Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить: 1. Визнати недійсним договір оренди землі від 21.01.2007 року між нею [PERSON] та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю „Відродження -Агро". 2. Витребувати у відповідача товариством з обмеженою відповідальністю „Відродження -Агро", земельну ділянку розміром 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області, що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №185377 та повернути її їй [PERSON]. 3. Зобов'язати відповідача - товариством з обмеженою відповідальністю „Відродження -Агро", повернути їй [PERSON] земельну ділянку розміром 1,21 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лівинецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №185377. 4. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі: витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу. В якості підстав позову позивачка зазначила, що вона є власником земельної ділянки розміром 1,21 Га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать їй на підставі державного акту на право власності на земельні ділянки. Весною 2014 року позивачка дізналася про існування договору оренди цієї ділянки укладеного між нею та відповідачем. Позивачка стверджує, що не підписувала договір оренди земельної ділянки. Таким чином договір порушує її право власності, тобто спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини. Крім того, у спірному договорі оренди відсутні умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що є істотною умовою договору оренди землі згідно ст. 15 Закону України „Про оренду землі". До договору не додано план або схему земельної ділянки, що передається в оренду. Представник відповідача Сапожнік С.В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що сторони у 2007 році уклали договір оренди. Договір зареєстрований. З 2008 року по 2013 рік позивачка отримувала орендну плату, а відповідно знала про існування договору. Таким чином, позивачка пропустила термін позовної давності. Крім того, згідно договору товариство фактично користується земельною ділянкою позивачки розміром 1,16 Га, а не 1,21 Га як зазначено у позовній заяві. Товариство з свого бору виконує всі умови договору оренди. Представник відповідача просить суд відмовити у позові по суті і у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та допитана у якості свідка дала суду показання про те, що весною 2014 року вона дізналася про існування договору оренди між нею та товариством „Відродження-Агро". Даний договір вона не підписувала. В подальшому позивачка дізналася, що договір підписав її чоловік [PERSON] Згоди [PERSON] на підписання цього договору вона не давала. Про існування договору дізналася, оскільки захотіла виділити свою ділянку в натурі. Зерно від відповідача отримував чоловік позивачки. Позивачка визнала , що у копії відомості видачі ТОВ „Дністрові роси" №38 від 17 вересня 2013 року наявний її підпис. Позивачка вказує, що підписи в інших копіях відомостей їй не належать. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що позивачка дізналася про існування оскаржуваного договору весною 2014 року. Зокрема позивачка захотіла обробляти свою ділянку сама і звернулася з вимогою до представника відповідача. Тоді їй показали договір. В даний час позивачка хоче повернути собі земельну ділянку. У договорі відсутні всі істотні умови, а саме умова щодо передачі земельної ділянки в заставу. До договору не додано план-схему земельної ділянки. Судом були досліджені наступні докази: копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №185377 виданого [PERSON] 21 березня 2005 року, копія договору оренди землі укладеного між [PERSON] та ТзОВ „Відродження-Агро" 21 листопада 2007 року зареєстрованого у Чернівецькій регіональній філії ДП „Центр ДЗК" 06 лютого 2009 року, копія акту прийому -передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 21.11.2007 року, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки [PERSON] №815 від 04.04.2014 року виданий Відділом Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області, копія відомості видачі ТОВ „Дністрові роси" №38 від 17 вересня 2013 року, копія відомості видачі ТОВ „Дністрові роси" №99, копія відомості видачі ТМЦ №ДА-00001 від 09 липня 2013 року організації „Дністрові роси", копія відомості на видачу зерна за оренду земельних паїв в 2012 році ТОВ „Дністрові роси" с. Лівинці, копія відомості на видачу цукру в рахунок розрахунку за земельний пай в с. Лівинці за 2012 рік, копія відомості на видачу зерна за земельні паї ТОВ „Дністрові роси" с. Лівинці 2011 рік, копія відомості на видачу зерна за земельні паї ТОВ „Дністрові роси" с. Лівинці 2010 рік, копія відомості на видачу зерна власникам земельних ділянок по Лівинецькій сільській раді які уклали договора оренди з ТзОВ „Відродження-Агро" за 2009 рік, копія відомості на видачу пшениці в рахунок орендної плати власникам земельних ділянок по Лівинецькій сільській раді за 2008 р. Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що він підписав оскаржуваний договір оренди від імені позивачки, оскільки в той час працював у ТзОВ „Відродження-Агро". Зокрема керівники товариства Громик та Нашкольний погрожували йому, що якщо не підпише договір, то його звільнять з роботи. Про те, що [PERSON] підписав договір позивачка не знала. Коли [PERSON] захотіла виділити ділянку в натурі виявили договір і [PERSON] розповів їй, що підписав договір. Це було восени 2013 року або весною 2014 року. Зерно в рахунок плати за земельну ділянку постійно отримував [PERSON] Судом встановлено, що 21 листопада 2007 року між позивачкою [PERSON] та ТзОВ „Відродження-Агро" був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 1,16 Га, який був зареєстрований 06 лютого 2009 року у Чернівецькій регіональній філії ДП „Центр ДЗК". Вказана обставина стверджується договором оренди. ТзОВ „Відродження-Агро" згідно рішення зборів учасників від 25 листопада 2009 року змінило свою назву на ТзОВ „Сварог-Експорт". ТзОВ „Сварог-Експорт" в даний час користується земельної ділянкою позивачки розміром 1,16 га. Вказана обставина визнана представником відповідача. Даний договір позивачка не підписувала. Договір без її згоди та доручення підписав [PERSON] Вказана обставина стверджується показами свідка [PERSON] та показами позивачки допитаної у якості свідка. У договорі відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, в договорі відсутні наступні істотні умови: умови збереження стану об'єкта оренди, умови повернення земельної ділянки орендодавцеві, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини, які були передбачені ст. 15 Закону України „Про оренду землі" в редакції станом на момент укладення договору. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до ст. 14 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" встановлені істотні умови, досягнення згоди з яких є обов'язковим для укладення договорів оренди землі. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання договорів недійсними (частина друга статті 15 Закону України "Про оренду землі"). На момент укладення 21 листопада 2007 року [PERSON] та ТзОВ „Відродження-Агро" договору оренди, частиною першою статті 15 Закону України „Про оренду землі" були встановлені такі істотні умови для договорів оренди землі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Така істотна умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, на момент укладення договору оренди землі в статті 15 Закону України „Про оренду землі" була відсутня. Зміни до статті 15 Закону України "Про оренду землі", якими передбачено необхідність зазначення в договорах оренди землі такої умови, внесено Законом України від 16 вересня 2008 року № 509-VI „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", який набрав чинності 14 жовтня 2008 року, тобто після укладення спірного договору. Вказаний Закон України від 16 вересня 2008 року № 509-VI регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності і зворотної дії в часі немає. Отже, укладаючи 21 листопада 2007 року договір оренди земельної ділянки, у [PERSON] та ТзОВ „Відродження-Агро" не було необхідності узгоджувати й зазначати в договорах умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, оскільки на момент укладення договорів такої умови статтею 15 Закону України „Про оренду землі" не передбачалося. Тому позов з цієї підстави не підлягає до задоволення. Суд вважає безпідставними посилання позивачки на те, що до договору не додано план або схему земельної ділянки, що передається в оренду. Зокрема до договору додано копію державного акту в якому наявне графічне зображення земельної ділянки позивачки та зазначено кадастровий номер такої ділянки. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В матеріалах справі відсутні докази, які б підтверджували, що позивачка підписала оспорюваний договір , тобто здійснила своє волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі. Навпаки свідок [PERSON] дав суду показання, що він підписав договір оренди без відома позивачки. Тому позов з цієї підстави підлягає до задоволення. Суд також враховує, що представнику відповідача було роз'яснено право заявити про призначення по справі почеркознавчої експертизи і він таке право не реалізував. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. По справі також встановлено, що позивач користується земельною ділянкою позивачки розміром 1,16 Га, а не 1,21 Га як зазначено у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Суд вважає, безпідставними посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строків позовної давності. Зокрема на вимоги власника про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, строк дії якого ще на закінчився, позовна давність, встановлена ст. 256 ЦК України, не поширюється, оскільки ці відносини мають триваючий характер та договір оренди може бути припинений протягом усього часу його дії. Така позиція закріплена в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2011 року та 12 червня 2013 року, реєстраційні номери у Єдиному державному реєстрі судових рішень 19511679 та 31855355 відповідно). Також така позиція закріплена в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ проведеного в грудні 2012 року. До негаторного позову не застосовуються правила щодо позовної давності. Оскільки вимоги негаторного позову полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, то з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати понесені позивачкою по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог та витрати на правову допомогу. Суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути 243 гривні 60 копійок судового збору. Зокрема поданий позивачкою позов містив вимоги майнового та не майнового характеру. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України „Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Розмір судового збору в даному випадку складає 1 відсоток ціни позову та 0,2 розміру мінімальної заробітної плати за вимогу немайнового характеру. Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі лише 1% ціни позову, тому суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, оскільки вимога позивача про визнання недійсним договору оренди є вимогою немайнового характеру і підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 13,14,15 Закону України „Про оренду землі", ст. ст. 203, 204, 215, 216 ЦК України, ,,

Outcome: partial