Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

27 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС, в якій просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, кімнатою [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою до 27 жовтня 2009 року, від якого у них з відповідачкою є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Позивач є наймачем вищезазначеної кімнати. У зазначеній кімнаті, зареєстрована його колишня дружина та донька. Жила площа у гуртожитку, була надана за період роботи позивача в КЦ-1 Зміївської ТЕС на сім'ю з 3-х чоловік на підставі спільного рішення адміністрації ППО комітету Зміївської ТЕС від 14.01.2008 року. З березня 2012 року відповідачка у спірній кімнаті не проживає, не цікавиться нею, не бере участі в оплаті квартирної плати та житлово-комунальних послуг, особистих речей у кімнаті не має. У зв'язку з тим, що позивач є інвалідом ІІ групи, потребує чималих коштів на лікування, крім того, самостійно несе витрати по оплаті ЖКП на вищезазначену кімнату, яка нараховується із урахуванням реєстрації відповідачки, він змушений звернутися до суду із зазначени позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, зазначених у ньому. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі та посилалася на обставини, викладені у поданих до суду письмових запереченнях в яких зазначила, що після розірвання шлюбу із позивачем вона не мешкає у спірній кімнаті. З моменту розірвання шлюбу, позивач не сплачує їй аліментні зобов'язання на утримання дитини, а тому доньку вона утримує самостійно. За домовленістю між сторонами, за рахунок аліментних зобов'язань, позивач мав сплачувати ЖКП за спірну кімнату [NUMBER]. Станом на 10.06.2014 вона проживає із донькою у своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Однак, на даний час приміщення де вона може бути зареєстрована відсутнє, оскільки право користування житлом, де вона наразі проживає у неї відсутнє. Ссплату всіх обов'язкових платежів взяла на себе її мати. Відповідачка має стосунки із іншим чоловіком, проте ці відносини не є сімейними, оскільки вони не проживають разом і не ведуть спільний побут. Вона не може проживати спільно у одному приміщенні з позивачем, оскільки переживаю за свою безпеку. Позивач досить часто зловживає алкоголем та проявляє себе як неадекватна та буйна людина. Представник третьої особи - проти позову заперечувала через наявність боргу зі сплати комунальних послуг у наймача кімнати в гуртожитку та членів його сім»ї Суд, вислухавши пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного: Згідно ордеру №83 від 24 січня 2008 року [PERSON], який працює у КЦ-1 Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" надано право зайняття з сім'єю з 3-х чоловік жилої площі в гуртожитку [ADDRESS] на підставі ППО комітету Зміївської ТЕС від 14 січня 2008 року. /а.с. 9/ Згідно довідки КП "Комунальник" №1356 від 24 квітня 2014 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 10/ Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС реєстраційної служби Зміївського РУЮ Харківської облсті - 29 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. /а.с. 11/ З акту обстеження від 08.05.2014 року, складеного [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] убачається, що за адресою [ADDRESS], кімн. [NUMBER] проживає [PERSON] Зі слів сусідів, [PERSON] на протязі останніх двох років разом із колишньою дружиною [PERSON] не проживає. /а.с. 12/ . Однак, суд не може оцінити вказаний акт, як належний письмовий доказ, оскільки він не відповідає вимогам, які пред»являються до письмових документів, а саме не містить підпису відповідної службової особи, котра була б засвідчена печаткою та підтверджувала би достовірність відомостей, викладених у ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване Примірним положенням про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України № 2482-XII від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом України № 500-VI від 4 вересня 2008 року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, а тому судовому розгляду не підлягають спори про визнання і втрату права на жиле приміщення у гуртожитках. Відповідно до ст..19. Закону України № 500-VI від 4 вересня 2008 року «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін участь у справі. та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] не надано належні письмові докази про відсутність у в спірному жилому приміщенні [PERSON]саме без поважних причин більше шести місяців. Таким чином, позивачем не доведені свої позовні вимоги перед судом,

Outcome: dismissed