Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

25 вересня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14416, 51 грн. та судових витрат. В позовній заяві представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 червня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, свої зобов'язання відповідач належним чином не виконує, зокрема вчасно не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, що призвело до спричинення позивачеві матеріальних збитків, розмір яких станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість перед Банком - 14416 грн. 51 коп., у т.ч. заборгованість за кредитом - 477 грн. 50 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9876 грн. 32 коп., заборгованість за пенею та комісією - 2900 грн. 00 коп., штраф - 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), штраф - 662 грн. 69 коп. (процентна складова). Вказані кошти, а також сплачені судові витрати просив стягнути з відповідача та розглянути справу без участі представника позивача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судова повістка направлялася про виклик за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Однак, до суду повернулись конверти з довідкою «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі, з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 червня 2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості, згідно копії заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент. Відповідно до п.2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку, її вид та строк дії визначений в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання картки, що зазначена в заяві. При цьому, суд з врахуванням роз'яснень, які є в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», укладеним сторонами кредитним договором визнає заяву відповідача [PERSON] від 12 червня 2014 року про надання кредиту, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку. Згідно з п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. При розгляді справи встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем і надав відповідачу платіжну картку «Універсальна», з кредитним лімітом 500 гривень. Однак, відповідачем зобов'язання за договором належним чином не виконувались, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, згідно розрахунку заборгованості за договором, станом на 31 серпня 2017 року склав 14416 грн. 51 коп., з яких 477 грн. 50 коп. заборгованості за кредитом, 9876 грн. 32 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією - 2900 грн. 00 коп., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 662 грн. 69 коп. штрафу (процентна складова). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст.526 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, у встановлений строк його виконання. Згідно ст.1049 ЦК України (правила якої застосовуються до відносин за кредитним договором) позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що всупереч цих вимог відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконував. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Таким чином, суд вважає, що з відповідача має бути стягнута сума заборгованості по кредиту за кредитним договором від 12 червня 2014 року, а саме: 477,50 грн. заборгованість за кредитом; 9876,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене Верховний Суд України прийшов до висновку, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Суд в свою чергу зазначає, що умовами кредитного договору від 12 червня 2014 року, укладеного між сторонами, фактично закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне та за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, як два штрафи, так й нараховану суму пені. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та відсоткового штрафу в розмірі 662,69 грн., за кредитним договором від 12 червня 2014 року, оскільки два штрафи являють собою подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня, за те саме порушення умов даного договору. Проте, суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір нарахованої пені та комісії у розмірі 2900 гривень 00 коп.. У зв'язку з цим позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню. Окрім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено. З огляду на викладене, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти по сплаті судового збору в розмірі 1471,04 грн. (1600 грн. 00 коп. (100%) 128 грн. 96 коп. 8,06%), при цьому 8,06% =1162,69 грн. (загальна сума по штрафах). На підставі ст.ст.1049,1050 ЦК України,

Outcome: partial