Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

16.05.2018 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заробітну плату за період з 14.11.2017 року по день винесення рішення, стягнути з відповідача компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 14.11.2017 року по день винесення рішення, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював на посаді директора [PERSON] дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом\~ від 17.05.2016 р. № 273 к його було звільнено із займаної посади з 18.05.2016 року за п. 3 ст.40 КЗпП України, який було оскаржено до суду. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц, яке набрало законної сили 09.11.2016 року, позивача було поновлено на посаді\~ та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2016 року по 20.07.2016 року в сумі 15455 грн. 88 коп. та на відшкодування моральної шкоди - 4000 грн. В подальшому рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року по справі № 295/9867/16-ц, яке набрало законної сили, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року в сумі 7376 грн. 67 коп. Під час розгляду Богунським районним судом м. Житомира справи за № 295/14695/16-ц відповідач [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності добровільно сплатила на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2016 року по 18.01.2017 року 36883 грн. 35 коп. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 року по справі №295/15366/17 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року в сумі 72361,62 грн., компенсацію втрат часин заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 6370,28 грн. та моральної шкоди розмірі 3000,00 грн. Позивача фактично було поновлено на роботі наказом № 98 лише з 15.11.2017 року, однак заробітна плата починаючи з 15.11.2017 року до цього часу не виплачується, чим порушуються його права. Крім того позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки він не мав можливості заробляти собі на життя, були порушені його конституційні права, порушувалися його нормальні життєві звязки, він був змушений докладати життєвих зусиль, щоб досягти гідного рівня життя, він зазнав емоційних та моральних страждань та хвилювань, Протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що в нього зявилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку та витрачати на це час, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, він немає засобів для забезпечення належного рівня життя у звязку з невиплатою заробітної плати, все це також позначується на його здоровї. 21.05.2018 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира за вказаною позовною заявою відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні. 19.09.2018 року ухвалою Богунського районного суду м. Житомира залучено в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] дирекцію Фонду соціального страхування України. 30.10.2018 року представником третьої особи направлено до суду пояснення щодо позову, в якому просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що роботодавцем для позивача є Житомирське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІV передбачено утворення Фонду соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також припинення [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України. А також припинення управлінь і відділень виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виконавчі дирекції відділень цього Фонду, що є юридичними особами, шляхом приєднання до робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Житомирське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинено 31.01.2018 року шляхом приєднання до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області. Вважає, що даний позов предявлено до неналежного відповідача, оскільки відповідачем по даній справі повинно бути саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області, а не Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що є підставою для відмови у позові. 09.01.2019 року від позивача надійшло заперечення на пояснення третьої особи, в яких позивач вказав, що вважає пояснення третьої особи таким, що ґрунтується на невірному застосуванні законодавства та є необґрунтованим, роботодавцем для позивача є [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що на даний час знаходиться на стадії припинення, яку ще не припинено та правонаступником якої є третя особа. Вказані позиції викладені в рішеннях судів всіх інстанцій у цивільних справах №295/7450/16-ц, № 295/7450/16-ц, №295/9867/16-ц за позовними заявами [PERSON] до відповідача. 05.02.2019 року та 06.02.2019 року до суду повторно надійшли пояснення третьої особи, у яких представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову на підставах, які викладені у запереченнях від 30.10.2018 року. 22.02.2019 року до суду надійшло заперечення позивача на пояснення третьої особи, в яких позивач вказав, що вважає пояснення третьої особи таким, що ґрунтується на невірному застосуванні законодавства та є необґрунтованим з підстав, викладених у запереченні від 05.02.2019 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у поясненні третьої особи. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення у відсутності відповідача. Заслухавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Статтею 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.\~16\~ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задоволено частково, визнано незаконним наказ № 273-К від 17.05.2016 року та поновлено [PERSON] на посаді директора виконавчої дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 19.05.2016 року, стягнуто з [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15455,88 грн. без урахування обов'язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 4000 грн. Рішення набрало законної сили (а.с .6-11). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року по справі № 295/9867/16-ц позовну зваяву [PERSON] до [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про\~ визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу\~ та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з [PERSON] дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.07.2016 року по 18.08.2016 року ( включно)\~ в розмірі 7376,67 грн.\~ без урахування обов'язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди\~ 3000 грн. Рішення набрало законної сили (а.с.12-13). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2018 року по справі №295/15366/17 позов [PERSON] до [PERSON] дирекції\~Фонду соціального\~страхування з\~тимчасової втрати\~працездатності про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~виконання рішення\~суду про\~поновлення на\~роботі,\~компенсаційних втрат\~та відшкодування\~моральної шкоди\~задоволено частково, стягнуто з [PERSON] дирекції Житомирського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.01.2017 року по 14.11.2017 року в сумі 72361,62 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 6370,28 грн. та відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Рішення набрало законної сили (а.с.14-15). Відповідно до частини 5\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Під час розгляду Богунським районним судом м. Житомира справи за № 295/14695/16-ц відповідач [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності добровільно сплатила на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.08.2016 року по 18.01.2017 року 36883,35 грн. Натомість, позивач був поновлений на роботі з 15.11.2017 року наказом № 98, але, як встановлено судом, заробітна плата відповідачем не виплачується. Відтак відповідач має виплатити позивачу середній заробіток з 14.11.2017 року та компенсаційні втрати, відповідно до Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Законодавством про працю ст. 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується не рідше ніж кожні півмісяця. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У випадках, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним або святковим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком\~ обчислення\~\~ середньої\~\~ заробітної\~\~ плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від\~ 8\~ лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.08.2016 року № 295/9867/16-ц визначено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 351,27 грн. (а.с. 13). Відповідно до частини 4\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, \~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу\~ становить 113108,94 грн. з розрахунку: 351,27 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 322 дні (сумарна кількість робочих днів) починаючи з 14.11.2017 року по 28.02.2019 року. При цьому розмір середньоденного заробітку був визначений відповідного до діючого законодавства та встановлений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року по справі № 295/7450/16-ц, яке набрало законної сили, оскільки позивач після винесеного рішення заробітної плати не отримував. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати(далі компенсація) провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 2 Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, передбачено, що така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001 року. Сума компенсації обчислюється у відповідності до Порядку проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць і приросту споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, що становить 10871,57 грн. Таким чином, на користь [PERSON] підлягає стягненню 113108,94 грн. заборгованість по\~заробітній платі\~за період\~з 14.11.2017\~року по\~28.02.2019\~року та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в сумі 10871,57\~грн. [PERSON] сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача дотримання вимог трудового законодавства щодо проведення своєчасної виплати заробітної плати призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що позивач зазнав через незаконні дії відповідача моральних страждань. Однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 2\~000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи про те, що [PERSON] дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є неналежним відповідачем по справі, оскільки належність відповідача була встановлення рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 20.07.2016 року № 295/7450/16-ц, від 18.08.2016 року № 295/9867/16-ц та від 05.02.2018 року № 295/15366/17, крім того, [PERSON] було поновлено на посаді саме [PERSON] дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується копією наказу № 98 від 15.11.2017 року. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За встановлених обставин,\~дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial