Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

16 грудня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути на ї користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача додаткові витрати на неповнолітню доньку в сумі по 150 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; Стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування доньки у загальній сумі 780 грн 33 коп. В обгрунтування позову посилається на те, що шлюб з відповідачем розірвано 06.05.2016 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , яка залишилася проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Домовленості щодо способу утримання дитини в добровільному порядку з відповідачем не досягнуто. Тому вимушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу доньці, постійно працює у м.Нижній Новгород, Російська Федерація, на станції СТО автомеханіком, у його власності знаходиться 1/4 частка квартири в м.Миколаєві. В 2019 році вона витратила на лікування доньки за призначеннями лікарів 1018,80 грн та 541,86 грн, отже половину витрат на придбання ліків повинен сплатити і відповідач як батько дитини. Також з метою сприяння нормальному фізичному розвитку дитини вона оформила доньці щомісячне відвідування фітнес-клубу, щомісячна оплата якого становить 300 грн, отже половину цих витрат, а саме 150 грн щомісячно повинен сплачувати відповідач. В червні 2020 року відповідачем на електронну пошту суду надіслано відзив на позов, в якому він повідомляє, що постійно проживає в м.Нижній Новгород російської Федерації. У відзиві зазначає, що згоден сплачувати аліменти як було раніше досягнуто згоди з позивачкою у розмірі 950 доларів США на рік. Проте колишня дружина на таку суму не згодна, бо вважає, що він може оплачувати аліменти у більшому розмірі , в тому числі заняття в фітнес клубі в той час, як увесь світ перебуває на самоізоляції. Він має нову сім`ю, сина [PERSON] , 2018 року народження, громадянина РФ, утримує матір 1948 року народження. Він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, з часу переїзду до Російської Федерації сплачує обумовлену суму на 6 місяців наперед. Останній переказ грошових коштів був 26.06.2020 року у розмірі 470 доларів США - це аліменти до кінця 2020 року. Пропонує залишити усну домовленість про розмір та строки сплати аліментів . Представником позивача надано письмові пояснення, в яких зазначає, що вони сумніваються у наданих відповідачем відомостях щодо розміру його заробітної плати у 17 000 руб, оскільки з Вайбер переписки з донькою слідує, що він працює автослюсарем та придбав автомобіль марки Пежо 408. Відсутні докази, що він утримує вагітну дружину та дитину, а також хвору матір, відсутні докази їх спільного проживання. Визнала, що отримувала платіж в червні 2020 року в еквіаленті близько 12 000 грн, проте після цього він жодних коштів не перераховував, отже такі дії не можна вважати добровільною домовленістю про сплату алміентів. Донька часто хворіє, до того ж в 14 років витрати на утримання майже дорослої дівчинки значно зростають. Ухвалою суду від 18.12.2009 року прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 26.03.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила про задволення позову з викладених підстав. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, під час судового засідання на виконання доручення Автозаводським районним судом м.Нижній Новгород просив на території України розглядати справу у його відсутність та надав відзив та заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на час розгляду справи проживає разом з позивачкою. Також наявними в матеріалах справи медичними документами та квитанціями на придбання лікарських засобів підтверджується придбання позивачкою на лікування доньки за призначеннями лікаря-гастроенетеролога та лікаря-гінеколога в липні 2019 року ліків на загальну суму 1560 грн 66 коп. 08 червня 2021 року на адресу суду надійшли документи на виконання на території Російської Федерації доручення Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.06.2020 року про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] . Так, в ході виконання доручення Автозаводським районним судом м.Нижній Новгород під час судового засідання [PERSON] суду пояснив, що з позовними вимогами частково не згоден. Він оплачував лікування дитини, а заняття у фітнес клубі в період пандемії не проводилися. Аліменти він і так сплачував по 1000 доларів на рік, з тим розміром, що заначає позивачка не згоден, оскільки у нього є ще одна дитинга - син [PERSON] , [INFO] , крім того його дружина знаходиться на 15 тиждні вагітності ( станом на грудень 2020 року) . Також він утримує мати-пенсіонерку після операції. Гроші на лікування дитині він пересилав окремо, про що має квитанції, а також передавав дитині ліки. Згоден сплачувати або 1/4 від його заробітної плати, або 50% прожиткового мінімуму на дитину. Відповідачем надано суду копію Свідоцтва про укладення шлюбу від 10.11.2016 року- [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , прізвище подружжя після укладення шлюбу- [PERSON] . Також відповідачем надано суду копія Свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , та довідку про вагітність дружини [PERSON] - на [INFO] 12 тиждень вагітності. Надав копії медичних документів про наявність хронічних захворювань хребта та дерматологічних захворювань. Відповідачем надано квитанції про банківськиий переказ на підтвердження, що він в червні 2020 року перерахував кошти у розмірі 32 457 російських рублів на рахунок позивачки; а також в червні 2019 року 30 000 російських рублів ; в грудні 2019 року 31 000 російських рублів, в серпні 2019 року 3400 російських рублів; 29.12.2018 року - 9000 руб., в грудні 2018 року - 16 200 руб. Надав довідку про доходи , з якої слідує, що його заробітна плата за січень-вересень 2019 року становила 12600 руб, за жовтень 2019 року - грудень 2020 року - 17 000 руб. За офіційним курсом НБУ 17 000 рос.руб становять еквівалент в гривні 6290 грн. Всі надані копії документів засвідчені компетентним судом. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рекомендований розмір аліментів на одну дитину складає розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Згідно положень частини третьої статті 181 СК України, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Враховуючи положення статей 181, 182, 184 СК України, суд перш за все приймає до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення , відповідач надав суду належні докази на підтвердження свого матеріального становища, а також докази перебування на його утриманні ще однієї малолтіньої дитинита тимчасово непрацездатної дружини ( в зв`язку з вагітністю та пологами). При цьому суд зауважує, що жодних доказів утримання ним непрацездатної матері - відповідач суду не надав. З письмових пояснен відповідача вбачається, що він самостійно на власний розсуд визначив, яку йому слід сплачувати суму на утримання дитини і з якою періодичністю, належних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі - відповідачем не надано. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 01 липня 2021 року становить 2510 грн. Як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій, про що не заперечувала і позивачка, і такий розмір відповідач просив залишити і на майбутнє у своєму відзиві та поясненнях, наданих компетентному суду РФ, він останнім часом сплачував на її користь а на утримання доньки по 470 доларів США на півроку, що становить еквівалент у гривні - приблизно 2170 грн щомісячно. Згідно наданих відповідачем довідки про доходи , 1/4 від його заробітку на теперішній час становить в еквіваленті 1572, 50 грн. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, отже заявлений позивачем розмір аліментів є достатнім для утримання доньки сторін, яка проживає разом із матір`ю. Стаття 15 Цивільного кодексу закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які, за законом, мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. Відповідач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Суд звертає увагу на те, що перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, таке не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліттяі іншу дитину, батьком якої він є. Тим більше, відповідач не заперечував проти такого розміру аліментів і під час судового засідання компетентного суду Російської Федерації, і добровільними платежами за минулий період підтвердив можливість сплачувати алміенти у встановленому обсязі. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач є працездатною та здоровою особою, зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає , що вимоги позову є обгрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити , що оскільки відповідачем надано належні докази сплати позивачці аліментів на утримання доньки з грудня 2019 по червень 2020 року , що визнала в своїх письмових поясненнях позивачка, цю суму слід вирахувати з розміру аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача за вказаний період, а саме 12 549 грн ( еквівалент 470 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2020 року) . Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пунктом 18 Постанови визначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Отже, документально підтверджені додаткові витрати позивача, пов`язані із лікуванням дитини складали за липень 2019 року 1560,66 грн, що становить еквіалент 4218 рос.руб. Відповідачем надано суду квитанцію про перерахування позивачеві 13.08.2019 року грошової суми у розмірі 3400 рос.руб. Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат , які викликані особливими обставинами - її хворобою, отже відповідач повинен був відшкодувати позивачці половину витрачених нею коштів, підтверджених документально, в розмірі 780 грн 33 коп. Проте такі витрати відповідачем вже сплачені в добровільному порядку, отже такі вимоги до задоволення не підлягають. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 150 грн щомісячно на тренування дитини в фітнес клубі - то такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, по-перше, не підтверджені належними доказами, по-друге , не є такими витратами у розумінні ст. 185 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 40 коп.

Outcome: partial