Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 21\~675 грн. 88 коп., з яких: 19\~569 грн. зайво виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття та 2\~106 грн. 88 коп. зайво відшкодовані кошти по громадських роботах. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що 25 вересня 2019 року в Івано-Франківський міський центр зайнятості з метою пошуку роботи звернулась [PERSON] , якій 01 жовтня 2019 року надано статус безробітної та з 08 жовтня 2020 року призначено виплату допомоги по безробіттю. Відповідно до розпорядження міського голови № 774-с від 03 жовтня 2019 року [PERSON] прийнято на роботу з 04 жовтня 2019 року на новостворене тимчасове робоче місце, та за період з 04 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року їй виплачено 2 106 грн. 88 коп. за громадські роботи. Також за період з 08 жовтня 2019 року по 02 січня 2020 року відповідачу виплачено 19\~569 грн. допомоги по безробіттю. При звірці даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлено, що [PERSON] на дату надання їй статусу безробітної відносилась до зайнятого населення, так як 01 жовтня 2019 року та 04 листопада 2019 року між нею та Загальноосвітньою школою ІІ-ІІІ ступенів № 2 Івано-Франківської міської ради укладено два договори цивільно-правового характеру на проведення (надання) корекційно-розвиткових занять (послуг). Отже відповідач не мала права перебувати на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувати допомогу по безробіттю. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву, який подано до суду 27 липня 2020 року, відповідач позов не визнала, та зазначила, що нарахування виплат по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру є правомірним. Центром зайнятості її скеровано на виконання робіт тимчасового характеру до Івано-Франківської загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів № 2. Строк укладених договорів про проведення корекційно-розвиткових занять та актів приймання проведених корекційно-розвиткових занять сумарно не перевищують 180 календарних днів протягом року. Робоче місце, призначене для проведення корекційно-розвиткових занять є тимчасовим і спеціально створеним, тому вважає що її трудова діяльність у школі не надає їй статусу зайнятого населення. 06 грудня 2019 року на консультації у фахівця Івано-Франківського міського центру зайнятості, останній зазначив, що нарахування коштів припиняється та приходити на наступну консультацію, котра призначена на 03 січня 2020 року їй не потрібно. Проте нарахування відбулися. Таким чином, вимоги позивача про стягнення коштів вважає неправомірними. 05 серпня 2020 року представником позивача подано відповідь на відзив у якому вказано, що відповідачем жодним чином не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. [PERSON] з моменту працевлаштування відносилась до зайнятого населення, не мала права перебувати на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувати матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та думку відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Івано-Франківським міським центром зайнятості Івано-Франківської області, на підставі письмової заяви від 01 жовтня 2019 року [PERSON] надано статус безробітної та з 08 жовтня 2019 року призначено допомогу по безробіттю. 30 вересня 2019 року між Івано-Франківським міським центром зайнятості Івано-Франківської області, Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради укладено договір № 090519092400003 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації, відповідно до якого служба у справах дітей зобов`язалась створити з 01 жовтня 2019 року одне тимчасове робоче місце для проведення громадських робіт за видом: роботи із соціально вразливими верствами населення, інші роботи соціального напрямку, та залучити до їх виконання осіб з числа зареєстрованих безробітних на умовах повного робочого дня, а центр зайнятості взяв на себе обов`язок направити осіб з числа зареєстрованих безробітних на тимчасові робочі місця, що створюються роботодавцем для проведення громадських робіт. У пункті 3.2 договору № 090519092400003 від 30 вересня 2019 року сторони погодили, що джерела фінансування громадських робіт відповідно до цього договору від затвердженої суми витрат відповідно до кошторису становлять: місцевий бюджет 50 %, Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 50 %. 04 жовтня 2019 року між Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON] укладено трудовий договір на участь у громадських роботах із соціально вразливими верствами населення, інших роботах соціального напрямку на строк з 04 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року із виплатою заробітної плати в розмірі 4\~173 грн. Свої зобов`язання за трудовим договором [PERSON] виконала належним чином, що підтверджується актом виконаних робіт від 31 жовтня 2019 року. У зв`язку із чим, на виконання вимог договору № 090519092400003 від 30 вересня 2019 року, позивачем нараховано та виплачено [PERSON] 2\~106 грн. 88 коп. Іншу частину заробітної плати виплачено з коштів місцевого бюджету. Також із матеріалів справи встановлено що між Загальноосвітньою школою ІІ-ІІІ ступенів № 2 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області та [PERSON] було укладено два договори про проведення (надання) корекційно-розвиткових занять (послуг), а саме договір № 5 від 01 жовтня 2019 року та № 8 від 04 листопада 2019 року. За вказаними договорами [PERSON] зобов`язалась провести (надати) корекційно-розвиткові заняття (послуги) з учнями, спрямовані на подолання певних порушень розвитку, а Загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів № 2, як замовник, взяла на себе обов`язок оплати виконавцю кошти за надані послуги. На виконання вказаних договорів, послуги з корекційно-розвиткових занять відповідачем надавались сумарно в період з 01 жовтня 2019 року по 30 листопада 2019 року, що підтверджується актами приймання проведених корекційно-розвиткових занять (послуг) від 14 листопада 2019 року та 05 грудня 2019 року. Згідно Акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Івано-Франківського міського центру зайнятості від № 132 від 24 січня 2020 року позивачем встановлено, що [PERSON] , під час знаходження на обліку в центрі зайнятості, як безробітна та отримання допомоги по безробіттю, знаходилась у цивільно-правових відносинах із Загальноосвітньою школою ІІ-ІІІ ступенів № 2 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на підставі договорів про проведення (надання) корекційно-розвиткових занять (послуг) № 5 від 01 жовтня 2019 року та № 8 від 04 листопада 2019 року. Згідно розрахунків позивача, за період 08 жовтня 2019 року по 02 січня 2020 року, розмір зайво виплаченого [PERSON] матеріального забезпечення на випадок безробіття складає 19\~569 грн. Розмір зайво відшкодованих коштів по громадських роботах становить 2\~106 грн. 88 коп. Всього зайво виплачено на суму 21 675 грн. 88 коп. 02 березня 2020 року Івано-Франківським міським центром зайнятості Івано-Франківської області направлено [PERSON] повідомлення № 759-06/29-20 від 28 лютого 2020 року про необхідність повернення 21 675 грн. 88 коп. незаконно отриманого матеріального забезпечення та соціальних послуг. Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. За приписами частини другої і абзацу першого частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13 лютого 2009 року передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. За змістом п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19 вересня 2018 року центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України). Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Укладаючи договори цивільно-правового характеру відповідач мала усвідомлювати момент укладення договорів, наслідки укладення таких договорів, мету яких є отримання грошової винагороди за надані послуги. Пунктом 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі). Відповідно до пункту 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. [PERSON] не повідомила Івано-Франківський міський центр зайнятості Івано-Франківської області про укладення договорів про проведення (надання) корекційно-розвиткових занять (послуг) № 5 від 01 жовтня 2019 року та № 8 від 04 листопада 2019 року, чим порушила положення частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», не повідомивши спеціалістів центру зайнятості про свою зайнятість, намір виконувати роботу (надавати послуги), за яку отримувати винагороду, що є підставою для задоволення позовних вимог центру зайнятості щодо стягнення 19 569 грн. виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття, оскільки відповідачем внаслідок умисного невиконання своїх обов`язків отримано допомогу по безробіттю у вказаному розмірі за період з 08 жовтня 2019 року по 02 січня 2020 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 464/9098/16-ц. Твердження відповідача про те що у неї наявне право на збереження виплати допомоги по безробіттю, оскільки укладені нею договори про проведення (надання) корекційно-розвиткових занять (послуг) мають тимчасовий характер, не впливають на висновки суду, так як ч. 8 ст. 31 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що з безробітними, які залучаються до виконання робіт тимчасового характеру, укладаються трудові договори на строк, що сумарно протягом року не може перевищувати 180 календарних днів. Тобто збереження допомоги по безробіттю мало б місце у випадку укладення з відповідачем трудового договору, а не договору про надання послуг. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача 2 106 грн. відшкодованих коштів за громадські роботи суд виходить із наступного. Частиною 5 ст. 31 «Про зайнятість населення» та пунктом 4 Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 175 від 20 березня 2013 року, встановлено, що на осіб, які беруть участь у громадських роботах, поширюються державні соціальні гарантії, передбачені, зокрема, законодавством про працю та зайнятість населення і загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оплата праці таких осіб здійснюється за фактично виконану роботу в розмірі, що не може бути меншим, ніж мінімальний розмір заробітної плати, та відповідно до положень угоди. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Як встановлено судом, нараховані позивачем кошти в сумі 2 106 грн. 88 коп. [PERSON] отримала за фактично виконану роботу за трудовим договором від 04 жовтня 2019 року, укладеного із Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Положеннями статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У даному випадку вважати що [PERSON] набула 2 106 грн. 88 коп. без достатньої правової підстави, не представляється можливим, так як вказані гроші їй нараховані як заробітна плата, на підставі договору № 090519092400003 від 30 вересня 2019 року, та виходячи з умов трудового договору від 04 жовтня 2019 року, який нею виконано в повному обсязі, що підтверджується актом виконаних робіт від 31 жовтня 2019 року. Разом з тим позивачем дійсність трудового договору від 04 жовтня 2019 року не оспорюється, що свідчить про безпідставність вимог позову в частині стягнення коштів за громадські роботи. Крім того виділення Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття грошових коштів на організацію громадських робіт, не є видом забезпечення чи соціальної послуги в розумінні статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тому положення частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у даному випадку не підлягає застосуванню. За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 2 102 гривні судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», ст. ст. 1212, 1215 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial