Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати факт проживання з ним однією сім*єю з 04.04.2006 року по 29.04.2010 року, визнати спільною сумісною власністю автобус -D марки «IKARUS» [NUMBER] вартістю 283 330 грн., автобус марки «YOUYI» [NUMBER], вартістю 431 254 грн., автобус -D, марки «IKARUS - 250» [NUMBER], вартістю 48 000 грн., автомобіль легковий седан В, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 81 749 грн., марки HYUNDAI ACCENT; визнати за нею право власності на 2 автобуси марки «IKARUS» та автомобіль марки «HYUNDAI», та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 9 087 грн.. Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та просила про його задоволення. [PERSON] вказала, що проживала з [PERSON] з 04.04.2006 року по 29.04.2010 року однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], та в цей час і були ними придбані вище вказані автобуси. 29.04.2010 року було зареєстровано шлюб та придбана автомашина. При цьому, у підтвердження своїх позовних вимог, послалась на вимоги ст. ст. 60, 63,70,71,74 СК України, та ч.4 ст. 256 ЦПК України. Ухвалою суду до участі в справі в якості третіх осіб притягнуто ПАТ «Альфа-Банк», та ПАТ «РайффайзенБанк Аваль». В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила про їх задоволення. Представник позивача вважала позов таким, що підлягає задоволенню, посилаючись на вимоги, викладені в заяві. Відповідач та його представник вимоги позову не визнали , вважали їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на наступне. У вказаний період сумісно з [PERSON] не проживав, підтримував з нею стосунки, які не відносяться до поняття «сім'я» в світі вимог ст. 3 СК України. Автобуси розподілу не підлягають, оскільки придбані ним до вступу до шлюбу та являються його власністю, а також придбані ним для здійснення підприємницької діяльності, так як являється фізичною особою- підприємцем, а отже таке майно не є об'єктом сумісної власності подружжя. Автомобіль був придбаний під час шлюбу, та є їх сумісною власністю, тому підлягає розподілу у рівних частках. Представник ПАТ «Альфа-Банк» до судового засідання не з*явився, заперечень проти позову не надав. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив про розгляд справи у їх відсутність, та надав виписку із особового рахунку боржника [PERSON] Судом постановлено про розгляд справи у відсутності третіх осіб. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію [NUMBER] ,виданого 28.09.1998 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, з реєстрацією по [ADDRESS]. За даними Державної реєстраційної служби, основним видом його економічної діяльності є транспортні перевозки. 03.10.2007 року, [PERSON], як фізична особа-підприємець , з одного боку, та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» , з другого боку, заключають кредитний договір № 01201-0407-559. За п.п.1.1.-1.2 вказаного договору, кредитор відкриває позичальнику не відновлювану кредитну лінію в сумі 355 075 грн., з яких 285 000 грн. для придбання пасажирського автобусу марки «YOUYI». Кредит надається позичальнику в порядку, передбаченому договором . 04.12.2007 року, [PERSON] заключає кредитний договір з ПАТ «Альфа-Банк» № SMЕ 0006301, цільовим призначенням якого є придбання автотранспорту для подальшого використання в підприємницькій діяльності на суму 176 800 грн.( п.1.1, 1.2 ). За договором застави від 04.12.2007 року № SME0063011, автобус-D марки « IKARUS» модель 260 [NUMBER], вартістю 176800 грн.( п.п. 3.1, 3.3. )є предметом застави. Поручителем за даним договором виступила [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS] та мешкає в [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , та даних Центру надання послуг, пов*язаних з використанням автомобільних засобів , з обслуговування УДАЇ УМВС України в Миколаївській області, за [PERSON] зареєстрований також 26.09. 2007 року автобус-D марки "IKARUS" модель 250 [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.04.2010 року. 10.06.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] заключений кредитний договір № 640 АІ 10110610001, згідно якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 85920 грн. для придбання автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT» ( п.1.1.,1.2 ). За договором від 10.06.2011 року, даний автомобіль переданий у заставу банку, та предмет застави оцінений в сумі 107 900 грн. ( п.1.2). У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм суд повинен установити, чи були порушені , невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, може бути встановлений у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.10. ч.1 ст.11,ч.1 ст.60 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених ст.61ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз*яснює особам , які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав . Згідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленим законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 р .), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. За статею 3 СК України, сім*ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.. За такого, суд зобов'язаний встановити характер їх відносин, встановити, чи мало місце ведення спільного господарства ( загальні витрати ), надання взаємодопомоги, інші обставини, які свідчать про наявність сімейних відносин. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності у відповідності до моральних засад суспільства( ст. 7 СК ). Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Стаття 29 ЦК України передбачає , що місцем проживання особи є приміщення, де вона проживає постійно, переважно або тимчасово, та може мати кілька місць проживання. Позивач у підтвердження наявності факту сумісного проживання посилається на проживання з відповідачем у квартирі [ADDRESS] з 04.04.2006 року. Між тим, з 1995 року по 31.10.2008 року, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS]. [PERSON] з 23.12.1997 року і по теперішній час зареєстрований [ADDRESS]. За даними довідки від 31.12.2013 року, виданої Котляревською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, [PERSON] з березня 2006 року проживав зі своєю матір*ю в с. Котляреве , ( померла в [INFO] року), а також продовжував там проживати до березня 2010 року. За такого, враховуючи вище викладене, та принципи оцінки доказів, суд приходить висновку, що вагомих, чітких і узгоджених між собою фактів проживання однією сім'єю , ведення спільного господарства, надання взаємодопомоги одне одному, що свідчило б про наявність сім*ї, позивач не довела та таких достовірних даних не добуто і судом. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. За такого, у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім*єю з 04.04.2005 року по 29.04.2010 року слід відмовити. Пояснення свідків з боку позивача, щодо знаходження [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не підтверджують при цьому ведення сумісного господарства та наявності сім*ї в розумінні наявності спільного побуту, взаємних прав та обов'язків , та не спростовують посилання відповідача на те, що вони підтримували зв'язки як чоловіка та жінки, але які не були шлюбними. Наявність договору поруки з боку [PERSON] теж не є належним доказом підтвердження подружніх стосунків, оскільки у відповідності до ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. При цьому поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Окрім того, за даними кредитних договорів від 04.12.2007 року та 03.10.2007 року, цільовим призначенням кредиту є придбання автотранспорту для подальшого використання в підприємницькій діяльності [PERSON] Згідно ст. 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями , пов'язаними з підприємницькою діяльністю , усім своїм майном, крім майна, на яке згідно закону не може бути звернено стягнення. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», майно фізичної особи- підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Вказане свідчить про неможливість застосування судом положень ст. 74 СК та відповідно глави 8 СК України щодо визнання автобусів спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] За такого, в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню також не підлягають. У відповідності до вимог ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності . У разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки визнаються рівними на підставі ст. 70 СК України. За такого, автомашина легковий седан В «HYUNDAI» модель ACCENT кузов [NUMBER], 2011 року, реєстраційний № [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.п.22-25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,-поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України, та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди- виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно , необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Вирішуючи питання про поділ майна , що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі ( як-то є автомобіль ), суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій , а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За такого, на підставі викладеного, у відповідності до вимог ст.ст.60, 63, 68, 70, 71 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України, суд дійшов висновку, що спільний автотранспортний засіб є майном, нажитим сторонами як подружжям під час шлюбу і кожний із них має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У зв'язку із вище викладеним, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню і за позивачкою слід визнати право власності на 1 2 частину автомобіля. Суд не вбачає підстав для можливості поділу спірного автомобіля саме у заявлений позивачем спосіб. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання автомобіля сумісною власністю подружжя та визначення їх ідеальних часток у розмірі по 12 частині за кожним. В решті позовних вимог слід відмовити у такий спосіб, який вибраний позивачем. На підставі ст. 88 ЦПК України , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 408, 74 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог( виходячи із вказаної вартості автомобіля 81 749 грн.).

Outcome: partial