Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

04 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він - [PERSON] працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища 23 роки 08 місяців. У березні 2013 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 565 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першо-другої стадії (пиловий бронхіт першої другої стадії, емфізема легень першої другої стадії), фаза загострення. Легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія шийна 05-08, білатеральна переважно справа, та попереково крижова. 1.4 15, 31 справа, виражені порушення біомеханіки хребта, стійкий помірно-виражений больовий та мязово-тонічний синдроми, з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу. ПФС 1-2 ст., деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФС 1 ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху). По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 04.07.2013 року де вказано, що працюючи на підприємстві відповідача позивач підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів. За висновком МСЕК від 18.07.2014 року серії АБ № 0004883 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 % з 01 серпня 2014 року з переоглядом 01.07.2016 року. Оскільки позивач втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, наявність якої полягає у наступному. 23 роки та 8 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сім ї, тепер же за станом здоровя він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сімя позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. В звязку з професійним захворюванням змінилися його рбраз та якість життя, що завдає йому моральних страждань, наприклад при відвідуванні магазину позивач неспроможний нести сумки самостійно цим займається його дружина. Коли йдеш по вулиці з маленьким пакетиком, а жінка поруч несе великі сумки - це викликає неприхований осуд з боку оточуючих, що завдає позивачу моральних страждань та хвилювань. Ці хвороби змінили його життя назавжди, він не може няньчити своїх онуків, піти з ними на прогулянку, бо найменший різкий рух викликає не тільки шалений біль, а й може замкнути спину,таким чином це ставить під загрозу життя онуків, навіть підняти їх на руки він не здатний. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись' спричиняє йому моральні страждання. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоровя, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоровя, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Хоча вже ніколи не вдасться наблизити стан його здоров'я до норми, але полегшити страждання можливо. Свої моральні і душевні страждання позивач оцінює в 243 600 гривень. Ця сума дасть йому можливість протягом декількох років підтримувати своє здоровя, проводити інтенсивне лікування купуючи ефективні (а значить дорогі) ліки, якими, на жаль, його не може забезпечити держава, а щомісячної компенсації ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі вистачає лише на їжу та одяг. Пройти такий курс лікування у санаторіях і профілакторіях міст України, де є сприятливі умови та ефективні фізюпроцедури, які б могли полегшити фізичний, а значить і душевний стан позивача. Розраховуючи суму моральної компенсації позивач виходив з наступних міркувань. Оцінка моральної шкоди є річ глибоко суб'єктивна та позивач сам визначає, яка саме сума може бути достатньою компенсувати шкоду за всі моральні та фізичні страждання нанесені позивачу відповідачем порушенням його права на безпечні умови праці. В даний час розмір мінімальної заробітної плати складає 1218 грн. Позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяного професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов'язків у розмірі 200 мінімальних розмірів заробітних плат: 1218 гри. X 200 = 243 600 грн., де 1218 грн, мінімальний розмір заробітної плати, тому просить суд стягнути з відповідача вказану суму. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву до суду про підтримку позовних вимог і про розгляд справи в його відсутність. Представник позивача [PERSON] наполягає на позовних вимогах позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дійсно [PERSON] працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті: з 05.02.1976р. по 10.05.1976р. - водієм підмінним 3 класу цеху господарського автотранспорту; 10.05.1976р. звільнився у звязку з призовом до лав радянської армії; 18.07.1978р. прийнятий водієм підмінним 3 класу цеху господарського автотранспорту; 27.11.1978р. звільнився за власним бажанням; 27.07.1979р. прийнятий водієм 3 класу автосамоскиду БєлАЗ з вивезення гірничої маси з карєрів цеху технологічного автотранспорту; 23.10.1979р. звільнився за власним бажанням; з 14.07.1982р.прийнятий слюсарем-сантехніком 5 розряду житлово-комунального цеху; 26.08.1987р. - переведений машиністом млинів 5 розряду цеху опалення та гарячого брикетування; з 15.08.1989р. по 31.03.1997р.- машиністом млинів 5 розряду цеху опалення та огрудкування №3; з 01.04.1997р. по 14.10.2002р. - машиністом млинів 5 розряду дільниці шихтопідготовки та огрудкування управління цехів по виробництву обкотишів №2 (з 15.04.1999р. - цех по виробництву обкотишів №3; з 22.11.1999р - цех по виробництву обкотишів №2); з 15.10.2002р. - по 31.07.201 Зр: - машиністом млинів 5 розряду дільниці подріблення сировини, шихтування та огрудкування обкотишів цеху по виробництву обкотишів №2 а 31.07.2013р. звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. При працевлаштуванні позивача і в подальшому - в процесі його трудової діяльності, відповідач, на той час - Північний ГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», як роботодавець, зі свого боку, добросовісно виконував обовязки відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, а саме: проінформував [PERSON] під розписку про умови праці та про наявність на наслідки їх впливу на здоров я та про його права на пільги і компенсації за риишу ь шкил умиьал відповідно до законодавства і колективного договору, а саме: забезпечення засобами індивідуального захисту, заробітна плата у підвищеному розмірі, надання додаткової оплачуваної відпустки, профілактичне харчування. Зазначене підтверджується копіями наказів про прийняття та переведення позивача на іншу роботу де зазначено, що [PERSON] з умовами праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений. [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.07.2013р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 23 років 8 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шум, важкість праці та робоча поза - знаходження у нахиленому положенні. Вважають, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору місця роботи та тривалість цієї роботи. У звязку з цим важають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці. Отже, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України. Також вважають, що посилання позивача на медичні документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих звязків - є його припущенням. Тому просять в позовних вимогах позивача відмовити в повному обсязі. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] працював на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті: з 05.02.1976р. по 31.07.201Зр., що не оспорюється сторонами а.с.5-10. 31.07.2013р. [PERSON] звільнився за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України - а.с.10. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.07.2013р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у [PERSON] є робота на протязі 23 років 8 місяців в умовах впливу на організм шкідливих виробничих факторів - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шум, важкість праці та робоча поза - знаходження у нахиленому положенні а.с.11-14. За висновком МСЕК (серія АБ № 0004883) від 18.07.2014 року була встановлено втрати професійної працездатності 40 % з 01 серпня 2014 року з переоглядом 01.07.2016 року а.с.15. Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 04.07.2013р. встановлена причина профзахворювання (п.14-16) а.с.12-13. Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу - аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шум, важкість праці та робоча поза - знаходження у нахиленому положенні -а.с.13. Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, повязаних з виконанням трудових обов'язків. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством. За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. До юридичного складу, який є \~ підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди \~за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. \~ Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.07.2013р.. (а.с.11-14), виписок МСЕК (а.с.15), виписок із історії хвороби [PERSON] (а.с.17-34) - суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 60% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 85 000 грн. та судові витрати по справі. На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial