Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

30 серпня 2019 року Приватне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 5 316,73 грн. за період з 01.09.2016 року по 01.06.2018 року та сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] є мешканцем квартири [ADDRESS] та мешкаючи за зазначеною адресою, щоденно користується всіма послугами з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надаються ПП «ВЖРЕП №4». В ході надання та отримання вказаних послуг, між надавачем та споживачем наданих послуг із дій осіб фактично виникли житлові, цивільно-правові відносини, та відповідно обов`язком відповідача, як споживача наданих послуг, є своєчасна та повна оплата за отримані послуги. Для внесення плати за надані послуги ПП «ВЖРЕП №4», щомісячно направляє повідомлення з розрахунком поточної суми, що підлягає сплаті, у якому також вказується загальна сума заборгованості, на що боржник належним чином не реагує та станом на 01.06.2018 р. у відповідача виникла заборгованість за надані послуги, яку позивач просить стягнути. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У поданих на адресу суду запереченнях на позовну заяву відповідач [PERSON] просив зупинити провадження у справі та закрити її у зв`язку із скасуванням судового наказу про стягнення із нього на користь приватного підприємства заборгованості за надані послуги, а також у зв`язку із наявністю спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.10.2019 у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі та про закриття провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Звертав увагу суду, що боржником частково сплачується борг, що свідчить про існування договірних відносин між сторонами. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає даний позов незаконним. Зазначає, що не має відношення до ПП «ВЖРЕП №4» та не укладав із ними договір. Також вказав, що після смерті матері [PERSON] відповідач звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, однак на час розгляду справи не одержав свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із боргами за комунальні послуги. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що за інформацією із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.10.2019 за №186576760 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності по 1/5 частці за кожним із співвласників на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.08.2011 Відділом приватизації державного житлового фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У силу статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 317 ЦК України визначено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності укладеного з відповідачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року. Відповідно до ст. 13 Закону №1875-IV за функціональним призначенням послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг та за порядком затвердження тарифів згідно статті 14 цього Закону належать до другої групи - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території. Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону №1875-IV порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи визначає Кабінет Міністрів України. Частинами 2 та 3 указаної статті Закону встановлено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Частиною 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Суд враховує наявність у матеріалах справи копій рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про визначення виконавців послуг за результатами проведеного конкурсу на право надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в житловому фонді комунальної власності» від 19.11.2014 №545, яким ПП «ВЖРЕП №4» визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по лоту 1; «Про встановлення тарифів на послуги ПП «ВЖРЕП №4» з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 18.05.2016 №428; «Про встановлення тарифів на послуги ПП «ВЖРЕП №4» з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 02.08.2017 №694 з додатками до них. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що ПП «ВЖРЕП №4» нічого не робило (не надавало послуг) у будинку по [ADDRESS] , оскільки це не підтверджено відповідними доказами, оформленими у визначеному законодавством України порядку. Так, статтею 18 Закону №1875-IV встановлений порядок оформлення претензій споживачів до виконавців. Крім того постановою Кабінету Міністрів України № 970 від 11.12.2013 року затверджений Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі. Зазначеними нормативно-правовими актами передбачено складання актів-претензій за встановленою формою як підстави для здійснення перерахунку вартості ненаданих послуг. Відповідачем таких актів-претензій суду надано не було. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованість власників квартири [ADDRESS] за надані послуги за період з 01.09.2016 року по 01.06.2018 року складає 5 316,73 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України повинні виконуватись сторонами належним чином. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за надані послуги, оскільки відповідач отримував послуги, а тому неукладення позивачем договору з відповідачем не звільняє його від оплати нарахованих платежів і не створює для виконавця послуг обов`язку припинення нарахування плати за послуги. Судом встановлено, що [INFO] померла один із співвласників квартири [ADDRESS] та мати відповідача - [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина. Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної до майна померлої, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання відповідної заяви на ім`я Житомирської державної нотаріальної контори. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на зміст ЦК України ПП «ВЖРЕП №4» в межах статей 1281, 1282 ЦК України мало право звернутися до спадкоємців про стягнення заборгованості за надані послуги. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] подав заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини 22.05.2019, а з позовом про стягнення заборгованості приватне підприємство звернулось до суду 30.08.2019, тобто в межах визначеного ЦК України строку. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері у вигляді 1/5 частки квартири по [ADDRESS] та до нього перейшли обов`язки щодо утримання зазначеної частки та сплати послуг за надані житлово-комунальні послуги, незалежно від часу остаточного юридичного оформлення права власності на успадковане майно у відповідних компетентних органах. Отже [PERSON] не виконав покладені на нього зобов`язання і допустив виникнення заборгованості, у зв`язку із чим суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 2 126 грн. 69 коп., пропорційно належної йому частки (2/5) у праві спільної часткової власності на квартиру. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом позовні вимоги ПП «ВЖРЕП №4» задоволено частково, то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно сумі задоволеного позову - 768,40 грн.

Outcome: partial