Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

08 лютого 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з вересня 1993 року по березень 2015 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Позивач вказує, що у неї разом з відповідачем був спільний побут, господарство та бюджет. Крім того, 1995 та 2002 року у сторін народилися спільні діти. Сторонами був спільно набутий автомобіль марки «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, придбаний 21 квітня 2012 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2019 року у цивільній справі №161/19023/17 автомобіль «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , залишено у власність [PERSON] шляхом припинення права власності на нього [PERSON] . Позивач зазначає, що під час провадження у цивільній справі №161/19023/17, а саме 02 лютого 2018 року відповідач безпідставно заволодів автомобілем, оскільки мав додаткові ключі від нього, забравши його з-під під`їзду квартири, в якій вона проживає за адресою [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що відповідач відмовився їй добровільно передати автомобіль, для можливості переоформлення його в органах МВС України, а листом повідомив, що автомобіль знаходиться в технічно несправному стані в аеропорті м. Варшава, Республіка Польща. На думку позивача, відповідач втратив автомобіль, оскільки протиправно вивіз його за кордон, де вона не може його віднайти. Таким чином, на думку позивача, він наніс їй матеріальну шкоду. З наведених підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30 червня 2021 року, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 397 453,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.180-181). Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві позов заперечив та вказав, що автомобіль залишений відповідачем на території аеропорту м. Варшава і жодних протиправних дій він не вчиняв. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ (цивільна справа №161/19023/17). В межах даної цивільної справи, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року накладено арешт на: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано за [PERSON] ; автомобіль «Range Rover», 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] ; автомобіль «Mersedes - Benz Е200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] ; земельну ділянку у [ADDRESS] з незавершеним будівництвом, право власності зареєстровано за [PERSON] ; земельну ділянку у [ADDRESS] та будинок з господарськими спорудами, право власності зареєстровано за [PERSON] . Постановою Апеляційного суду Волинської області від 06 березня 2018 року, вказані заходи забезпечення позову були залишено без змін. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2019 року встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , у період з січня 2004 року по березень 2015 року. Поділено майно, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] таким чином: 1) автомобіль «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , залишено у власність [PERSON] шляхом припинення права власності на нього [PERSON] ; 2) автомобіль «Range Rover», 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , залишено у власність [PERSON] ; 3) стягнуто з [PERSON] на корись [PERSON] 6 889,04 грн., як компенсацію різниці у вартості автомобілів «Range Rover», 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , та «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 4) стягнуто з [PERSON] на корись [PERSON] 23 000,00 грн. як компенсацію 1/2 частки внеску [PERSON] до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансгазіндастрі-Захід», код ЄДРПОУ 35145652; 5) стягнуто з [PERSON] на корись [PERSON] 25 000,00 грн. як компенсацію 1/2 (однієї другої) частки внеску [PERSON] до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУД-ВОЛИНЬ", код ЄДРПОУ 33845619. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2019 року в даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частки внеску в статутний капітал ТзОВ «Кріогаз» було скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 225 000,00 грн як компенсацію 1/2 частки внеску [PERSON] до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріогаз», код ЄДРПОУ 33845624. В решті рішення суду залишено без змін. 19.05.2020 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі № 161/19023/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2020 року, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, у задоволенні заяви [PERSON] про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі № 161/19023/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - відмовлено. З матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до відповідача з проханням повернути їй автомобіль «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . У квітні та травні 2020 року відповідач листом повідомив, що автомобіль знаходиться на стоянці біля аеропорту м. Варшави в технічно несправному стані і вона має можливість забрати його (а.с.40, 41). Згідно звіту про оцінку виконаного на замовлення позивача ТОВ «ВМБ-Нерухомість», вартість легкового автомобіля Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 22 червня 2021 року становить 397 453,00 грн. (а.с.185-200). Надаючи свою правову оцінку обставинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У частині першій та другій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що власник, майно якої втрачено з вини іншої особи, має право на відшкодування завданих йому збитків у розмірі реальної вартості втраченого майна. В розглядуваному випадку, як встановлено судом, всупереч вжитих судом заходам забезпечення позову від 29 грудня 2017 року, достовірно знаючи про накладений арешт на автомобіль, 02 лютого 2018 року відповідач заволодів автомобілем «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , відібравши його у позивача, та виїхав на ньому за межі території України. Той факт, що позивач не повернув автомобіль на територію України, відмовляється на вимогу позивача повідомити його точне місцезнаходження, а також під час розгляду справи судом не надав жодних належних та допустимих доказів про його долю за кордоном, свідчить про те, що [PERSON] розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого автомобіль є втраченим. Будь-яких доказів протилежного, відповідач суду не надав. До того ж, відповідно до п.53 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, транспортні засоби, на які згідно із законом встановлено тимчасову заборону на зняття з обліку (крім транспортних засобів, придбаних у розстрочку та зареєстрованих відповідно до пункту 25 цього Порядку), до поїздок за кордон не допускаються. У пункті 41 цього ж Порядку передбачено, що забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця. Враховуючи вищевикладене та той факт, що ухвалою суду від 29 грудня 2017 року на автомобіль Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , був накладений арешт, він не міг бути допущений до поїздки за кордон, оскільки стосовно нього діяла тимчасова заборона на зняття з обліку. Порушуючи вищенаведені приписи чинного порядку виїзду транспортних засобів за кордон, відповідач тим самим порушив і вжиті судом заходи забезпечення позову, які полягали у накладенні арешту автомобіль. Доводи відповідача про те, що до набрання рішенням законної сили він був єдиним власником автомобіля та міг розпоряджатися ним на власний розсуд, суд відхиляє, оскільки автомобіль з моменту його придбання мав статус спільної сумісної власності подружжя, що встановлено судом. З момент набрання законної сили рішенням про поділ цього майна подружжя, змінився лише його правовий режим - зі спільної сумісної власності подружжя, на особисту приватну власність позивача. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач, всупереч накладеному арешту на автомобіль Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , незаконно вивіз його на територію іншої держави, безпідставно не повідомляючи ні суд, ні позивача його точне місцезнаходження, з наданням відповідних підтверджуючих документів, ухиляється від подальшої його передачі позивачу, суд дійшов висновку, що автомобіль є втраченим, у зв`язку з чим позивачу слід відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі реальної вартості автомобіля на момент вирішення цього спору - 397 453,00 грн. З цих мотивів суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На переконання суду, своїми діями, які виразилися у незаконному вивезенні спірного автомобіля на територію іншої держави, всупереч вжитим заходам забезпечення позову, безпідставного не повідомлення позивачу його точного місцезнаходження, з наданням відповідних підтвердних документів, ухиленні від подальшої його передачі позивачу, відповідачем завдано позивачу моральну шкоду, що полягає в пережитих душевних стражданнях через необхідність вжиття додаткових заходів для поновлення своїх порушених прав, не зважаючи на ухвалення судом рішенням про визнання за нею права власності на автомобіль. Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь душевних страждань позивача, а також враховуючи зухвалу поведінку відповідача під час відібрання спірного автомобіля з подальшим вивезенням його за кордон, всупереч вжитим заходам забезпечення позову, суд доходить до висновку, що на користь позивача слід присудити 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Заявлена до відшкодування сума у 50 000,00 грн. є явно завищеною. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 4 174,53 грн., що пропорційно до задоволених позовних вимог. Що стосується відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомоги, суд зазначає таке. Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, шо разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Позивач не виконала свій процесуальний обов`язок передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України, а саме у першій заяві по суті спору (позовній заяві) не навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Не надано такого розрахунку і в ході розгляду справи по суті. Зазначення позивачем у позові, що попередній розрахунок нею наведений у додатку №20 до позову, не відповідає його змісту, оскільки під додатком №20 значиться «копія висновку спеціаліста 04.10.2020». До матеріалів позову не приєднувалося жодного розрахунку і він в переліку додатків відсутній. Заяв в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, сторона позивача суду не робила. В такому випадку діють правила ч.2 ст.134 ЦПК України, які передбачають, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Оскільки позивач разом з першою заявою по суті спору не подала попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв`язку з розглядом справи, суд відмовляє їй у відшкодування всіх судових витрат, окрім витрат по сплаті судового збору. Стосовно судових витрат сторони відповідача, суд зауважує, що вона скористалася своїм правом, передбаченим ч.8 ст.141 ЦПК України про надання доказів їх понесення протягом 5 днів після ухвалення рішення, у зв`язку з чим наразі це питання судом не вирішується.

Outcome: partial