Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

16.01.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування неподільним рухомим майном (автомобілем) до [PERSON] , якою просить поділити спільну сумісну власність подружжя, визнати за нею право власності 1/2 частини автомобіля «Audi A6», 1996 року випуску, встановити порядок користування автомобілем. У результаті автоматичного розподілу справу призначено судді Квятковському Я.А.. Ухвалою від 22.02.2018 р. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 19.04.2018 до суду надійшов відгук, в якому відповідач зазначає, що зміст позовних вимог не відповідає ст. 16 ЦК України, а вибраний позивачем спосіб захисту прав не передбачений ст. 71 СК України. Також зазначає, що спірний автомобіль 10.08.2018 проданий ними до розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя, що підтверджується договором купівлі-продажу і тому не підлягає розділу. Позивачка надала усну згоду на продаж автомобіля і гроші витрачені на потреби сім`ї. Просить в задоволенні позову відмовити. (а.с.64-65). 26.04.2018 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких вона стверджує, що будь-якої згоди на продаж належного їм автомобіля вона відповідачу не надавала, про що свідчить відсутність такої згоди, вчиненої у письмової формі. Про продаж спірного автомобіля вона дізналась 20.04.2018, отримавши поштою відгук. Кошти від продажу автомобіля на потреби сім`ї не витрачались і не могли втрачатись, оскільки у червні 2016 року шлюбні стосунки між ними були припинені, вони спільно не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть господарство. Вказані обставини встановлені рішенням від 12.09.2017 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу у справі за позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визнані відповідачем шляхом подання заяви про визнання позову, який поданий позивачкою 14.07.2017, тобто за до дати договору купівлі-продажу, на вчинення якого посилається відповідач. Розпорядженням керівника апарату Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.01.2019 № 137, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Квятковського Я.А., було призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи. В результаті повторного автоматизованого розподілу справу призначено судді Лиходєдову А.В.. Ухвалою від 24.01.2019 ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У червні 2019 року [PERSON] подала до суду змінену позовну заяву до [PERSON] , уточнивши яку у травні 2020 року, просить: визнати автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя; поділити спільне майно подружжя та визнати, що автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя по 1/2 частині кожному; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 67811,53грн.. Змінені позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 04 вересня 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №300. Під час шлюбу, а саме 22.12.2015 сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, якій було зареєстровано на ім`я відповідача. Оскільки в подальшому між сторонами погіршилися стосунки як між чоловіком та дружиною, то у червні 2016 року шлюбні стосунки між ними були припинені. 14.07.2017 позивачка зверталась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, за наслідками розгляду якої 12.09.2017 судом було прийнято рішення про задоволення позовних вимог. З відзиву на позов позивачка дізналася про те, що відповідач продав спірний автомобіль без її згоди, що і стало підставою для зміни позовних вимог. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 04 вересня 2010 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб (а.с.10), який рішенням від 12.09.2017 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу було розірвано (а.с.11). Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , 22.12.2015 за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до висновку експерта №188/18 по визначенню ринкової вартості, складеного 10.07.2018, середньо ринкова вартість автомобіля «Audi A6», 1996 року випуску, становить 135623,06грн. (а.с.76-81). За інформацією, що надійшла до суду 27.11.2018 з територіального сервісного центру №1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України, згідно Єдиного державного реєстру МВС, автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , був перереєстрований 10.08.2017 на підставі договору купівлі-продажу на [PERSON] (а.с.105). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що придбаний у 2015 році автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За положеннями ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За наведених вимог, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем спірний автомобіль був проданий за взаємною згодою подружжя і тому не підлягає розділу, а також те, що, позивачкою надано усну згоду на продаж автомобіля та гроші витрачені на потреби сім`ї, оскільки зазначене не підтверджено належними і допустимими доказами. Таким чином, оскільки спірний автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, суд дійшов висновку, що неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України. Приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль «Audi A6», 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вимог Закону та досліджених наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на половину вартості автомобіля, який відповідач відчужив без її згоди. Одночасно суд вважає вимоги позивача щодо визначення частки в спільному майні подружжя зайвими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки на час розгляду справи в суді зазначений автомобіль вибув із володіння відповідача, а новий власник до участі в справі не залучався. За таких обставин, із врахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації на користь позивача, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем за ці вимоги судового збору в сумі 1545,60 грн. та понесенні позивачем і документально підтвердженні витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4080 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 60, 61, 63, 65, 69-72, 74 Сімейного Кодексу України, 372 ЦК України,

Outcome: partial