Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

10 серпня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідача, в якому зазначив, що на підставі договору б/н від 18 жовтня 2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати пеню та штрафи на умовах, передбачених договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 09 липня 2018 року в нього утворилась заборгованість в розмірі 14737,75 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того надав відповідь на відзив, у якому заперечення проти задоволення позову відповідача вважав необґрунтованими та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.34,61-67). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, позивач направив відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог позивача заперечував, зазначив, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, просив застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Крім того направили заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.45-46,98,99). Оскільки представник позивача, відповідач та його представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2010 року на підставі заяви відповідача між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту, в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів банку, де своїм підписом відповідач підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування (а.с.8-24). Згідно п.п.2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає йому право в будь-який момент змінювати його. У відповідності до п.2.1.1.7.6. зазначених Умов при порушенні клієнтом строків платежу по будь-якому із зобов`язань більше, ніж на 30 днів, клієнт сплачує банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. За умовами п.2.1.1.12.6.1. вказаних Умов, у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню в розмірі базової відсоткової ставки по договору за кожен день прострочення кредиту. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак останній не виконав взятих на себе зобов`язань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 09 липня 2018 року йому нараховано заборгованість в сумі 14737,75 грн., з яких: 2010,76 грн. - заборгованість за кредитом; 2045,87 грн. - заборгованість за відсотками; 9503,13 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф фіксована частина; 677,99 грн. - штраф процентна складова (а.с.5-6,7). При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка за кредитом з 01 вересня 2014 року позивачем збільшена до 34,8 %, з 01 квітня 2015 року - до 43,2 %, однак відповідач в зазначений період здійснював погашення заборгованості - останній платіж 27 лютого 2017 року. Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Про підвищення процентної ставки відповідач повідомлявся 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року (а.с.85,86). Відповідно до п.п.1.1.2.3, 1.1.2.4 вказаних Умов, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. У разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість що виникла перед банком. Враховуючи, що відповідач повідомлявся про зміну процентної ставки, протягом її дії систематично здійснював погашення заборгованості за кредитом та заяви про розірвання кредитного договору до банку не направляв, суд дійшов висновку про правомірність зміни позивачем процентної ставки за даним кредитним договором. Разом з тим, згідно частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові по справі №444/9519/12-ц зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Як вбачається з довідки позивача про видачу кредитних карт, відповідач на підставі кредитного договору б/н від 18 жовтня 2010 року, отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2016 року, тому останнім днем нарахування відсотків за укладеним договором є 31 січня 2016 року (а.с.87). З розрахунку позивача слідує, що станом на 31 січня 2016 року заборгованість за тілом кредиту відповідача становила 4555,78 грн., заборгованість за відсотками - 822,29 грн., а всього 5378,07 грн. Після 31 січня 2016 року відповідачем на користь позивача сплачено 4768,97 грн., які підлягають вирахуванню із загальної заборгованості. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають частковому задоволенню, в розмірі 609,10 грн. (5378,07 грн. - 4768,97 грн.). Крім того, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, обгрунтованим є стягнення з нього штрафу - 500,00 грн. (фіксована частина). Також підлягають і частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу - процентна складова (5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій), а саме в розмірі 30,45 грн., оскільки заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 609,10 грн. Вирішуючи питання про стягнення пені суд виходить з того, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ). За положеннями ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15. Умови та правила надання банківських послуг - п.2.1.1.7.6. та п. 2.1.1.12.6.1. і тарифи обслуговування кредитної карти, передбачають стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тобто одне й те саме порушення зобов`язання, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають. Стосовно доводів відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної даності, то статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.264 вказаного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до п.1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 50 років. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14), зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В зв`язку з тим, що строк дії картки відповідача встановлений до 31 січня 2016 року, останній платіж ним здійснено 27 лютого 2017 року, позивач діяв в межах строку загальної позовної давності, звернувшись до суду з позовом 10 серпня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial