Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

що ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.02.2007 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 08.03.01.01.3476, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 30 000 доларів США терміном до 18.02.2010 року, при цьому зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі 15,6%, а згідно додаткового договору 19,10 % річних за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 3476 від 22.02.2007 року та додаткову угоду № 1 до нього. Відповідачка [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, чим порушила права кредитора. Внаслідок цього станом на 15.04.2011 року заборгованість за кредитним договором становить - 40 864,01 доларів США. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану суму та судовий збір. Разом з цим, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», в якому просить визнати недійсним договір поруки № 3476 від 22.02.2007 року та додаткову угоду № 1 до нього з підстав відсутності його волевиявлення на їх вчинення, так як про наявність таких договорів йому стало відомо лише в 2013 році і останні він не підписував. Представник позивача Москалюк С.А. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, вказуючи на наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості навіть за відсутності оригіналів зазначених вище договорів. Позовні вимоги [PERSON] не визнала та наполягала на застосуванні до них строку позовної давності. [PERSON] та його представник адвокат Савчук О.М. позов банку не визнали, вказуючи на наявність підстав для визнання договору поруки та додаткової угоди до нього недійсними, оскільки [PERSON] останні не підписував, свого волевиявлення при їх укладенні не виявляв. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до наданої нею заяви справу просила розглядати у її відсутності за участю представника [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги банку визнав частково та просив відмовити у стягненні з [PERSON] 4645,78 доларів США, так як вказана сума є неустойкою (штраф та пеня), а тому до неї застосовується строк позовної давності в один рік. При цьому вважає, що вказаний строк повинен обраховуватись з дати здійснення його довірителькою останнього платежу - з 31.03.2009 року. Також зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем, так як на момент отримання [PERSON] кредитних коштів, договір поруки не укладався і вона про нього нічого не знає. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» підлягають частковому задоволенню, а вимоги [PERSON] задоволенню в повному об'ємі, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.2007 року відповідачка [PERSON] отримала від ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», кредит у розмірі 30 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення 18.02.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі визначеним умовами кредитного договору № 08.03.01.01.3476 та взяла на себе зобов'язання щомісячного повернення часток кредиту. Вказане стверджує сама відповідачка в своїх письмових поясненнях, зазначаючи про укладення означеного кредитного договору та отримання кредиту в розмірі 30 000 доларів США (т. 1 а.с.33-34, 58). Підтверджується це і даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, які вказують на часткове повернення [PERSON] кредитних коштів (т. 2 а.с. 8-17). Проте, [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення суми кредиту та відсотків не виконала, у зв'язку з чим, станом на 15.04.2011 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 864,01 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 20 000 доларів США, заборгованості по відсотках в розмірі 15 539,66 доларів США, комісії в розмірі 678,57 доларів США, пені в розмірі 2580,31 доларів США, штрафу в розмірі 125,54 доларів США (фіксована частина) та 1939,93 доларів США (процентна складова). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦПК України. Крім того, у відповідності до вимог ст. 612 ЦПК України, боржник вважається таким, що прострочив платіж, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] належним чином свої кредитні зобов'язання не виконує, а тому ПАТ КБ «Приват Банк» в силу ст.1050 ЦК України має право вимагати повернення позики та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Враховуючи вимоги вище зазначених норм закону та умови Кредитного договору, згідно яких банк має право стягнути заборгованість за кредитом, відсотки та штрафні санкції, суд знаходить необхідним провести таке стягнення з [PERSON] При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника [PERSON] з приводу відсутності підстав для стягнення неустойки в зв'язку з недотриманням позивачем строків позовної давності, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України в один рік, оскільки позовна давність по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за кредитом, винагороди банку та неустойки сторонами була збільшена до 5 років, що підтверджується п. 5.7 кредитного договору № 08.03.01.01.3476 та не суперечить вимогам ч.1 ст. 257 ЦК України. У відповідності до вказаної норми, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даному випадку кінцевим терміном повернення кредиту визначено 18.02.2010 року, позивач звернувся до суду 28.04.2011 року, тобто у межах збільшеної позовної давності, що відповідає вимогам закону. Разом з цим, суд не вбачає підстав для солідарного стягнення суми заборгованості за кредитними зобов'язаннями [PERSON] з [PERSON], як з поручителя, так як при укладенні оспорюваних останнім договору поруки № 3476 від 22.02.2007 року та додаткової угоди № 1 до нього не дотримані вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України - їх укладено за відсутності вільного волевиявлення [PERSON], як однієї із сторін договору та угоди. В даному випадку оспорюються правочини для укладення яких обрана письмова форма, тому суд вважає, що воля на їх укладання виражається саме підписами сторін. Як вбачається з пояснень [PERSON], останній заперечує факт укладення ним договору поруки № 3476 від 22.02.2007 року та додаткової угоди № 1 до нього, їх підписання та вказує на відсутність його волевиявлення на вчинення означених договорів. При цьому матеріали справи не містять належним чином завірених копій зазначених правовстановлюючих документів. Не виявлені оригінали останніх і в ході службового розслідування місця знаходження кредитного досьє по кредитному договору № 08.03.01.3476 від 22.02.2007 року, що позбавило експертів можливості провести почеркознавчу експертизу на підставі ухвали суду від 08.07.2014 року. Вказані обставини позбавляють суд можливості встановити наявність вільного волевиявлення учасника оспорюваних правочинів [PERSON] при їх укладенні, що є підставою для визнання останніх недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Крім цього, оспорюваний договір поруки носить похідний характер від основного кредитного договору № 08.03.01.01.3476, укладеного між Банком та [PERSON] 22.02.2007 року, а відповідно до п. А.5. цього кредитного договору, укладення договору поруки, як способу забезпечення виконання зобов'язань, умовами кредитного договору не передбачено. Що стосується заяви представника ПАТ КБ «Приват Банк» про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON], то така не заслуговує на увагу суду, оскільки останньому про укладений договору поруки стало відомо лише в 2013 року і ці його доводи ніким не спростовані. Обмірковуючи питання судових витрат, суд в порядку ст. 88 ЦПУ України вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» понесені ним судові витрати. Підстав для стягнення з ПАТ КБ «Приват Банк» судових витрат на користь [PERSON] в сумі 243,60 грн. суд не вбачає, оскільки частина позовних вимог за клопотанням останнього ухвалою суду була залишена без розгляду. Тому,

Outcome: partial