереченні. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи у межах наданих суду доказів, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] з 30.04.2014 року по 02.06.2019 року працював у ТОВ «ОМЕГА» начальником відділу у відділі безпеки супермаркету «Варус-510», з 03.06.2019 року він був переведений на посаду начальника відділу безпеки Київського філіалу відповідача. 07.12.2020 року позивач звільнився з ТОВ «ОМЕГА» за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КзпП України та відповідно до наказу № 233-КП від 07.12.2020 року, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії [NUMBER] . 20.01.2021 року від своїх колишніх колег по роботі в ТОВ «ОМЕГА» позивачу стало відомо, що всім співробітникам зазначеного товариства було надіслано електронний лист, у якому повідомлено про те, що його було звільнено з ганьбою з роботи за привласнення товарно-матеріальних цінностей компанії шляхом зловживання службовим становищем, також цей лист було вивішено в магазинах відповідача на дошках оголошення в їдальнях. Вважаючи, що ця інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, є такою, що порушує його честь та гідність, позивач звернувся до суду із даним позовом. Судом також встановлено, що 20.01.2021 року з електронної пошти відповідача [INFO] на електронну адресу його магазинів - [INFO] Департаментом безпеки відповідача було направлено електронного листа слідуючого змісту: «Нагадуємо! В VARUS діє «Політика запобігання розкрадань і шахрайства», згідно якої Компанія не терпить будь-яких проявів розкрадань, шахрайства та зловживання з боку співробітників, незалежно від посади працівника та суми спричиненої шкоди. На жаль, деякі співробітники ігнорують ці вимоги. Так, у грудні Департаментом безпеки магазинів виявлені ряд працівників, які зловживали своїм службовим становищем та привласнювали товаро-матеріальні цінності: [PERSON] - начальник відділу безпеки Київського регіону; [PERSON] - керуючий супермаркету «VARUS-505»; [PERSON] - керуючий супермаркету «VARUS-54»; [PERSON] - заступник керуючого супермаркету «VARUS-54»; [PERSON] - завідуючий складом супермаркету «VARUS-505»; [PERSON] - завідуючий складом супермаркету «VARUS-54». Звісно ж, ці співробітники були з ганьбою звільнені з компанії і не факт, що в подальшому коли-небудь зможуть знайти собі перспективну і стабільну роботу. Департамент безпеки закликає вас працювати чесно, бути відданими цінностям компанії, беззастережно сприяти досягненню її цілей. Лояльний співробітник - це працівник, який сумлінно виконує свої обов`язки, захищає інтереси компанії, а не використовує можливості в своїх особистих корисних цілях. Дотримуйтесь цих простих принципів, дорожіть власною репутацією!» Зазначена інформація була поширена відповідачем в мережі інтернет на офіційному сайті ТОВ «Омега» у вільному доступі, електронний лист у роздрукованому вигляді з вищевказаним змістом було вивішено на дошках оголошень в їдальнях магазинів ТОВ «Омега», що не спростовано відповідачем. Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Частиною 1 ст. 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, право на повагу до гідності та честі. Як зазначено у ч.2, 3 ст. 273 ЦК України, юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватись від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Статтею 276 ЦК України передбачено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Відповідно до частин першої, четвертої, шостої, сьомої ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до правового висновку, що викладеного у Постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по цивільній справі № 439/1469/15-ц, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, що визначені тим законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку із цим суди повинні брати до уваги те, що відповідно до вимог ст. 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами, відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (ст. 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (ст. 278 ЦК України), тощо. Вбачається, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації із посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. Якщо позивач заявляє вимоги до одного із належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі (ст. 50, 51 ЦПК України). Належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник того веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена у мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, який зареєстровано в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися тими нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 ЦК України, збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до правового висновку, що викладений у Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у цивільній справі № 398/4136/15-ц, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута цією особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею своїх трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа, як учасник суспільних відносин. Негативною слід вважати ту інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до його гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити їх відповідність дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ним положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями статтей 277, 302 ЦК України і статті 81 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Представником відповідача у судовому засіданні зазначено, що ТОВ «Омега» не здійснювало розповсюдження по електронній пошті повідомлення про те, що позивача було звільнено з ганьбою з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання службовим становищем та не розміщувало його в їдальнях магазинів товариства. Разом з цим, судом встановлено, що електронна адреса [INFO] належить ТОВ «Омега», що не заперечувалося представником відповідача та також підтверджується наданою позивачем інформацією, що домене ім`я [INFO] належить ТОВ «Омега», а електронна адреса [INFO] , на яку було направлено листа, використовується відповідачем для здійснення своїх повідомлень, а також ці обидві електроні адреси використовуються відповідачем, що не спростовано. Таким чином, суд дійшов висновку, що інформація, викладена в електронному листі від 20.01.2021 року, яку просить спростувати позивач, створена та поширена саме відповідачем, тому ТОВ «Омега» є належним відповідачем у даній справі. В судовому засіданні представник відповідача також зазначила, що твердження позивача про те, що при його звільненні жодних претензій до виконання його роботи та щодо привласнення товарно-матеріальних цінностей він не отримував, не відповідають дійсності, оскільки факт привласнення вказаних цінностей позивачем та недобросовісного виконання ним своїх трудових обов`язків підтверджуються його пояснювальною запискою від 27.11.2020 року, пояснювальною запискою [PERSON] від 01.12.2020 року, відео, яке фіксує факт несанкціонованого вивезення товарно-матеріальних цінностей компанії. Разом з цим, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що інформація, яка зазначена в електронному листі від 20.01.2021 року, в частині, що стосується [PERSON] , яка розповсюджена ТОВ «ОМЕГА» з електронної адреси [INFO] на адресу [INFO] та вивішена на дошках оголошень в магазинах ТОВ «ОМЕГА» про те, що [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем, є достовірною. Крім того, вказаний електронний лист із зазначеною інформацією було розповсюджено відповідачем 20.01.2021 року, в той час, як судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] був звільнений з роботи з ТОВ «Омега» 07.12.2020 року наказом по товариству № 233-КП від 07.12.2020 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, а не з підстав, зазначених в листі, і докази того, що відносно позивача судом як на день звільнення з роботи так і на час розгляду даної справи по суті було постановлено обвинувальний вирок за скоєння дій по привласненню товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Омега» шляхом зловживання службовим становищем, який би набрав законної сили, відсутні. Таким чином суд вважає, що відповідачем не доведено факт, що поширена у вказаному листі інформація є достовірною. Суд також вважає, що характер розповсюдженої відповідачем інформації про позивача у вказаному електронному листі є такий, що містить негативну інформацію про нього, оскільки перед невизначено широким колом осіб, які ознайомились із поширеною відповідачем інформацією, позивач висвітлений, як особа, яка, будучи начальником відділу безпеки Київського регіону ТОВ «Омега», була з ганьбою звільнена з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем» і така інформація вводить в оману людей, що шкодить діловій репутації позивача та порушує його право на повагу до його честі та гідності. В наслідок направлення електронного листа викладена в ньому інформація, що позивача начебто було звільнено з ганьбою за розкрадання шляхом зловживання своїм службовим становищем, стала відомою співробітникам відповідача, працівникам ТОВ «Омега» та магазинів ТОВ «Омега», тобто невизначеному колу осіб, оскільки відповідно до офіційного сайту відповідача кількість співробітників складає близько 6700 осіб. Крім поширення вказаної інформації з офіційного сайту відповідача на електрону адресу його магазинів, роздрукований текст цього листа був розміщений на дошках оголошень їдалень магазинів відповідача, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, та його зміст був доведений таким чином до численої кількості осіб. В позовній заяві, з урахуванням уточнення, позивач зокрема просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ТОВ «ОМЕГА» у електронному листі, що було розповсюджено з електронної адреси [INFO] на адресу [INFO] та вивішено на дошках оголошень в магазинах: « [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем» та зобов`язати ТОВ «ОМЕГА» спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом направлення відповідного електронного листа із спростуванням з електронної адреси [INFO] на адресу [INFO] . Суд приходить до висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту його порушеного немайнового права у вигляді зобов`язання відповідачів спростувати ту недостовірну інформацію, яка поширена щодо нього, відповідає способу захисту порушених прав та інтересів, що встановлені у ч. 2 ст. 16 ЦК України та тому виду спростування, який визначено нормами ст. 277 ЦК України. У позові позивач також просить зобов`язати ТОВ «ОМЕГА» спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію також шляхом направлення електронного листа всім співробітникам зазначеного товариства з копією на електронну адресу позивача. Разом з цим, зважаючи на те, що вказана в електронному листі інформація не була розповсюджена відповідачем саме в такий спосіб - шляхом направлення листа зазначеного змісту на електронну пошту позивача, тому його вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З огляду на встановлені судом обставини, з метою поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково, визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, наступну інформацію в частині, що стосується [PERSON] , розповсюджену Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» (ЄДРПОУ 30982361) у електронному листі, що було розповсюджено 20.01.2021 року з електронної пошти [INFO] на адресу [INFO] та вивішено на дошках оголошень в магазинах ТОВ «ОМЕГА», а саме: «Бесарабчика А.С. - начальника відділу безпеки Київського регіону, було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» (ЄДРПОУ 30982361) спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію шляхом направлення електронного листа з електронної адреси [INFO] на адресу [INFO] та шляхом розміщення цього листа на дошках оголошень у магазинах ТОВ «ОМЕГА» протягом 3-х робочих днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, з наступним текстом спростування: «20.01.2021 р. електронним листом від Департаменту безпеки було викладено недостовірну інформацію відносно [PERSON] - начальника відділу безпеки Київського регіону, а саме те, що його було з ганьбою звільнено з компанії за привласнення товарно-матеріальних цінностей шляхом зловживання своїм службовим становищем». Частково задовольняючи вищевказані позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ч.1-5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що позивач працює у сфері охорони на посаді начальника служби безпеки з 2008 року і викладена відповідачем у вищевказаному листі інформація негативно вплинула на його високий рівень ділової репутації у його оточенні, поширенням вказаної інформації відповідач створив йому негативний імідж в очах оточуючих, в тому числі майбутніх роботодавців, порушив його честь та гідність, вплинув на його авторитет, оскільки його професійна діяльність як керівника служби безпеки полягає саме у зберіганні (охороні) товарно-матеріальних цінностей та захисті інтересів свого роботодавця. Всі запитання щодо інформації, яка викладена в листі, що надходили до нього від колишніх колег та керівників, співробітників охоронних компаній, з якими він співпрацював, ввели його у смуту та завдали йому душевного болю, він позбувся сну та став хвилюватися щодо свого майбутнього, можливості подальшого працевлаштування та утримання матері-пенсіонерки, брата-інваліда 1 групи. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що розповсюдженням відповідачем вищевказаної недостовірної та такої, що порушує права на повагу до гідності, честі та ділової репутації інформації, позивачу було дійсно заподіяно моральну шкоду, а тому позивач має право на її відшкодування. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив в 300 000,00 грн. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, справедливості та об`єктивності, тому вважає, що розмір завданої моральної шкоди, пред`явлений ним до стягнення, є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, таким чином частково задовольнивши позовні вимоги позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 4086,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial