Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

23.12.2017 року позивач звернулась до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги, просила визнати спільною сумісною власністю як подружжя [PERSON] та [PERSON]: будівельні матеріали та обладнання, що були використані в будівництві гаража [ADDRESS], вартістю 47929,00 грн.; 49350,00 грн., які були отримані [PERSON] при продажу транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску № кузова [NUMBER]; мотоблок дизельний, вартістю 14 967,00 грн.; поділити спільне майно подружжя, виділивши у власність [PERSON] будівельні матеріали та обладнання, що були використані в будівництві гаража [ADDRESS], вартістю 47 929,00 грн.; поділити спільне майно подружжя, виділивши [PERSON] 49350,00 грн., які були отримані ним від продажу транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску № кузова [NUMBER] та мотоблок дизельний, вартістю 14 967,00 грн. визнавши за ним право власності на дане майно в цілому, а всього на загальну суму 64317,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 8194,00 грн. як компенсацію за недоотриману частку в спільному майні подружжя. Позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Після оголошеної по справі перерви подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Треті особи Автокооператив № 27 Деснянської районної організації всеукраїнської спілки автомобілістів, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.07.1994 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В період шлюбу сторони придбали гараж [ADDRESS] в 1995 році, транспортний засіб ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER] в 2005 році та мотоблок дизельний. Згідно листа ТЦС 7441 № 31/25/13-53 від 10.01.2017 року транспортний засіб ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER] належав [PERSON] з 05.08.2005 року, проте на даний час за останнім не значиться. З 16.12.2015 року вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 7441/15/255 від 16.12.2015 року. Згідно відповіді Голови правління Автокооператив № 27 Деснянської районної організації всеукраїнської спілки автомобілістів від 10.01.2017 року [PERSON] являється членом авто кооперативу № 27 з 1995 року та має гараж [NUMBER] (а.с.37). Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, втрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статті 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У Постанові від 02 жовтня 2013 року (справа № № 6-79 цс 13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Листом Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.02.2017 року повідомлено, шо інвентаризаційна справа на гараж [ADDRESS] відсутня, інвентаризація БТІ не проводилась (а.с.60). Перевіривши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання спільною сумісною власністю як подружжя [PERSON] та [PERSON]: будівельні матеріали та обладнання, що були використані в будівництві гаража [ADDRESS], вартістю 47929,00 грн.; кошти в сумі 49350,00 грн., які були отримані [PERSON] при продажу транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску № кузова [NUMBER]; мотоблок дизельний, вартістю 14 967,00 грн. Виділити у власність [PERSON] будівельні матеріали та обладнання, що були використані в будівництві гаража [ADDRESS], вартістю 47 929,00 грн. [PERSON] кошти в сумі 49350,00 грн., які були отримані ним від продажу транспортного засобу ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску № кузова [NUMBER] та мотоблок дизельний, вартістю 14 967,00 грн. визнавши за ним право власності. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 8194,00 грн. як компенсацію за недоотриману частку в спільному майні подружжя. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судовий збір в розмірі 643 грн. 17 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial