Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить суд постановити рішення про стягнення із відповідачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позов мотивував тим, що сторони є батьками двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду від 08.06.2017 року встановлено обов`язок позивача сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання двох доньок у розмірі 1800 грн щомісячно. Рішенням Хустського районного суду від 10.10.2018 розмір аліментів збільшено до 3000 грн на двох дітей. Рішенням Хустського районного суду від 19.02.2019 шлюб між сторонами було розірвано. У травні 2020 року молодша донька переїхала проживати до позивача. Розпорядженням голови Виноградівської РДА від 09.06.2020 №156 місцем проживання дитини визначено разом із батьком. Рішенням Хустського районного суду від 08.12.2020 стягнення із позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] припинено у зв`язку із тим, що дитина проживає разом із батьком і є на його утриманні. Позивач стверджує, що не може самостійно забезпечити матеріальну складову утримання доньки, а відповідач не бере участі у її матеріальному утриманні, хоча є здоровою працездатною людиною, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. Відповідач подала 25.03.2021 відзив, у якому зазначила, що не відмовляється від матеріального утримання дитини. Позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Зазначає, що звернулася до органу опіки та піклування за місцем свого проживання із питанням про визначення місця проживання її доньки. В судове засідання на судовий розгляд справи учасники справи не з`явилися. Сторона позивача подала письмову заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачка подала до суду письмову заяву, у якій просила відкласти розгляд справи, мотивуючи клопотання тим, що питання про визначення місця проживання дитини, вирішення якого ініційовано нею перед службою у справах дітей Хустської РДА, ще не вирішене. Ознайомившись із доводами клопотання відповідача про відкладення судового розгляду справи, суд вирішив, що підстав для чергового відкладення судового розгляду справи нема. Суд вважає за можливе розпочати судовий розгляд справи без участі відповідача. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження докази, вивчивши доводи відзиву, всебічно та повно з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вирішив наступне. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду від 08.06.2017 року у справі №309/335/17 встановлено обов`язок позивача сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання двох доньок у розмірі 1800 грн щомісячно. Рішенням Хустського районного суду від 10.10.2018 у справі 309/2525/18 розмір аліментів збільшено до 3000 грн на двох дітей. Рішенням Хустського районного суду від 19.02.2019 у справі №309/140/19 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Хустського районного суду від 08.12.2020 у справі №309/1441/20 припинено стягнення аліментів із позивача на користь відповідачки у зв`язку із тим, що дитина проживає разом із батьком і є на його утриманні. Так, у травні 2020 року молодша донька переїхала проживати до позивача. Розпорядженням голови Виноградівської РДА від 09.06.2020 №156 місцем проживання дитини визначено разом із батьком. Старша донька сторін - [PERSON] , [INFO] , вже є повнолітньою. Ту обставину, що молодша донька сторін - [PERSON] , 2006 р.н., проживає постійно разом із батьком у с.В.Копаня Берегівського району, відповідач за змістом відзиву підтвердила, визнає. Встановлено, що зміна місця проживання відбулася за бажанням дитини, якій вже виповнилося 14 років. Позивач стверджує, що не може самостійно забезпечити матеріальну складову утримання доньки, а відповідач не бере участі у її матеріальному утриманні, хоча є здоровою працездатною людиною, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими. Доводи відповідачки про те, що вона має намір змінити місце проживання дитини, не мають юридичного значення у межах даного конкретного спору, з огляду на те, що відповідач підтвердила ту обставину, що дитина проживає разом із батьком, куди сама за своїм бажанням переїхала. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Запитуваний позивачем розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Тому, оцінивши подані позивачем докази, суд констатує, що залишилася непідтвердженою обставина, що має юридичне значення для визначення розміру аліментів у сумі, який просить позивач, а саме достатність заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Відтак, з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення, суд вирішив, що позов в частині запитуваного позивачем розміру аліментів на дитину з урахуванням засад розумності та справедливості, слід задовольнити частково - в розмірі 1500 грн щомісячно. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду із майновим позовом за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial