Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, до ГУНП України в Одеській області, ГУ ДКС України в Одеській області та просить стягнути з ГУНП України в Одеській області на її користь матеріальну шкоду у розмірі 106,00 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн.,та суму транспортних витрат, понесених нею у зв'язку з розглядом справи. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим що 13 липня 2016 року вона звернулась до чергової частини ГУНП в Одеській області із заявою про внесення даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї працівником ГУНП України в Одеській області кримінального правопорушення, передбачених ст. ст. 126, 129, 365, КК України. Однак, вказана заява не була розглянута відповідачем у встановлений строк не була внесенна до ЄРДР, що стало приводом для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб ГУНП України в Одеській області. В подальшому, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2016 року було зобов'язано уповноважену службову особу ГУНП України в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заяві від 13 липня 2016 року. Також [PERSON] зазначає, що у зв'язку з вищевказаним, вона понесла матеріальні витрати у розмірі 106, 00 грн., що пов'язані з проїздом для прийняття участі у судових засіданнях при розгляді скарги на дії та бездіяльність службових осіб ГУПН в Одеській області. Тому, просила стягнути на її користь з відповідача вищевказані витрати. Крім того, позивачка вказує, що бездіяльністю відповідача їй завдана моральна шкода, яка виражається у стражданнях, які вона понесла у зв'язку з невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї кримінальних правопорушень, а також у зв'язку з тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачала свій особистий час, призначений для відпочинку, роботи чи виховання доньки, що значно порушило її життєво важливі зв'язки. Також позивачка зазначила що понесла витрати пов'язані з проїздом в суд для участі у судовому засіданні при розгляді даної справи.. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. В останнє судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю Представник ГУНП Одеської області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] В останнє судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 13 липня 2016 року звернулась в чергову частину ГУНП України в Одеській області із заявою про внесення даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно неї працівником ГУНП України в Одеській області кримінального правопорушення, передбачених ст. ст. 126, 129, 365, КК України. Однак, вказана заява не була розглянута відповідачем у встановлений строк не була внесена до ЄРДР, що стало приводом для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність службових осіб ГУНП України в Одеській області. В подальшому, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2016 року було зобов'язано уповноважену службову особу ГУНП України в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заяві від 13 липня 2016 року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи ту обставину, що постановою суду, що набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність працівника ГУНП України в Одеській області щодо відмови внесення даних до ЄРДР про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, то суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, внаслідок порушення її прав завданих неправомірною бездіяльністю Суд вважає за можливе задовольнити їх частково, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з ГУНП України в Одеській області через Державну казначейську службу України на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 1 000, 00 грн. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична і особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Судом встановлено що, [PERSON] , понесла матеріальні витрати у розмірі 106, 00 грн., що пов'язані з проїздом для прийняття участі у судових засіданнях при розгляді скарги на дії та бездіяльність службових осіб ГУПН в Одеській області, зазначені витрати є наявні в матеріалах справи. Тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди у повному розмірі, а саме у розмірі 106, 00 грн. Однак необґрунтованою є вимога позивачки щодо стягнення з ГУНП України в Одеській області через Державну казначейську службу України на її користь суму транспортних витрат, на проїзд до суду при розгляді даної заяви , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони. Окрім того, позивачкою було надано копії проїзних квитків, з яких один квиток від 14.09.2016 року на суму 34,01 грн., другий квиток від 18.11.2016 року на суму 39,59 грн., копія третього квитка є нечитабельною. Слід зазначити, що позовна заява [PERSON] була подана до суду 22 лютого 2017 року, а квитки, які були надані позивачкою зазначені датою 2016 року . Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial