Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Макіївка Донецької області, постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. На обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] в м. Макіївка Донецької області. На цей час фактичне місце його проживання наступне: [ADDRESS] , і саме за вказаною адресу здійснюється листування між ним та міграційною службою. На його ім`я 07.08.1970 було видано паспорт колишнього СРСР [NUMBER] Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС в Донецькій області. Вказаний паспорт на паспорт громадянина України він своєчасно не обміняв. Приблизно на початку 2000 року він втратив паспорт колишнього СРСР. На теперішній час він не має жодних родичів, дружини, дітей, племінників, братів, сестер, взагалі нікого. Він не зареєстрований за жодною адресою. Проживає за вказаною вище адресою у людей, які не є його родичами. На підтвердження своєї особи він має у наявності свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 07.09.1954, військовий білет [NUMBER] від 20.11.1972 про несення служби з 1972 року в лавах армії УРСР, трудову книжку [NUMBER] від 02.01.1990. З 18.10.1989 по 25.07.2001 він працював на Харківському цегельному заводі № 13. На даний час це підприємство ліквідоване, але згідно даних Реєстру підприємств вказане підприємство було розташоване у м. Харкові, тобто на території України. 24.07.2019 він звернувся до Зміївського районного відділу Міграційної служби України в Харківській області Головного Управління Державна міграційної служби України з метою отримання паспорту громадянина України. 12.03.2020 йому було надано довідку за результатами розгляду його заяви від 24.07.2019 щодо оформлення паспорта громадянина України з відмовою у оформленні паспорту на підставі п. 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України". Звернувшись у квітні 2020 року до суду з заявою про встановлення факту особи, йому було відмовлено у відкритті провадження. Оскільки, згідно зі свідоцтвом про народження його місцем народження є м. Макіївка Донецької області, він не має можливості отримати документи та підтвердити інформацію про видачу в минулому паспорту громадянина СРСР на підтвердження його особи іншим шляхом, окрім звернення до суду. Крім того, м. Макіївка, згідно указу Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019 "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" відноситься до тимчасово окупованої території, над якою відсутній контроль з боку держави України. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно йому для отримання паспорта громадянина України. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.06.2020 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено судовий розгляд на 18.08.2020. Заявник [PERSON] подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності, наполягав на задоволенні заяви з підстав, викладених у ній (а. с. 35). Представник заінтересованої особи Бережний А. Л. подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а. с. 36). Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. На підставі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене Особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. За приписами п. 7 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. У заяві вимагається встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 [PERSON] . Заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Макіївка Донецької області, 07.08.1970 на ім`я [PERSON] було видано паспорт колишнього СРСР [NUMBER] Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС в Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 вересня 1954 року з відповідною відміткою (а. с. 7). Згідно військового квитка [NUMBER] від 20.11.1972 [PERSON] з 1972 року по 1974 рік проходив строкову службу в Радянській Армії (а. с. 9). З довідки про звільнення № [NUMBER] вбачається, що заявник [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі в період з 28.05.1985 по 28.04.1986, після звільнення місце проживання - м. Макіївка (а. с. 12) З 18.10.1989 по 25.07.2001 [PERSON] працював на Харківському цегельному заводі № 13, що підтверджується записами в трудові книжці [NUMBER] від 02.01.1990 (а. с. 10-11). Згідно даних Реєстру юридичних осіб Харківський цегельний завод № 13 був розташований у м. Харкові, юридична особа припинена з 12.09.2017 (а. с. 22-27). З довідки Зміївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ДМС України від 12.03.2020 вбачається, що [PERSON] на підставі п. 100 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" відмовлено в оформленні паспорта громадянина України (а. с. 8). Отже, встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику [PERSON] для отримання паспорта громадянина України, а підтвердження цього факту іншим чином є неможливим, що підтверджується відомостями зазначеної вище довідки Зміївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ДМС України від 12.03.2020. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved