Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Інші частини квартири по 1/3 належить його колишній дружині [PERSON] та його доньці [PERSON] Згідно з технічним паспортом, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа 29,7 кв.м, у тому числі 1-а кімната 17,2 кв.м, 2-а кімната 12,5 кв.м, кухня 8,7 кв.м, ванна кімната 2,5 кв.м, вбиральня 1,0 кв.м, вбудована шафа 0,4 кв.м, коридор 8,0 кв.м, лоджія -1,8 кв.м. Загальна площа квартири 52,10 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Оскільки він та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, останні чинять перешкоди у користуванні квартирою, він змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою. Відтак, житло доцільно буде розділити таким чином: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 12,5 кв.м, що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; у користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 17,2 кв.м. В загальному користуванні залишити: кухня 8,7 кв.м., ванна кімната 2,5 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м, вбудована шафа 0,4 кв.м, коридор 8,0 кв.м, лоджія 1,8 кв.м. Просить встановити порядок користування квартирою №101 буд. 17 по вул.. Мухіної у м. Кривому Розі за вищезазначеним варіантом. Зобовязати КП «Послуга» КМР розподілити особові рахунки на оплату житлово комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з [PERSON], [PERSON] суму сплаченого судового збору, а також просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в\~ судове\~ засідання\~ не\~зявилися,\~ про\~ слухання\~ справи\~ повідомлялися. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Послуга» Криворізької міської ради [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, з пунктами 1,2 позовних вимог згодна, заперечує проти стягнення з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору. У звязку з тим, що КП «Послуга» не є учасником спору стосовно визначення порядку користування квартирою сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано, про що Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №77 від 17.03.2010 року (а.с. 11 копія свідоцтва про розірвання шлюбу). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася 12.11.1990 року (а.с. 10 копія свідоцтва про народження). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільно часткової сумісної власності, й кожному з них належить по 1/3 її частки (а.с. 7 копія свідоцтва №259 про право власності на житло від 28.05.2000 року, а.с. 9 копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26253687 від 28.05.2010 р.) Відповідно до довідки Криворізької обєднаної міської довідко інформаційної служби №28 від 03.07.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Так, відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст.319,358 ЦК України. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Оскільки сторони у позасудовому порядку не дійшли згоди та не домовилися про порядок користування житлом (приміщенням квартири), то такий порядок встановляється судом.\~\~ Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них та такі приміщення не завжди можуть точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така ж Правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13. Таким чином, згідно технічного паспорту квартири (а.с.8), квартира [ADDRESS], загальною житловою площею 52,10 кв.м. та складається з двох кімнат житловою площею 29,7 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -17,2 кв.м., 2-а кімната 12,5 кв.м., кухні площею 8,70 кв.м., ванної кімнати площею 2,5 кв.м., вбиральні 1.0 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м, коридору 8,0 кв.м. Квартира обладнана лоджією 1,80 кв.м. Виходячи із заявлених позовних вимог позивач [PERSON] просить виділити йому в користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м., а відповідачам [PERSON], [PERSON] житлову кімнату площею 17,2 кв.м., при цьому кухню 8,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м, вбудовану шафу 0,4 кв.м, коридор 8,0 кв.м, лоджію 1,8 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи, що позивачу належить 1/3 частина зазначеної квартири, тому йому може бути виділено кімнату площею 12,5 кв.м., а відповідачам [PERSON], [PERSON] необхідно виділити у спільне користування кімнату загальною площею 17,2 кв.м., що відповідає положенням чинного законодавства України та сприятиме збереженню їх прав, свобод та інтересів. При цьому, суд допустив можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Крім того, з плану квартири вбачається, що вхід на лоджію знаходиться у кімнаті площею 17,2 кв.м., щоб потрапити на лоджію необхідно пройти через дану кімнату, у звязку з чим можуть бути порушені права відповідачів [PERSON], [PERSON] на особисте життя і його таємницю та недоторканність їхніх речей. Суд вважає, що з метою забезпечення ізольованого проживання сторін в одній квартирі та безперешкодного користування виділеними житловими кімнатами, необхідно виділити [PERSON], [PERSON] у спільне користування лоджію 1.8 кв.м. При цьому, кухню площею 8,70 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., вбиральню 1.0 кв.м., вбудовану шафу 0,4 кв.м, коридор 8,0 кв.м. в зазначеній квартирі залишити в спільному користуванні співвласників. Згідно ст. 179 ЖК України Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового\~\~фонду\~\~та\~\~їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. П. 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, встановлений порядок розподілу оплати за житлово комунальні послуги у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати. П. 13 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 р. № 572, передбачено, що спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо оплати житлово комунальних послуг, суд вважає правомірною вимогу позивача щодо зобовязання КП «Послуга» КМР розподілити особові рахунки на оплату житлово комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір у сумі 640 гривень, що підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial