Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

25 травня 2020 року представник позивача звернулась до суду з позовом до Шацької селищної ради Шацького району Волинської області про визнання права власності на будинок із господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] від 27.02.2020 року. Позовну заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 січня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . В період шлюбу, а саме з 1961 по 1965 роки (в 1965 році будівництво було завершено), подружжя [PERSON] побудували житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , а зі слів позивача, на момент надання дозволу на будівництво ця вул. називалася [ADDRESS]) . Дані обставини підтверджується наступними доказами: -дозволом № 43 виконавчого комітету Шацької районної ради Волинської області від 24 березня 1961 року на будівництво [PERSON] житлового будинку; -архівним витягом Державного архіву Волинської області від 13.03.2020 року № 79/01.28; -довідкою Шацької селищної ради Шацького району Волинської області від 21.02.2020 року № 69 в якій зазначено, що станом на 01.01.2004 року земельна ділянка в [ADDRESS] , площею 0,15 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, перебувала у постійному користуванні [PERSON] згідно рішення Шацької селищної ради Шацького району Волинської області № 10 від 08.04.1992 року; а також дані обставини можуть бути підтверджені: -копією договору на користування електричною енергією для побутових потреб від 25.05.2004 року, укладеного між ВАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] , який може підтвердити той факт, що останній був споживачем електричної енергії у помешканні споживача за адресою [ADDRESS] ; -та інформацією щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (до 1965 року ця вулиця називалася « [ADDRESS] », а в 1961 році можливо вона називалась [ADDRESS], та копіями усіх документів у справах (реєстраційній чи справі щодо технічної інвентаризації) на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (до 1965 року [ADDRESS] в 1961 році можливо вона називалась [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Так даний будинок був їх спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власності подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки спірний житловий будинок був побудований подружжям [PERSON] у шлюбі, то право власності на нього належало їм обом. Тобто кожен з них мав право розпоряджатись тільки належною йому часткою у спільній сумісній власності подружжя, а саме 1/2 часткою даного житлового будинку. Згідно з п.4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України ( у редакції 2003 року), до правовідносин, які виникли до вступу в силу цього кодексу, застосовуються норми законодавства, діючого раніше, а саме Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року . У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом №1952 нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-137цс13, в якій зробив правовий висновок, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Будівництво житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, на який заявлено позов, було завершено у 1965 році, коли питання набуття права власності регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність згідно Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.88 р №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.48 р. постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.48 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» , які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст.1 Указу від 26.08.48 р. кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 постанови від 26.08.48 р. визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, за Указом від 26.08.48 р. та постановою від 26.08.48 р. підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог зазначеного законодавства. І ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже, [PERSON] та [PERSON] за життя набули права спільної сумісної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] ,оскільки станом на час завершення у 1965 році будівництва, законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, а право власності на завершений будівництвом вказаний індивідуальний житловий будинок набуто відповідно до діючого на той час законодавства. З урахуванням викладеного, їмналежало, кожному зокрема, по 1/2 частці житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що посвідчується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Так, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, в тому числі на 1/2 частку житлового будинку із господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не склав, що підтверджується спадковою справою спадкодавця № 21/2020. А тому відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є дружина спадкодавця, [PERSON] (Позивач) Відповідно до ч.ч. 1 та 3 статті 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, оскільки постійно на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , що може бути підтверджено спадковою справою спадкодавця. Інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, немає, що може бути підтверджено також спадковою справою спадкодавця. Оскільки Позивач успадкував після смерті спадкодавця [PERSON] Ѕ частку спірного нерухомого майна, а Ѕ частка належить Позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, то в загальному (в сумі) частка Позивача у спірному нерухомому майні становить одну цілу ( 1/2 +1/2 =1). Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України "спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину". Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя на дане нерухоме майно та про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. Але нотаріус не видав Позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, у зв`язку із тим, що спадкодавець за життя не оформив та не зареєстрував правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно і відповідно в реєстрі прав власності на нерухоме майно запису щодо даного житлового будинку немає. З цих же підстав, нотаріус і не може видати Позивачу свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на дане нерухомого майно. Дані обставини підтверджуються постановою приватного нотаріуса Шацького районного нотаріального округу Волинської області Щелкунової І.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.02.2020 року № 86/02-31. Підтвердження того, що право власності за спадкодавцем зареєстровано не було та того, що воно не було і зареєстровано за іншими особами є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209207697 від 17.05.2020. Тому позивач [PERSON] , [INFO] , просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, виготовленого ФОП [PERSON] від 27.02.2020 року. Учасники справи в підготовче засідання не прибули. Представником позивача [PERSON] , адвокатом Москалюк О.О., суду подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позивач та його представник, кожен зокрема, позов підтримують, просять позов задовольнити. Відповідач Шацька селищна рада Шацького району Волинської області свого представника в підготовче засідання не направила. Суду подано письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У заяві вказано, що Шацька селищна рада Шацького району Волинської області заперечень щодо позову не має. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, матеріалами спадкової справи 21/2020, заведеної Приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Щелкуновою І.А. 25 лютого 2020 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, довідкою комунального підприємства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" №1777 від 05 червня 2020 року, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти та позов задовольнити. На підставі статей ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 КпШС України 1217, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України,

Outcome: approved