Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 27.12.2019 року Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах Держави в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона, Військової частини [NUMBER] до Одеської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: - визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 13.07.2010 року №6156-V "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0874 га, за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)"; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2010 року серії ЯЛ №221982, виданий громадянці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу земельної ділянки, серія та номер: 738, який виданий 05.07.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] повернути за актом прийому-передачі Державі в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 16, 21, 328, 386, 388 ЦК України, ст. ст. 20, 21, 77, 116, 140-142, 149, 152 ЗК України, Закону України "Про прокуратури". Ухвалою від 13.01.2020 року провадження по справі відкрито. 14.02.2020 року від Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. 20.02.2020 року представник Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України надав клопотання про уточнення позовних вимог, згідно якого просить: Визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 13 липня 2010 року №6156 V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0874 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2010 року серії ЯЛ №221982, виданий [PERSON] . на земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати недійсним, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 738, який виданий 05.07.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0874 га ( кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) повернути за актом прийому-передачі Державі в особі Міністерства оборони України (ЄДР 00034022) земельну ділянку площею 0,0874 га (кадастровий номер 5110136900:46:002:0068), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідачів на користь військової частини [NUMBER] . Судом залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача квартирно - експлуатаційний відділ м. Одеси. 12.03.2020 року від представника Міністерства оборони України надійшла відповідь на відзив Одеської міської ради. 13.04.2020 року від Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України надійшла відповідь на відзив Одеської міської ради. 25.05.2020 року від Міністерства оборони України надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи по справі. 14.07.2020 року від [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 17.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті та залишено клопотання про призначення експертизи без розгляду. У судовому засіданні представник Військового прокурора Одеського гарнізону Колєсніченко А.О., представник Міністерства оборони України Добров Ю.І. та представник Військової частини [NUMBER] Буяк Б.С. вимоги підтримали у повному обсязі. Представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона надав 06.04.2020 року заяву про розгляд справи за відсутності представника, в якій зазначив, що вимоги підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи квартирно експлуатаційного відділу м. Одеси Поляков О.Г. підтримав позов. Третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Токарська Т.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] надала до суду 14.07.2020 року заяву про застосування строків позовної давності, просила відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судових засідань не з`являвся, повідомлений належним чином будь-яких заяв стосовно суті вимог до суду не надавав. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах прокурор посилається на те, що відповідно до Державного акту Б№056875 на право користування землею виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів в 1990 році надано для державних потреб у безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку на якій розташоване військове містечко «Чорноморка 237», у подальшому у 2008 році територія військового містечка була передана у відповідальну експлуатацію військовій частині [NUMBER] . Одеською міською радою у 2010 році прийнято рішення щодо відведення земельної ділянки та передання у приватну власність [PERSON] площею 0,0874 га за адресою [ADDRESS] , у подальшому на підставі рішення Одеської міської ради [PERSON] було видано державний акт. Згідно договору купівлі-продажу передано земельну ділянку [PERSON] . Таким чином рішенням Одеської міської ради незаконно було вилучено з державної власності та передано у приватну власність громадянці, яка у подальшому на підставі укладеного правочину здійснила відчуження іншому громадянину земельної ділянки. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Від Одеської міської ради надійшов відзив по справі, в якому зазначено, що прокурором не наведено жодної норми Закону, яка була порушення Одеською міською радою при прийнятті даного рішення, не надано також жодного належного й допустимого доказу, який свідчив про порушення вимог земельного законодавства України. Зазначає, що надання у приватну власність земельної ділянки [PERSON] було здійсненне за рахунок земель комунальної власності у відповідності до закону. Те, що позивач вказує на порушення норм земельного законодавства ґрунтується лише на власних домислах і припущеннях та тлумаченні норм земельного законодавства на власний розсуд. Також представник відповідача зазначає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Вказує, що позивачем не надано доказів, що земельна ділянка сформована за рахунок земель оборони, а не земель житлової та громадської забудови м. Одеси. На думку Одеської міської ради прокурор не вірно вказав у позові державні органи, установи в інтересах яких він звернувся до суду. Після звернення до суду було встановлено, що спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно експлуатаційної частини району до квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, в зв`язку з чим виникла необхідність уточнення позовних вимог. Від представника Міністерства оборони України надійшла відповідь на відзив Одеської міської ради, в якій зазначається, що на підставі оформленого військовим містечком № [NUMBER] права власності на спірну земельну ділянку, як земель оборони і належить Державі та Міністерству оборони України передані на праві оперативного управління. Зазначає, що на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою військового містечка № [NUMBER] за Міністерством оборони України залишається право постійного користування, а тому вони відносяться до земель оборони, належать Державі на праві власності та за відповідними військовими формуваннями закріплені на праві постійного користування, тому виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою військового містечка № [NUMBER] , розташованої за адресою: [ADDRESS] . Представник звертає увагу, що будь-яких документів із землеустрою, які стали підставою для винесення оскаржуваного рішення Одеською міською ради відповідачем не надано. Від Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України надійшла відповідь на відзив Одеської міської ради, в якій представник вказує, що Одеська міська рада не мала правових підстав для розпорядження вказаною земельною ділянкою та відповідно передавати фізичній особі безоплатно у власність, оскільки Міністерство оборони України чи уповноважені ним органи дозволу на передачу у комунальну власність, або добровільної відмови від даної земельної ділянки не надавали та вказана земля не відчужувалась. Існує особливий передбачений законодавством порядок надання земель оборони у користування із земель, що перебувають у користуванні відповідних військових формувань, обумовлений відповідним статусом цих земель та їх призначенням. Відносно представництва інтересів Держави прокурором вказує, що підстави захисту прокурором інтересів держави в суді чітко визначаються законом. Шкода, яка спричинена позивачам внаслідок прийняття оспорюваного рішення Одеською міською радою, є безпосередньо шкодою інтересам держави. Представник залученої третьої особи квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси надав письмові пояснення, в яких зазначив, що Кабінетом Міністрів України, Міністерство оборони України, КЕВ м. Херсон, військова частина [NUMBER] згоду або заяву на припинення права власності або про добровільну відмову від земельної ділянки загальною площею 0,0874 га, на якій розташоване військове містечко не надавали. На підставі чого КЕВ м. Одеси вважає, що Одеською міською радою всупереч вимогам законодавства, прийняте оскаржуване рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до Державного акту на право користування землею Б№056875, виданному в 1990 році 286 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування передано квартирно-експлуатаційній частині Херсонського району Української Радянської Соціалістичної Республіці виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів/а.с.14-20/. Згідно Рішення Одеської міської ради №6156-V від 13.07.2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0874 га, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд/а.с.22/. Судом досліджено Державний Акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯЛ №221982, виданий [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:46:002:0068) /а.с.23-25/. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №194887540 від 26.12.2019 року вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер:738, виданого 05.07.2013 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В., [PERSON] зареєстрував приватне право власності на земельну ділянку, площею 0,0874 га., кадастровий номер 5110136900:46:002:0068 /а.с.26-28/. Згідно Акту огляду земельної ділянки №84 військового містечка № [NUMBER] [ADDRESS] від березня 2016 року встановлені наступні правопорушення, а саме: на Південній стороні земельної ділянки житлової зони в районі будівлі №11 за генпланом (будинок для особового складу) ведеться будівництво 3 приватних будинків на площі приблизно 0,2 га. З отриманої інформації Державного земельного кадастру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зареєстровано право власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на ім`я [PERSON] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0068 на земельну ділянку площею 0,0874 га та на [PERSON] , кадастровий номер 5110136900:46:002:0030 площею 0,0952 га. На Південній стороні земельної ділянки житлової зони виявлено незаконно збудовані 17 гаражів. Представник військової частини [NUMBER] начальник КЕС капітан Мельниченко О.І. інформацією щодо власників незаконно збудованих гаражів не володіє/а.с.31-33/. Судом досліджено фототаблиці /а.с.34-42/. Згідно відповіді Департаменту Одеської міської ради №01-18/1863/2-09-02 від 05.12.2016 року вбачається, що за наявною інформацією в Департаменті, рішень щодо передачі у власність чи користування [PERSON] земельної ділянки 0,0874 га за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] земельної ділянки 0,0952 га за адресою: [ADDRESS] не приймалось. Зазначається, що земельні торги, обстеження земельної ділянки на якій розташована територія військового містечка № [NUMBER] не проводилось/а.с.45-46/. Згідно відповіді Держгеокадастру Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області №10-1505-015-6080/2-16 від 05.12.2016 року щодо надання відомостей про земельні ділянки зазначано, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №221982 реєстр №011050500623, від 14.09.2010 року, виданий на підставі рішення Одеської міської ради від 13.07.2010 року №6156-V, площею 0,0874 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5110136900:46:002:0068/а.с.47-51/. Судом досліджено лист Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України №6054 вих-19 від 26.12.2019 року до Міністерства оборони України, відносно повідомлення про пред`явлення позову до суду/а.с.52-54/. Згідно Акту прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд та обладнання, квартирного майна, палива і території військових містечок №7, 7а, 13, 237 військової частини [NUMBER] Чорноморського гарнізону від Херсонської КЕЧ району до КЕВ міста Одеси від 12.06.2006 року вбачається, що спірна земельна ділянка передана від Херсонської квартирно-експлуатаційної частини району до квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеси /а.с.107-108/. Судом досліджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] ( замовник: [PERSON] ; Договір №039/10-фіз від 11.06.2010 року; ліцензія серія АВ №188719 від 14.11.2006 року) /а.с.3-75, том.2/. Судом досліджено кадастровий план за результатами технічної інвентаризації військового містечка «Чорноморка» №237 /а.с.77, том 2/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право\~власності набувається\~на підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з\~ст.\~386\~ЦК України\~держава\~забезпечує рівний\~захист прав\~усіх суб`єктів\~права власності. Власник,\~який має\~підстави передбачати\~можливість порушення\~свого права\~власності іншою\~особою,\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про заборону\~вчинення нею\~дій,\~які можуть\~порушити його\~право,\~або з\~вимогою про\~вчинення певних\~дій для\~запобігання такому\~порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 388 ЦК України зазначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є:а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку;б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця;в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника;г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора;ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб;д) конфіскація за рішенням суду;е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно з\~ст.\~141\~ЗК України\~підставами припинення\~права користування\~земельною ділянкою\~є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Відповідно до ст. 142 ЗК України припинення права\~власності на\~земельну ділянку\~у разі\~добровільної відмови\~власника землі\~на користь\~держави або\~територіальної громади\~здійснюється за\~його заявою\~до відповідного\~органу. Органи\~виконавчої влади\~або органи\~місцевого самоврядування\~у разі\~згоди на\~одержання права\~власності на\~земельну ділянку\~укладають угоду\~про передачу\~права власності\~на земельну\~ділянку.\~Угода про\~передачу права\~власності на\~земельну ділянку\~підлягає нотаріальному\~посвідченню.\~Припинення права\~постійного користування\~земельною ділянкою\~у разі\~добровільної відмови\~землекористувача здійснюється\~за його\~заявою до\~власника земельної\~ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 13.07.2010 року № 6156-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0874 га за адресою [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд». Представник Одеської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що оспорюване рішення було прийнято на законних підставах, будь-яких належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень, представником Одеської міської ради суду надано не було, після надання відзиву на позов представник відповідача сулдові засідання не відвідував. Представник Міністерства оборони України вказує, що при оформленні земельної ділянки у власність відповідачем не було погоджено межі спірної земельної ділянки із Міністерством оборони України. Згідно кадастрового плану за результатами технічної інвентаризації військового містечка «Чорноморка» №237 наданого представником Міністерства оборони України, вбачається, що земельна ділянка 0,0874 га, яка на теперішній час є приватною власністю [PERSON] , знаходиться на території військового містечка « [INFO] » №237. Межі земельної ділянки площею не позначені на місцевості межовими знаками, а все це свідчить, що відведення меж в натурі не проводилось. Сторона позивача звертає увагу суду, що будь - які документи із землеустрою, які стали підставою для винесення оскаржуваного рішення Одеської міської ради відповідачем не надано. Таким чином, судом встанвлено, що Одеською міською радою при прийняті оскаржуваного рішення не було здійснено належної перевірки щодо наявності спірної земельної ділянки у власності війського містечка "Чорноморка" №237, з досліджених документів вбачається, що межі в натурі не встановлювались, є співпадіння по межам земель Міністерства оборони, що чітко зазначено в Графічній інформації про результатам технічної інвентаризації військового містечка № [NUMBER] (м.Одеса), та в сенсі ст.393 ЦК України рішення ОМР не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. В зв`язку з скасуванням рішення ОМР, оскаржувана угода, укладена 05.07.2013 року згідно якої [PERSON] зареєстрував приватне право власності на земельну ділянку, площею 0,0874 га., кадастровий номер 5110136900:46:002:0068, в силу ст.ст. 203 ч1, та 215ч1 ЦК України визнаються судом недійсними. За таких обставин в силу ст. 388 ЦК України майно має бути повернуте власнику шлях витребування у [PERSON] . Стосовно заперечень Одеської міської ради відносно того, що прокуратура не може представляти інтереси держави у суді, суд зазначає наступне, згідно Постанови Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №912/2385/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду своїм правовим висновком наголосила на важливості дотримання прокурором положень абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо порядку повідомлення уповноваженого органу про намір звернутися до суду від його імені для захисту інтересів держави. Будь-який суб`єкт владних повноважень є юридичною особою з власною правосуб`єктністю, яка з огляду на принцип розподілу влад не повинна порушуватися жодним з органів всупереч закону. Будь-яка особа, до якої звернувся з позовом Прокурор, який знехтував встановленим спеціальним законом порядком, повинна розраховувати на те, що суд буде вважати подання такого позову неповноважною особою. Як вбачається з матеріалів справи /а.с.52/, Військова прокуратура належним чином повідомила про намір звернення до суду, тому заперечення Одеської міської ради відносно цих обставин судом не приймаються. Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 (справа №826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила про таке. Частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень. Таким чином, прокурор в даній справі є правомочним на представництво інтересів Держави. Відносно заяви сторони відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів Держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений Державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанови ВСУ від 12 квітня 2017 року у справі №\~6-1852цс16 і ВП ВС від 22 травня 2018 року у справах №\~369/6892/15-ц та №\~469/1203/15-ц). В ході судового розгляду справи сторона позивача звертала увагу суду, що строк позовної давності не порушен. Відносно заявленого судом досліджені наступні обставини, а саме: оскільки про порушене право позивачі дізнались в березні 2017 року, коли військова частина звернулась до Департаменту комунальної власності ОМР та отримала оскаржуване рішення ОМР, в подальшому військова прокуратура здійснила направлення ряду запитів та отримала відповіді, з яких встановлено, що в грудні 2019 року отримано інформацію, яка підтверджує факт порушення прав власника, за захистом яких звернувся прокурор. Вказані письмові докази містять в матеріалах справи. Також, представник Міністерства оборони повідомляв суду, що раніше було переривання строку позовної давності шляхом пред`явлення позову військовим гарнізоном, а представник Військової частини [NUMBER] зазначив, що згідно до роз`яснень ВП ВС, власник майна в будь-який час має право заявляти про усунення порушенного прав. Вказані доводи представника Міністерства оборони та Військової частини не були підтверджені письмово до завершення розгляду справи. Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи відповіді на адресу позивачів та прокурора, платіжки про сплату судового збор, конверт Укрпошти, підтверджують направлення до суду позову в строк, коли про порушення права довідався прокурор. Тому доводи сторони відповідача [PERSON] відносно застосування строків позовної давності відхиляються судом, оскільки є безпідставними. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в результаті прийняття Одеською міською радою рішення, відповідачем було порушено право користування Державою земельними ділянками, які належить до земель оборони, тому наявні правові підстави для визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 13.07.2010 р. № 6156-V\~«Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0874 га. за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд(присадибна ділянка)». При прийнятті рішення по даній справі суд враховує принцип верховенства права та верховенства закону, під яким слід розуміти панування права в суспільстві, де державна влада здійснюється в межах закону, а суд, який є незалежним від інших органів державної влади, приймає законні і справедливі рішення, де пріоритет надається правам та інтересам особи; прояв справедливості, гуманізму та добра; явище, яке породжує демократію та стає основною передумовою створення правової держави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved