Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

що [PERSON] звернулася до суду з вказаними вище позовом, позовні вимоги якого в ході розгляду справи уточнила, просить визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітніми [PERSON], [PERSON] та за нею право на приватизацію квартири [ADDRESS], розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 2 від 06.01.2012 року в частині передачі квартири у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та видане на його підставі свідоцтво про право власності на квартиру від 11.01.2012 року - скасувати, визнати право спільної сумісної власності в порядку приватизації на вказану квартиру за [PERSON], [PERSON], малолітніми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за нею. В обґрунтування позову зазначила, що після одруження 25.09.2009 року з відповідачем [PERSON], вселилася в спірну квартиру разом зі своєю малолітньою донькою від першого шлюбу [PERSON] на правах члена сім'ї наймача [PERSON], яка є матір'ю її чоловіка. На час її вселення в квартирі також був зареєстрований ще один син її свекрухи - [PERSON], однак останній ще з травня 2007 року там не проживав, так як створив сім'ю з [PERSON] та перейшов проживати до неї в квартиру [ADDRESS]. [INFO] в неї народився син [PERSON], який зареєстрований у спірній квартирі, в той час як вона та її донька зареєстровані в кватирі [ADDRESS]. Оформити реєстрацію за місцем фактичного проживання не змогла, так як в провадженні Нетішинського міського суду знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] - колишньої дружини [PERSON] про втрату нею та її донькою права на користування квартирою. В березні 2014 року їй стало відомо, що відповідачі - свекруха, її чоловік та [PERSON] приватизували квартиру і на підставі розпорядження виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 2 від 06.01.2012 року отримали свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. Вказане розпорядження та свідоцтво про право власності вважає недійсними, оскільки вона та її діти на час приватизації квартири були членами сім'ї наймача, проживали там, набули право на користування квартирою, а також право на її приватизацію. Оспорюючи приватизацію зазначає, що відповідачі не повідомили орган приватизації про те, що [PERSON] на день приватизації в квартирі не проживав, а вона та її діти проживали. При цьому, вона згоди на приватизацію ні в усній, ні в письмовій формі не давала. Вважає, що під час приватизації були порушені п. 4 ст. 5, п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України». В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гіжицький А.П. уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволені з зазначених в позові підстав. Представник виконавчого комітету Нетішинської міської ради Юрчук Л.Є., заперечуючи в судовому засіданні проти позову, вказала на законність прийнятого органом приватизації розпорядження та виданого на його підставі свідоцтва. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, в продовження розгляду справи надав заяву про її розгляд у його відсутності. Представник останнього адвокат Оліферук Ж.А. в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя, вказавши на те, що приватизація спірної квартири була проведена відповідно до закону. На момент приватизації її довіритель, та відповідачі [PERSON], [PERSON] були наймачами квартири [ADDRESS], були прописані у ній та проживали однією сім'єю, а тому мали право на приватизацію цього житла. Позивачка ж, будучи зареєстрованою в квартирі [ADDRESS], має право на приватизацію саме вказаного житла. Крім того, зазначає, що про приватизацію житла позивачка достеменно знала. При винесенні рішення просила вирішити питання судових витрат та стягнути на користь її довірителя понесені ним судові витрати в сумі 1940 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала та пояснила, що нею було прийнято рішення про приватизацію квартири на трьох осіб - на неї та синів [PERSON] і [PERSON], що вони й зробили. Перед приватизацією житла, вона через суд виписала з квартири колишню дружину [PERSON] - [PERSON] з донькою. І все було добре, доки [PERSON] не подав позов до суду про розподіл квартири. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Карназей А.І. в судовому засіданні висловила думку про безбідставність заявлених позивачкою вимог та просила в позові відмовити, вказуючи на те, що діти на момент приватизації в квартирі зареєстровані не були. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 155 Житлового Кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 2 від 06.01.2012 року квартира [ADDRESS] передана у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказане розпорядження стало підставою для видачі останнім 11.01.2012 року свідоцтва про право власності на житло. Позивачка, оспорюючи приватизацію зазначеного вище житла, вказує на її невідповідність вимогам закону, та вважає, що остання порушує її права та права її малолітніх дітей, які на час проведення приватизації проживали у спірній квартирі та також мали право на її приватизацію, з чим суд не погоджується виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 8, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім'ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, вказуються члени сім'ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 25.09.2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], в якому мають сина [PERSON], народженого [INFO]. З часу укладення шлюбу позивачка та її донька [PERSON] проживають в квартирі [ADDRESS], в той час як за даними паспорта [PERSON] значиться зареєстрованою в квартирі [ADDRESS]. Не були зареєстрованими на час приватизації у спірній квартирі і малолітні діти позивачки, що в судовому засіданні підтвердила і сама [PERSON] Разом з тим, згідно даних довідки про склад сім'ї наймача, квартири і приміщення, що вони займають № 39 від 27.12.2011 року, яка наявна в матеріалах приватизаційної справи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент приватизації були зареєстрованими та проживали в квартирі [ADDRESS], а тому на думку суду набули право на житло і його приватизацію. При цьому, рішення щодо втрати будь-ким з них права на користування спірним житлом в судовому порядку не ухвалювались. Враховується судом і та обставина, що ні позивачка, ні її чоловік - відповідач по справі [PERSON], а ні свекруха - відповідачка [PERSON] на час приватизації квартири не заявляли про факт проживання у ній [PERSON] та її малолітніх дітей. Крім цього, сама ж [PERSON] в судовому засіданні засвідчила своє вільне волевиявлення про приватизацію квартири лише на трьох осіб - на неї та синів. За вказаних обставин суд вважає, що приватизація спірної квартири проведена у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування розпорядження органу приватизації виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 2 від 06.01.2012 року в частині передачі квартири у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 11.01.2012 року. Враховуючи наведене, безпідставними є вимоги позивачки і щодо визнання за нею та її малолітніми дітьми права на приватизацію спірної квартири та визнання за ними поряд з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на цю ж квартиру, оскільки позивачка наділена таким правом за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Як встановлено ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 14.10.2014 року, рішення про приватизацію вказаної квартири не приймалося і позивачка, як член сім'ї наймача цієї квартири [PERSON], який також отримав її і на неї, не позбавлена права на приватизацію цього житла. Вказаного позивачка в судовому засіданні не спростувала, даних на підтвердження приватизації житла за місцем своєї реєстрації не надала. Не заслуговують на увагу суду і покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки не містять в собі об'єктивних відомостей на підтвердження доводів позивачки та не спростовують наведених вище доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до акту виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.05.2015 року становлять 1940 грн. Тому,

Outcome: approved