Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Тальнівської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач [PERSON] є батьком її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] ЇЇ неповнолітній син проживає разом з нею. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, крім сплати аліментів матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В 2016 році їх син закінчує навчання в школі та планує продовжувати навчання на території [PERSON], проте відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їх неповнолітньому синові [PERSON] за кордон та оформлення відповідних документів. Неповнолітній син вступив до університету «Вища школа бізнесу у Вроцлаві» на перший курс за фахом «менеджмент». Навчання у вузі починається у жовтні 2016 року, але оформити візу потрібно до червня 2016 року. Ненадання дозволу на виїзд за кордон та оформлення візи руйнує всі плани їх сина про омріяне навчання в [PERSON]. Позивачка просить суд надати [PERSON] дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька дитини [PERSON] до повноліття дитини, а також дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дального зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Крім того, позивачка просить дозволити [PERSON], [INFO] без згоди батька дитини [PERSON] на самостійну поїзду до [PERSON] та інших країн Шенгенської угоди з метою навчання, а також дати згоду на відкриття візи та інших супутніх документів. Під час судового розгляду позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила суду, що відповідач вимагає від неї заяву про відмову від аліментів в обмін на надання дозволу на виїзд сина за кордон. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що не хоче платити кошти за перебування сина за кордоном. Разом з тим вказав, що у випадку відмови позивачки від сплати аліментів він може надати згоду на виїзд сина за кордон. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. \~\~\~\~ Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6). Відповідно до довідки № 958 від 02.03.2016 року виданої виконавчим комітетом Тальнівської міської ради Черкаської області неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки від 29.02.2016р. [PERSON] прийнятий на навчання до Університету Бізнесу у Вроцлаві та сплатив реєстраційний збір. Навчання починається з 1 жовтня. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Однак, в ч.3 ст.1 названого Закону вказано, що порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством іноземної держави. Згідно Кодексу Спільноти з візових питань (візовий Кодекс), затвердженого Європейським парламентом 16 червня 2009 року дозвіл батьків або законного опікуна є необхідним при подачі неповнолітнім документів для вирішення консульством питання надання йому візи Шенген. Згідно ч.1 ст. 34 Цивільного Кодексу України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягнула вісімнадцяти років (повноліття). Частиною 2 ст.4 вищезгаданого Закону України передбачено, що оформлення проїзного документа дитини, необхідного для виїзду за кордон України провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. В ч.3 ст.4 цього Закону зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Згідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 р., кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд вважає, що відповідач своїми діями, що спрямовані на відмову у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Обгрунтовані підстави якими останній обґрунтовує відмову надати дозвіл на виїзд сина за кордон відповідачем не наведені. Всі заперечення відповідача зводяться до бажання уникнути сплати аліментів на свого сина та небажання забезпечувати останнього матеріально. Крім того, при винесенні рішення судом враховано, що навчання починається 1 жовтня 2016 року, а повноліття [PERSON] набуде 04.жовтня 2016р. Із встановленого судом вбачається, що виїзд за кордон неповнолітнього сина не пов'язаний із виїздом з України на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами держави, а тому внаслідок задоволення позову права батька на піклування, спілкування чи виховання дитини не порушуються те не обмежуються. Приймаючи до уваги те, що неповнолітній [PERSON] має намір навчатись у вищому навчальному закладі [PERSON], про що свідчать надані відповідні документи, суд вважає, що вимога позивача про надання згоди на виготовлення її неповнолітньому сину візи у цю країну та про виїзд [PERSON] за кордон у названу країну є обґрунтованою. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини для навчання за кордон, не встановлено. Тому суд вважає, що ненадання батьком [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон порушує права і законні інтереси дитини. У зв'язку із наведеним суд приходить до переконання, що надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди батька до досягнення сином повноліття буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: partial