Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

01.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 28.02.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який був розірваний рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 27.01.2021 року. Від шлюбу у них з відповідачем народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що їх спільний син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. У свою чергу, відповідач своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини не виконує, не купує одяг, продукти харчування, не проводить дозвілля з сином, не вітає його зі святами, не дарує подарунки. Вказує, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, а відтак має офіційний дохід і його матеріальне становище є задовільним, аби утримувати сина. Зазначає, що їх спільний син щоденно потребує збалансованого поживного харчування для росту і розвитку його організму. Разом з тим, вона зобов`язана часто купувати йому новий одяг, взуття, канцелярське та спортивне приладдя, що відповідає його потребам, розвиваючі ігри та іграшки, що відповідають його потребам. Крім цього, дитина відвідує Академію футболу для дошкільнят у [PERSON] , і саме вона приводить та забирає сина із даного закладу, оплачує вчасно усі витрати, пов`язані із відвідуванням та заняттями у [PERSON] . Відповідач у заклад не приходить і успіхами дитини не цікавиться. Враховуючи викладене, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. 04.08.2021 року від відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження своїх витрат на утримання дитини на суму 10000 грн. щомісячно, тому розмір аліментів у сумі 5000 грн. є необгрунтованим. Крім того, відповідач має батьків пенсіонерів, яким теж повинен допомагати матеріально. Зазначає, що його дохід за місяць складає 6000-8000 гривень. Виходячи з наведеного, просить постановити рішення, яким стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав частково, просив суд визначити розмір аліментів у сумі 2500 грн. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , на якого позивачка просить стягнути аліменти (а.с.6 ). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, будь-яких утриманців за собою немає, на обліку у лікарів не перебуває. Малолітній [PERSON] здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Разом з тим, як вбачається із заяви № 0702 від 31.03.2021 року до Публічної пропозиції Договору надання послуг фізичного виховання дітей та квитанції від 31.03.2021 року, [PERSON] відвідує Академію футболу для дошкільнят "Клуб Лева" (а.с.8-9). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. При цьому, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial