Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» в особі Аптеки №1 «Лікарняна аптека» Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачка працювала на посаді фасувальника та оператора компютерного набору в Аптеці №1 "Лікарняна аптека" Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня», яка є філією Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня». Після звільнення позивачки 05.10.2015 року розрахунок повністю своєчасно не здійснений. У звязку з чим остання зверталась до суду. Так, рішенням Скадовського районного суду від 16.06.2016 року стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі за період до 09.06.2016 року, тоді як фактично розрахунок вона отримала 28.12.2016 року. Середня заробітна плата позивачки становить 68,41 грн. Виходячи, що затримка в розрахунку складає 140 днів, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 10.06.2016 року до 28.12.2016 року в сумі 9 577,40 грн., а не 9 645,81 грн., як помилково вказано в позовній заяві та судові витрати. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає, що заборгованість має бути стягнуто з Аптеки №1, а не з КЗ «Скадовська центральна районна лікарня». Крім того, вважає, що позивачка звернулась із тотожнім позовом за яким існує рішення суду, отже задоволенню він не підлягає. Заслухавши, представників сторін, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, провадиться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність грошових коштів у підприємства чи установи, не є підставою для звільнення його від обовязку виплати заробітної плати та не є підставою для відмови в позові про стягнення заробітної плати, якщо при цьому відсутність коштів у підприємства не повязано з форс-мажорними обставинами підтвердженими висновком [PERSON]. Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного суду України висловленою при розгляді справ щодо трудових спорів. Представник відповідача не оспорює факт роботи позивачки в Аптеці №1 «Лікарняна аптека» Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» до 05.10.2015 року. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 16.06.2016 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11 698,11 грн., тобто задоволені повністю заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення середнього заробітку до 09 червня 2016 року, про що свідчить копія зміни розміру позовних вимог. Цим же рішенням встановлено, що середній заробіток складає 68,41 грн. Як вбачається з Витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Аптека №1 «Лікарняна аптека» Комунального закладу «Скадовська центральна районна лікарня» є філією КЗ «Скадовська центральна районна лікарня».(а.с.18-а,18-б) Беручи до уваги, що згідно ч.2 ст.30 ЦПК України відповідачем по справі може бути тільки юридична особа, доводи представника відповідача який вважає, що відповідачем по справі має бути філія юридичної особи, не ґрунтуються на нормі закону, а отже позивачем вірно визначений належний відповідач. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, що відповідає правовій позиції ВСУ (постанова у справі № 6-2912цс16 від 2017) Як вбачається з меморіальних ордерів, фактично остаточно виплата середнього заробітку за рішенням Скадовського районного суду від 16.06.2016 року здійснено 28.12.2016 року. Таким чином, затримкою розрахунку слід вважати строк з 10.06.2016 року до 27.12.2016 року, тобто 139 днів. Відповідно середній заробіток за цей період складає: 68,41 грн. х 139 днів = 9508,99 грн. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати: сплачений позивачем судовий збір та витрати на правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 1600 грн., отже 40% прожиткового мінімуму складає 640 грн. Представником позивача надано квитанцію на оплату витрат на правову допомогу в сумі 3800 грн., які підтверджені [PERSON] виконаних робіт за договором укладеним між позивачкою та адвокатом [PERSON] Акт підтверджує виконання представником робіт за плату розмір якої не перевищує ставки встановлені Законом «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», з розрахунку за годину надання правової допомоги поза межами судового засідання, а отже витрати мають бути відшкодовані відповідачем. Виходячи з журналів судових засідань, в судових засіданнях у справі представником витрачено 01 год. 49 хвл., тоді як за домовленістю позивачем оплачено його послуги всього на суму 600 грн. Таким чином, вказані витрати також підлягають відшкодуванню, оскільки вони здійсненні в межах закону. Крім того, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з чим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, до дня фактичного розрахунку.

Outcome: partial