Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області, Державне агентство рибного господарства України, третя особа [PERSON].в якому просив суд: скасувати наказ т.в.о. начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області І.Чернілевського №36-ос від 27.07.2020 року про звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів; поновити позивача на посаді водія автотранспортних засобів відділу матеріально - технічного забезпечення Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області з 27 липня 2020 р.; стягнути з Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області на мою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 27 липня 2020 року по день поновлення на роботі; стягнути з Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що наказ т.в.о. начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області І.Чернілевського №36-ос від 27.07.2020 року його звільнено з посади водія автотранспортних засобів за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та неетичну поведінку, згідно пункту з статті 40 КЗпП України. Проте, з часу зайняття посади ніколи до нього не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, було безпідставно звільнено. В останнє судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник іншого відповідача - Державного агентства рибного господарства України, третя особа Чернілевський І., в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися, причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Наказом в.о. начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області за №86-ос від 09.12.2019 року [PERSON] призначено на посаду водія автотранспортних засобів відділу матеріально - технічного забезпечення Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області з посадовим окладом 2367 гривень на місяць. Наказом т.в.о. начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області за №36-ос від 27.07.2020 року [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортних засобів відділу матеріально-технічного забезпечення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку та неетичну поведінку, згідно пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ст.. 147 КЗпП України). Статтею 149 КЗпП України встановлено, що стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Проте, відповідачем не надано жодних належних доказів (наказів) про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності до його звільнення з посади, а саме звільнення, як вбачається з оскаржуваного наказу здійснено на підставі складених актів про невиконання позивачем посадових обов`язків від 22.07.2020, від 23.07.2020, від 27.07.2020р. Встановивши відсутність доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності до його звільнення з посади, суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Відповідно до п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] станом на 12.02.2021 року складає 37 189,60 грн., а саме: (10360,00 грн. / фактична заробітна плата за два останні повні місяці/: 39 днів/ кількість фактично відпрацьованих робочих днів за останні місяці роботи/=2б5,64 грн/ розмір середньоденної заробітної плати/ х 140 днів/ кількість днів вимушеного прогулу/=37189,60 грн.) - середній заробіток за час вимушеного прогулу на день розгляду справи в суді. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності У п.п.3, 9 цієї ж постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановивши не законність звільнення позивача з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, наявність підстав для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку про доведеність позивачем заподіяння йому моральних страждань через незаконне звільнення і наявність підстав для стягнення 5 000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України з Управління Державного агентства рибного господарства у Житомирській області на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 2522,40 грн.

Outcome: partial