Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд: визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/7 частині кожному із співвласників; визнати за ним право власності на 1/21 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за ним право власності на 4/63 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] ; визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 67,1 кв.м., житловою 42,8 кв.м., наступним чином: у особисте користування [PERSON] та членів його сім`ї, дружини [PERSON] та їх дітей: [PERSON] та малолітньої [PERSON] виділити житлові кімнати, що в технічному паспорті зазначені під № 4, площею 12,9 кв.м та під № 2, площею 15,6 кв.м в квартирі [ADDRESS] які ідеально відповідають їх частці у праві спільної часткової власності, у особистому користуванні відповідачів [PERSON] та [PERSON] залишити кімнату, зазначену у технічному паспорті під № 3, площею 14,3 кв.м., у загальному користуванні співвласників залишити кузню, площею 6,7 кв.м, ванну кімнату, площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 9,6 кв.м. В обґрунтування позову позивач зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому, його дружині [PERSON] , їх дітям- [PERSON] [INFO] та малолітній [PERSON] [INFO] , а також відповідачу [PERSON] , який є його рідним братом та нині померлим батькам [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме спірну квартиру. Він, як рідний син спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки на час її відкриття проживав разом із померлим [PERSON] , а після його смерті не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. Також спадщину після померлого [INFO] [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , однак остання померла [INFO] . Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у визначений в законодавстві 6-місячний термін до нотаріальної контори не звертались. [PERSON] був зареєстрований за адресою відкриття спадщини після смерті батька, хоча фактично за вказаною адресою не мешкав. В той же час, 03.03.2018 року з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] також відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається з частки померлої в спільній сумісній власності, а саме квартири [ADDRESS] . До спадкоємців першої черги за законом належить він, його брат [PERSON] та сестра [PERSON] . Він у встановлений законом порядок прийняв спадщину, оскільки поживав разом із померлою, а після її смерті не звертався до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. З заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулась [PERSON] . Інший спадкоємець [PERSON] у визначений законом термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак [PERSON] був зареєстрований за адресою відкриття спадщини, хоча фактично за вказаною адресою не проживав. Після закінчення 6-місячного строку, він звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тривалий час відповідачі створюють перешкоди у користуванні спірною квартирою та самовільно зайняли дві кімнати. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад 10 років, однак закрив житлову кімнату площею 15,6 кв.м. з балконом на ключ, та фактично позбавив його права користування зазначеною кімнатою. Іншу кімнату з балконом самовільно зайняла відповідач [PERSON] , яка також закриває кімнату на ключ, хоча власником цієї квартири не являється. Його родина, як співвласники квартири, серед яких є неповнолітня дитина вимушені проживати в кімнаті без балкону площею 12.9 кв.м. в зв`язку з чим у них відсутні елементарні належні умови для проживання та вони вимушені терпіти знущання від родичів, які зачиняють інші кімнати в квартирі на ключ. В зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 02.07.2019 року відповідачем [PERSON] та [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що [PERSON] , яка є рідною донькою спадкодавця, прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала та доглядала хворих батьків з 2001 року. Після смерті батька вона не зверталася до нотаріуса із заявою про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] , який є рідним сином спадкодавця, прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав із померлим батьком [PERSON] , а згодом звернувся до державного нотаріуса із заявою від 03.03.2018 року про прийняття спадщини. [INFO] померла їх мати- [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із частки в спільній сумісній власності 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З заявами про прийняття спадщини звернулись усі спадкоємці. Позивачі вводять суд в оману про те, що [PERSON] фактично не мешкав у спірній квартирі, оскільки після пожежі, яка стала причиною смерті матері [PERSON] , він зі своїм малолітнім сином не міг фізично перебувати в кімнаті не придатної на той момент до житла. Померлі батьки [PERSON] та [PERSON] за життя були обурені, що в приватизації спірної квартири не брала участі їх донька [PERSON] , адже квартира видавалась на сім`ю з 5 осіб, серед яких була і [PERSON] . Оскільки невістка та онука взяли участі в приватизації, зменшували частини їхньої спільної сумісної власності в спірній квартирі, тому батьки свідомо відмовились реєструвати право власності на свою часту в спільній сумісній власності. Право власності на спірну квартиру взагалі не зареєстроване, таким чином право власності позивачами на квартиру набуто не було. 15.07.2020 року позивачами подано відповідь на відзив в якому зазначено, що факт отримання спадщини [PERSON] ними не оспорюється, однак [PERSON] на час відкриття спадщини у спірній квартирі не проживала, заяву про прийняття спадщини подала лише після смерті матері, таким чином підстав для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не набула. Факт догляду за хворими батьками з 2001 року не підтверджений. З 1990 року [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою і в спірній квартирі не проживала, тому не брала участі у приватизації квартири. [PERSON] хоча і був зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично у ній не проживав. Рішенням Комінтернівського районного суду м Харкова від 31.03.1999 [PERSON] було вселено до спірної квартири, зазначений факт підтверджує, що спадкодавці не бажали, щоб [PERSON] проживав у їх квартирі. Фактично у [PERSON] відсутні підстави для прийняття спадщини. Пожежа в квартирі сталася в кімнаті, де проживала їх мати, інших спальних місць в цій кімнаті не було, що підтверджує те, що до пожежі [PERSON] в спірній квартирі не проживав. Право власності на спірну квартиру перейшло до осіб, зазначених у свідоцтві про право власності на житло. Оскільки спадкодавці [PERSON] та [PERSON] , а також позивачі постійно мешкали у спірній квартирі, право власності на вказану квартиру набуто правомірно, у відповідності до вимог закону. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.07.2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі. Ухвалою Комінтернівського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~30.07.2019\~року залучено\~до участі\~у справі\~третіх осіб - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Харківську міську раду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2020 року зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи № 641/10691/19. Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2020 року ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.02.2020 року скасовано. Позивач [PERSON] надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи- Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення в інтересах дитини з урахуванням норм матеріального та процесуального права. Представники третіх\~осіб- Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, та Харківської міської ради до суду не з`явилися, попереджалися про місце та час розгляду справи у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомили. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради № 3-07-297221 від 26.06.2007року належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З свідоцтв про народження та одруження вбачається, що батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено в довідці, виданої КП «ХМ БТІ» № 1058356 від 13.04.2019 року, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року КП «ХМ БТІ» не проводилась. В матеріалах інвентаризаційної справи за вищезазначеною адресою додано свідоцтво про право власності на житло від 26.06.2007 року № [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 09.04.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 25.04.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови стало те, що свідоцтво про право власності на житло, видане [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,мвстановлена спільна сумісна власність, право власності на квартиру не зареєстроване згідно діючого на той час законодавства. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.11.2019 року зазначено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 27.11.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Згідно Інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, згідно реєстру територіальної громади м. Харкова вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.03.1999 року поновлено порушене право [PERSON] на користування квартирою [ADDRESS] та вселено його до вказаної квартири. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникової І.П. від 05.01.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, відповідно до положень\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох\~\~ або\~\~більше\~\~осіб\~\~без визначення часток\~\~кожного з них у праві\~\~власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою\~\~передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями\~ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також\~\~слід\~\~зазначити, що згідно із\~ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у\~\~праві\~\~спільної часткової власності\~\~ визначено\~\~у\~ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту\~ст. 357 ЦК України\~\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки\~\~співвласника\~\~ у спільному сумісному майні. Крім того,\~статтею 372 Цивільного кодексу України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає, що позов в частині визначення розміру часток підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників відповідно\~\~у розмірах по 1/7 частки. Відповідачі у відзиві на позовну заяву просити визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру по 1/3 частині кожному із співвласників, однак із зустрічними позовними заявами з цих підстав до суду не звертались. Надаючи цим поясненням оцінку, як запереченням на позовну заяву, суд зазначає, що вони не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а тому відхиляються судом. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 23\~постанови від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Отже, якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення ним права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності документів, які стверджують факт прийняття позивачем та відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва\~про право\~на спадщину\~не позбавляє\~спадкоємця права\~на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами\~цієї статті,\~так само\~як й\~іншими нормами цивільного\~права,\~не визначено\~правових наслідків\~недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у\~спадкоємця права\~на спадщину,\~яке пов`язується\~з її\~прийняттям,\~як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після\~смерті спадкоємця,\~який не\~одержав свідоцтва\~про право\~на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Також,\~наведені висновки\~знайшли своє\~відображення у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 12.04.2017\~№ 6-2962цс16,\~в якій\~зазначається,\~що чинне\~законодавстворозмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з\~статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що спірна квартира належить у рівних частках кожному із співвласників по 1/7 частині, або 9/63 частин При цьому доля спадкодавців [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності становить 2/7 або 18/63 частин. Таким чином доля [PERSON] в порядку спадкування по закону після смерті батька- [PERSON] , який помер [INFO] , становить 1/21 частини спадкового майна, а після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] 4/63 частин спадкового майна. У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і вважає позивача [PERSON] таким, що набув права власності на спадкове майно, а саме на 1/21 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . та визнання за позивачем [PERSON] право власності на 4/63 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Статтею 41 Конституції України\~та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 379 ЦК України\~передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 380 ЦК України). Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Під час розгляду справи встановлено, що домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто. На підтвердження заявлених позовних вимог судом були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що коли [PERSON] захворіла, до неї звернулась її невістка [PERSON] з приводу лікування у свекрові гангрени. [PERSON] доглядала за свекрухою, платила кошти за операцію. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживає в кімнаті де немає балкону, та коли вона вішала білизну, то впала та 3 місяці була на лікуванні з компресійним переломом. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її сусідкою з 1980 року. Потім вона зламала ногу та в неї утворилась рана, та їй ампутували ногу. Свідок [PERSON] пояснила, що в спірній квартирі позивачі проживають в кімнаті площею 12 кв.м., сушать речі на карнизі, оскільки у них в кімнаті немає балкону. [PERSON] стала проживати в квартирі з 2002 року. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей\~319,\~358 ЦК України\~є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників. За положеннями\~ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками та наймачами. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Як роз`яснено в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно п. 14 цієї\~Постанови Пленуму Верховного Суду України\~квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог про визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні квартирою, їх недоведеність стороною позивача в ході розгляду справи, та відсутність можливості вийти за межі пред`явлених позовних вимог, суд вважає за неможливе встановити запропонований позивачами порядок користування приміщеннями квартири, а відтак в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Крім того, слід вказати, що стороною позивача суду не надано переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про наявність перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою позивачам, а відтак зазначені вимоги є безпідставними і також задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до заяв представників сторін по справі вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог в порядку ст.ст. 246, 141 ЦПК України. На підстав викладеного та

Outcome: partial