Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча в змозі це робити, а усної домовленості про спосіб виконання ним такого обов'язку не досягнуто. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечення сторін щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 1.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1128, від якого 3.01.2010 року народилась дитина - [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на утриманні матері. Рішенням Житомирського районного суду від 14.03.2019 року вказанай шлюб між сторонами розірвано. Малолітню дитину - [PERSON], [INFO] - залишено на виховання матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча в змозі це робити. Згоди про розмір аліментів сторони не досягли. Відповідач відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовної заяви не висловив. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства України, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що чітко регламентується частиною 2 статті 182 СК України, а не розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як вказує заявник у позовній заяві. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів в розмірі не меншому розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в розмірі, більшому за мінімально визначений законом, необґрунтована та недоведена позивачем, а відтак не підлягає до задоволення. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial