Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до ТОВ «ВІЛЬЗ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, у якому просить визнати припиненими трудові відносини між нею як директором та ТОВ «ВІЛЬЗ» на підставі ст.38 КЗпП України та зобов`язати Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виключити (скасувати) запис з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що [PERSON] є керівником (директором) ТОВ «ВІЛЬЗ». Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.10.2017 року громадянином Лівану було зареєстроване ТОВ «ВІЛЬЗ», про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (далі - ЄДР). Відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства [PERSON] було призначено на посаду директора. Єдиним учасником товариства є громадянин Лівану [PERSON] , з яким зв`язок втрачено з моменту державної реєстрації ТОВ «ВІЛЬЗ» та який справами останнього не цікавиться. Господарська діяльність товариством не ведеться. Як наслідок, позивач подала на ім`я єдиного учасника заяву про звільнення, а також направила повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ «ВІЛЬЗ», проте поштова кореспонденція була повернута позивачу в зв`язку із невірною адресою. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача, ТОВ «ВІЛЬЗ» були порушені трудові права позивача, зокрема її право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Крім того, позивач вважає, що її права мають бути захищені шляхом виключення з ЄДР запису про те, що вона є керівником ТОВ «ВІЛЬЗ». Ухвалою судді Ізяславського районного суду від 07.07.2021 року подану [PERSON] позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді від 12.07.2021 року зазначений позов, в зв`язку із усуненням позивачем недоліків у встановлений строк, був прийнятий до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Цією ж ухвалою було встановлено строки для подачі учасниками справи заяв по суті справи. 21.07.2021 року від третьої особи надійшло письмове пояснення, яким вона заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, так як звільнення одноосібного виконавчого органу, яким являється директор, можливе лише за рішенням загальних зборів (єдиного учасника товариства) відповідно до спеціальної норми Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» після обрання нового виконавчого органу товариства. Крім того, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено такої процедури, як виключення запису з ЄДР. Від відповідача відзиву на позов не надійшло. В судове засідання учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час, місце судового розгляду, не прибули, своїх представників не направили. Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВІЛЬЗ», оформлене протоколом №1 від 23.10.2017 року, про створення товариства [PERSON] було призначено на посаду директора товариства. Прийняття позивача на посаду директора ТОВ «ВІЛЬЗ» підтверджується також випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 24.10.2017 року та витягом із вказаного реєстру від 10.06.2021 року. Як свідчить зміст статуту, виписки та витягу з ЄДР єдиним учасником ТОВ «ВІЛЬЗ» є громадянин Лівану [PERSON] , частка якого в статутному капіталі товариства складає 100%. Згідно п.14.1. статуту ТОВ «ВІЛЬЗ» виконавчим органом товариства є директор, який обирається загальними зборами учасників. Пунктом 14.8. статуту передбачено, що у разі відсутності господарської діяльності та обігових коштів, обов`язки директора буде виконувати учасник, без нарахування заробітної плати. Відповідно до положень п.13.1., п.п.«є» п.13.5., п.13.12., п.13.13. статуту ТОВ «ВІЛЬЗ» вищим органом управління товариства є загальні збори учасників, до виключної компетенції яких відноситься утворення та відкликання виконавчого органу та інших органів товариства. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися на вимогу виконавчого органу. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються не менше як за 30 днів до скликання зборів із зазначенням часу і місця проведення загальних зборів та порядку денного. Пунктом 7 частини 2 статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що до компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу. Згідно п.1 ч.1 ст.31 даного Закону загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства. Частиною 1 статті 37 вказаного Закону передбачено, що у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. Згідно ч.4 ст.39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Частиною 13 вказаної статті встановлено, що повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. Так, відповідно до досліджених матеріалів справи, позивач виявила бажання звільнитися з посади директора ТОВ «ВІЛЬЗ», в зв`язку з чим на адресу, зазначену в статутних документах та в ЄДР, єдиного учасника товариства була направлена заява від 04.03.2021 року про звільнення з роботи на підставі ст.38 КЗпП України та повідомлення від 04.03.2021 року про скликання 05.04.2021 року загальних зборів учасників товариства з наступним порядком денним: звільнення [PERSON] з посади директора, призначення нового директора та про уповноваження на проведення у відповідних органах державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в ЄДР. Зазначені обставини підтверджуються копіями вказаних документів, фіскальним чеком відділення поштового зв`язку від 04.03.2021 року та описом вкладення у лист. Заява [PERSON] про звільнення з посади директора та повідомлення про скликання зборів учасників було повернуто позивачу в зв`язку із неправильною адресою отримувача. Таким чином, 05.04.2021 року загальні збори учасників ТОВ «ВІЛЬЗ» не відбулися не з вини [PERSON] . Як наслідок, її перебування на посаді директора ТОВ «ВІЛЬЗ» позбавляє права бути звільненою із займаної посади за власним бажанням та права на вільне обрання місця роботи, вид діяльності, працевлаштуватися на іншу роботу. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. У статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ч.2 ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд в постанові від 24.12.2019 року у справі №758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) вказав, що відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18) з приводу виникнення подібних правовідносин зазначено, що відповідач не виконав вимоги трудового законодавства, не здійснив будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Зі змісту позовної заяви вбачається, що він просить суд визнати його звільненим з посади директора товариства. Однак, згідно зі статутом останнього вирішення питання про звільнення керівника відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин, ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин позивача з товариством на підставі ст.38 КЗпП України. Таким чином, у зв`язку з тим, що адреса єдиного учасника ТОВ «ВІЛЬЗ», який уповноважений на звільнення директора, вказана в ЄДР та статуті товариства невірно, він на призначену дату загальних зборів не прибув та не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом та законодавством обов`язків по обранню нового виконавчого органу, а тому своєю бездіяльністю порушив трудові права позивача, зокрема її право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем вжито всіх необхідних заходів, направлених на розірвання трудового договору, однак процедура розірвання трудового договору не виконана не з її вини, тому за вказаних обставин позовна вимога про припинення трудових відносин у зв`язку із звільненням позивача за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України підлягає задоволенню. Задовольняючи в цій частині позов, суд виходить з того, що права позивача, передбачені КЗпП України, є визначальними та не можуть залежати від реалізації свого обов`язку загальними зборами (єдиним учасником) ТОВ «ВІЛЬЗ» щодо обрання нового одноосібного виконавчого орану товариства. Що стосується вимоги [PERSON] про зобов`язання Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації виключити (скасувати) запис з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно того, що вона є керівником (директором) ТОВ «ВІЛЬЗ», слід зазначити наступне. У частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. Слід зазначити, що в постанові від 24.12.2019 року по справі №758/1861/18 (провадження №61-4911св18) Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції помилково задовольнив вимогу позивача про виключення з ЄДРПОУ запису про директора товариства, оскільки суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру. Також в постанові від 17.03.2021 року у справі №761/40378/18 (провадження №61-18255св19) Верховний Суд зробив висновок, що позовна вимога до відділу державної реєстрації про зобов`язання внести зміни до відомостей з ЄДР шляхом виключення відомостей про нього як керівника (генерального директора) товариства з обмеженою відповідальністю не може бути звернена до органу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (державного реєстратора такого органу), який зобов`язаний виконати рішення суду щодо припинення трудових відносин керівника юридичної особи з такою особою незалежно від того, чи був цей орган (реєстратор) залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Таким чином, рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, є підставою для здійснення уповноваженим державним органом (державним реєстратором) відповідних реєстраційних дій, передбачених вказаним вище законом, а суд не вправі втручатися в діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру. Тобто в цій частині позов не підлягає задоволенню. При цьому суд звертає увагу на те, що у разі необґрунтованої відмови відповідного державного органу у вчиненні реєстраційних дій на підставі рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, позивач не позбавлена права звернутися до суду у передбаченому законом порядку. В зв`язку із частковим задоволенням позову із відповідача на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, зв`язку із задоволенням однієї вимоги немайнового характеру, з ТОВ «ВІЛЬЗ» на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial