Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У червні\~2020\~року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив і просив визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Мар`янівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] ,\~на підставі договору дарування від 27\~жовтня\~2005\~року. 01\~листопада 2018\~року за рішенням суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, не зважаючи на це та на втрату статусу члена сім`ї, відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку. Відповідач не проживає в спірній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі не дозволяє позивачеві користуватися та розпоряджатися власним майном на власний розсуд та значно обмежує його законні права, перешкоджає влаштуванню його особистого життя, вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення власних потреб. Посилаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 10\~червня 2020\~року та 07\~липня\~2020\~року позовна заява та уточнена позовна заява залишались без руху з наданням строку для усунення їх недоліків, що було зроблено позивачем. Ухвалою суду від 01\~жовтня\~2020\~року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження і відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27\~січня\~2021\~року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, в уточненій позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавали. Згідно з ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК\~України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 27\~жовтня\~2005\~року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренковою\~Н.\~В., зареєстрованого в реєстрі за №\~1720, який наданий суду у засвідченій позивачем копії, є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.\~31). Відповідно до довідки за вих. №\~104 від 28\~травня\~2020\~року, виданої Виконавчим комітетом Мар`янівської сільської ради, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: співмешканка [PERSON] , 1984\~року народження (не проживає), донька [PERSON] , 2007\~року народження (а.с. 32). У довідці за вих. №\~272 від 10\~серпня\~2020\~року, виданої Виконавчим комітетом Мар`янівської сільської ради, зазначено про те, що [PERSON] , 1984\~року народження , дійсно зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Довідка видана для пред`явлення за місцем вимоги (а.с. 37). Статтею\~316\~ЦК\~України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~317\~ЦК\~України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України установлено, що власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті\~405\~ЦК\~України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~72\~ЖК\~України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивач, посилаючись у своїй позовній заяві, як на підставу позову, на положення ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, зокрема на те, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, не надає суду жодних доказів відсутності відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік. Будь-яких обставин, які мають істотне значення, для припинення сервітуту за ч. 2 ст. 406\~ЦК України, позивачем у своєму позові не зазначено, як і не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed