Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

24.12 2014 року позивач за первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.05.2013 року [PERSON] 31.05.2013 року отримала кредит у розмірі 5068,44 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість, яка станом на 01.12.2014 року становить 13126,87 гривень і складається з: - 7280,65 гривень - заборгованість за кредитом, - 3894,94 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 850,00 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 601,28 гривень - штраф (процентна складова) та судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень. Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. 12.03.2019 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів фінансових послуг. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 31.05.2013 року при отриманні картки для соціальних виплат (отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку) № [NUMBER] нею було підписано Анкету-заяву. Також їй у користування надано картку Універсальна GOLD № [NUMBER] , терміном дії до 08.2018 року. На дану картку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5068,45 гривень з відсотковою ставкою 2,5% на місяць на суму заборгованості. Станом на 07.03.2019 року заборгованість за даною карткою складає 293499,33 гривень, що перевищує початкову суму кредиту майже у 58 разів. У період з травня 2015 року по квітень 2017 року банком незаконно, без її згоди проводилися списання з карти для отримання соціальних виплат [NUMBER] в рахунок погашення заборгованості за кредитною карткою № [NUMBER] . В період з травня 2015 року по листопад 2015 року було відраховано 3778,77 гривень, а з липня 2016 року по квітень 2017 року списано 3430,02 гривень. В період з грудня 2015 року до липня 2016 року проводилося відрахування на картку, позначено [NUMBER] на загальну суму 2256,06 гривень. Картки з такими реквізитами у АТ КБ «Приватбанк» у неї не було. У грудні 2013 року списано 1151,25 гривень опис операцій «службова операція.head office. Автоматичне погашення простроченої заборгованості (з карти [NUMBER] на карту [NUMBER] ) списання з карткового рахунку» на погашення заборгованості за карткою Універсальна, яку в травні 2015 року було замінено банком GOLD № [NUMBER] . Загалом з картки № [NUMBER] було незаконно, без її дозволу, списано грошові кошти на загальну суму 10616,10 гривень. З картки для отримання заробітної плати [NUMBER] банком незаконно було списано за період з січня поточного року до моменту звернення до суду 2219,71 гривень. Відповідно до типових умов та тарифів за картками у АТ КБ «Приватбанк» картка Універсальна GOLD передбачає сплату щомісячного платежу у розмірі 7% від суми боргу та зі сплатою 2,5% щомісяця за користування кредитом. Картка Універсальна GOLD № [NUMBER] видана 05.2013 року з терміном дії до 08.2017 року. розмір кредитного ліміту, встановленого банком самостійно, складає 5068,45 гривень. При простроченні зобов`язань за кредитом тіло кредиту залишається незмінним. У системі Приват24 за карткою № [NUMBER] зазначено: «нажаль ви вийшли на прострочення. Тому на ваш борг було нараховано штраф і почали нараховуватися 7% на місяць на суму кредиту. Станом на 07.03.2019 року сума до повного погашення становить 293499,33 гривень. Ця сума складається із 7280,65 гривень поточної заборгованості, 38,39 гривень штрафу та 286180,29 гривень відсотків, що нараховано за користування кредитом. Вимога сплатити 293499,33 гривень за карткою з кредитним лімітом 5068,45 гривень є намаганням банку отримати неправомірну вигоду за рахунок споживача. [PERSON] було отримано відомості з Українського Бюро кредитних історій, відповідно до яких за нею рахується заборгованість за кредитним договором на інші споживчі цілі на суму 5068,45 гривень від 28.01.2014 року з поточною заборгованістю станом на 10.02.2019 року 21416,46 гривень. Інших поточних боргових зобов`язань не зазначено. Це підтверджує незаконність вимог банку та списання коштів із зарплатної картки та картки на отримання соціальної допомоги. Просить суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути незаконно списані грошові кошти з карток № [NUMBER] у сумі 10616,10 гривень та з картки № [NUMBER] у сумі 2219,71 гривень. Визнати незаконними нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD № [NUMBER] терміном дії до 08.2018 року в сумі 293499,33 гривень станом на 07.03.2019 року. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 травня 2019 року скасовано заочне рішення, ухвалене Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 25 лютого 2015 року у цивільній справі №180/3871/14-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду. 27.05.2019 року [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути незаконно списані грошові кошти з карток № [NUMBER] у сумі 10616,10 гривень та з картки № [NUMBER] у сумі 5365,69 гривень. Визнати незаконними нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD № [NUMBER] терміном дії до 08.2017 року з моменту звернення АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості до Марганецького міського суду з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у п.54 постанови від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. Встановити нікчемність кредитного договору №б/н від 31.05.2013 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості в повному обсязі заборгованість складала 13126,87 гривень. Отже, при зверненні до суду у 2014 році АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, тобто пред`явив вимогу про погашення заборгованості, чим змінив строк виконання зобов`язання. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Всупереч нормам законодавства України АТ КБ «Приватбанк» продовжує нараховувати відсотки та штрафні санкції за кредитним договором №б/н від 31.05.2013 року, станом на 16 травня 2019 року загальний розмір заборгованості за кредитом складає 340167,90 гривень, яка виникла із суми кредиту 5068,45 гривень. Банком списано в рахунок погашення заборгованості без її згоди з картки № [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 10616,10 гривень; з картки для отримання заробітної плати [NUMBER] - за період з січня поточного року до 16.05.2019 року 5365,69 гривень, з них на погашення заборгованості за невідомими їй картками, які закріплені за загальною заборгованістю по договору №б/н від 31.05.2013 року в розмірі на картку № [NUMBER] - 2469,32 гривень та карткою № [NUMBER] -1333,10 гривень. Банк проводить списання коштів на підставі Умов та правил надання банківських послуг, які нею не були підписані, банком проводиться списання коштів на власний розсуд, без погодження із споживачем порядку та умов такого списання. Банк не скористався своїм правом звернення до виконавчої служби для примусового стягнення заборгованості. Представники позивача за первісним позовом, [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні просили задовольнити первинний позов, зустрічний позов не визнали та пояснили, що [PERSON] звернулася до банку для отримання позики, отримала картку та нею користувалася, але умови договору не виконала, в анкеті-заяві не зазначено, що вона отримала картки, все зазначено у виписці, вони надавали їй Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на 31.05.2013 року, коли є зміни, вони публікуються на сайті Банку. За договором клієнт може отримати кілька карток. При підписанні договору діяла ставка-30%. Коли клієнт не виконує умови договору, відсоткова ставка змінюється та нараховуються подвійні відсотки. Відповідач за первісним позовом, [PERSON] позовні вимоги банку не визнала, свої позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення, що 31.05.2013 року вона отримувала соціальну картку, також нею була підписана Анкета-заява на кредитний ліміт у сумі 5068,00 гривень. Вона мала банківський рахунок, у неї було дві картки. Представник відповідача за первинним позовом [PERSON] підтримала [PERSON] та пояснила, що всі кошти були списані незаконно, тому вони просять їх повернути, сама сума, яка була отримана у банку становить 5068 гривень, банку вже повернута. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПриватБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 31.05.2013 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.05.2013 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 01.12.2014 року становить 13126,86 грн. і складається з: - 7280,65 гривень - заборгованість за кредитом, - 3894,94 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 850,00 гривень - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), - 601,28 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.5-6), згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] було оформлено платіжну кредитну картку (т.1 а.с.7). Суд, враховуючи позиції сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. У заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 31 травня 2013 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 травня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ , як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача за первісним позовом належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (31 травня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 травня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач за первісним позовом не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5068 (п`ять тисяч шістдесят вісім) гривень 45 копійок. З наданих позивачем за зустрічним позовом [PERSON] виписок по кредитній картці № [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 01.06.2013 року - 01.06.2017 року вбачається, що Приватбанком проводилося автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] . Так, ці операції були здійснені: 07.04.2017 року у сумі 425,33 гривень; 06.03.2017 року у сумі 99,19 гривень; 07.02.2017 року у сумі 454,19 гривень; 06.01.2017 року у сумі 324,05 гривень; 07.12.2016 року у сумі 397,23 гривень; 11.11.2016 року у сумі 16,93 гривень; 07.11.2016 року у сумі 263,07 гривень; 07.10.2016 року у сумі 500,13 гривень; 07.09.2016 року у сумі 512,45 гривень; 05.08.2016 року у сумі 1,28 гривень та 432,59 гривень; 07.07.2016 року у сумі 1,85 гривень, 1,73 гривень; 06.11.2015 року у сумі 71,28 гривень; 07.10.2015 року у сумі 183,31 гривень та 701,23 гривень; 07.09.2015 року у сумі 75,23 гривень та 176,83 гривень; 07.08.2015 року у сумі 170,56 гривень та 209,02 гривень; 07.07.2015 року у сумі 164,71 гривень та 194,72 гривень; 05.06.2015 року у сумі 242,04 гривень та 158,88 гривень; 22.05.2015 року у сумі 50,05 гривень; 07.05.2015 року у сумі 742,50 гривень, 485,06 гривень та 153,43 гривень (т.2 а.с.7-18). Загальна сума грошових коштів, стягнутих на картку 51**87 - 7212,87 гривень. Відповідно до виписки по картці № [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2019 року-16.05.2019 року, кредитний ліміт встановлено у сумі 5068,45 гривень, баланс на початок періоду -254678,05 гривень, баланс на кінець періоду -328316,35 гривень (т.1 а.с.110-111). З виписок по кредитній картці № [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2019 року - 16.05.2019 року видно, що Приватбанком проводилося автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] . Так, ці операції були здійснені: 13.05.2019 року у сумі 500,00 гривень; 28.04.2019 року у сумі 13,27 гривень; 13.03.2019 року у сумі 650,00 гривень; 02.03.2019 року у сумі 50,00 гривень; 21.01.2019 року у сумі 50,00 гривень; 18.01.2019 року у сумі 300,00 гривень (т.1 а.с.112-113). Крім того, 30.05.2019 року автоматичне списання здійснено 30.05.2019 року у сумі 1732,69 гривень (т.1 а.с.220) Загальна сума грошових коштів, стягнутих на картку 51**87 - 3295,96 гривень. Автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки 41 **14 та картки 51 **30 також підтверджено випискою, наданою представником АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.212-224). Відповідно до виписки по картці Універсальна GOLD 180+ № [NUMBER] терміном дії до 08.2018 року станом на 16.05.2019 року заборгованість складає -328316,35 гривень, сума до повного погашення становить 340167,90 гривень. Вказано, що боржник вийшов на прострочення, тому на її борг було нараховано штраф і почали нараховуватися 7% на місяць на суму кредиту (т.1 а.с.114). Загальна сума, автоматично списана з карток 41 ** 14 та 51** 30, які належать [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по картці Універсальна GOLD 180+ № [NUMBER] складає 10508,74 гривень. Так як відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, з боржника підлягає стягненню лише тіло кредиту у розмірі 5068,45 гривень. З рахунків [PERSON] стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 31.05.2013 року у розмірі 10508,74 гривень, тобто, суму, яка перевищує тіло кредиту. Крім того, з картки 41 **14 також проводилися списання - автоматичні погашення простроченої заборгованості на картку № [NUMBER] - 25.04.2019 року у сумі 1407,71 гривень; 12.04.2019 року у сумі 500,00 гривень; 16.03.2019 року у сумі 50,00 гривень; 03.03.2019 року у сумі 11,61 гривень; 27.02.2019 року у сумі 1061,61 гривень; 13.02.2019 року у сумі 500 гривень; 02.02.2019 року у сумі 21,49 гривень; 22.01.2019 року у сумі 25,00 гривень; 20.01.2019 року у сумі 75,00 гривень; 19.01.2019 року у сумі 150,00 гривень (т.1 а.с.110-111). Загальна сума складає 3802,42 гривень. Взагалі з карток 41**14 та 51 ** 30 списано грошові кошти в розмірі 14311,25 гривень. Таким чином, на користь [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає поверненню сума, що складає 14311,25 гривень. На картку № [NUMBER] з 07.05.2015 року надходили соціальні виплати, з яких стягнення заборгованості не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання. Відповідно копії довідки Управління праці та соціального захисту населення від 24.06.2014 року №3047, [PERSON] зареєстрована у Єдиному державному автоматичному реєстрі осіб, які мають право на пільги в управління праці та соціального захисту населення, як багатодітна сім`я з 01.06.2014 року (т.1 а.с.92). Відповідно п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 , право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» повинен був припинити нарахування процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором б/н від 31 травня 2013 року, наданими [PERSON] , з моменту подачі позову до Марганецького міського суду Дніпропетровської області, тобто з 24 грудня 2014 року. Тому позовна вимога [PERSON] в частині визнання незаконним нарахування відсотків за користування кредитною карткою Універсальна GOLD № [NUMBER] терміном дії до 08.2017 року підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про встановлення нікчемності кредитного договору №б/н від 31 травня 2013 року, то суд відмовляє у її задоволенні, виходячи з такого. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено ч. 2 ст. 207 ЦК України. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів. Згідно статті 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Так як [PERSON] не заперечує підписання нею Анкети-заяви 31 травня 2013 року про надання їй ПриватБанком кредитних коштів у розмірі 5068 гривень 45 копійок, вказаний договір не є нікчемним. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених АТ КБ «Приватбанк», складає 243,60 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (5068,45 грн. *100% :13126,87 грн.), тобто 38,61% від суми сплаченого судового збору, що складає 94,05 грн. (38,61% х 243,60 грн.:100%). Так як [PERSON] звільнена від сплати судового збору, то з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень на користь держави.

Outcome: partial