Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, без самостійних вимог - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами, що по вул.Шевченка,32 в с.Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 06 травня 2017 року матері [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок по вул.Шевченка, 32 в с.Миролюбівка Тернопільського району рахується за головою колишнього колгоспного двору [PERSON], державна реєстрація права власності не проведена. 01 серпня 1990 року померла його бабуся [PERSON], а 12 жовтня 2004 року помер його батько [PERSON] Спадщину після їх смерті прийняла мати [PERSON], яка постійно проживала разом з ними. 06 травня 2017 року померла [PERSON] Він є спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Постановою нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав викладених у ньому. Пояснила, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який прийняв спадщину. [PERSON], який є сином позивача, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] спадщини не приймав та приймати не бажає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо надіслали суду заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги повністю визнають. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини неявки. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІУ-УР №2272070, виданим Микулинецьним ЗАГС від 10.11.1962 року. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.02.1955 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії УІІІ-УР № 317828 від 24.09.1964 року. Згідно свідоцтва про народження серії І-ИД № 112765, виданого Миролюбівською сільською радою Тернопільського району від 15.04.2010 року встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON]. З свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого головою виконкому Тернопільської районної ради від 30.07.1990 року встановлено, що житловий будинок по вул.Шевченка,32 в с.Миролюбівка Тернопільського району належить колгоспному двору, що складається із 4-х членів, головою якого є [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 05.10.2017 року за № 1091 вбачається, що станом на 01.01.2013 року будинковолодіння по вул.Шевченка,32 в с.МиролюбівкаТернопільського району зареєстроване за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 25.07.1990 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Миролюбівської сільської ради за № 207 від 13.03.2018 року встановлено, що спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг станом на 01.07.1990 року значиться як колгоспний двір, членами якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частки житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по вул.Шевченка,32 в с.Миролюбівка Тернопільського району . 01 серпня 1990 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 099471, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції від 15 квітня 2010 року. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на ? частку спірного житлового будинку . Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру за № 551429321 від 30.03.2018 року, у спадковому реєстрі відомості щодо посвідчення від імені [PERSON] заповітів відсутні. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру за № 51429282 від 30.03.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 01 серпня 1990 року не заводилась. Відповідно до довідки Миролюбівської сільської ради за № 212 від 14.03.2018 року встановлено, що у житловому будинку на час смерті [PERSON] проживали та були зареєстровані зять [PERSON], донька [PERSON] та внук [PERSON] Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла донька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину відсутні. 03 липня 2003 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно онукові [PERSON], що підтверджується заповітом посвідченим секретарем Миролюбівської сільської ради від 03 липня 2003 року, за реєстровим номером №129. 12 жовтня 2004 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 183608, виданим Миролюбівською сільською радою Тернопільського району від 13 жовтня 2004 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на ? частку спірного житлового будинку . Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру за № 51429183 від 30.03.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] померлого 12 жовтня 2004 року не заводилась. З довідки Миролюбівської сільської ради за № 209 від 13.03.2018 року встановлено, що у житловому будинку на час смерті [PERSON], який помер 12 жовтня 2004 року проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] Таким чином, спадщину після смерті [PERSON], який помер 12.10.2004 року прийняла у встановленому законом порядку дружина [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживала разом із ним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], в користь якого [PERSON] склав заповіт, суду пояснив, що спадщини після смерті діда [PERSON] не приймав та приймати не бажає. 22 березня 2017 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла все належне їй майно [PERSON], що підтверджується заповітом посвідченим секретарем виконкому Миролюбівської сільської ради Тернопільського району від 22.03.2017 року. 06 травня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 218847, виданим Миролюбівською сільською радою Тернопільського району від 06 травня 2012 року. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на частку спірного житлового будинку. З довідки Миролюбівської сільської ради за № 208 від 13.03.2018 року встановлено, що у житловому будинку на час смерті [PERSON], ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадкоємець за заповітом [PERSON] 05 жовтня 2017 року подав до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], що підтверджується копією матеріалів спадкової справи за № 459/2017 року . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину, відсутні. 16 листопада 2017 року [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку по вул.Шевченка,32 в с.Миролюбівка Тернопільського району . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 16 листопада 2017 року за №3135/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. 24 березня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської державної нотаріальної контори на імя позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку пл. 1,6969 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миролюбівської сільської ради Тернопільського району. З технічного паспорту на спірний житловий будинок виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 06.12.2017 року вбачається, що загальна площа житлового будинку становить 55,3 кв.м., житлова 38,7 кв.м., самочинних добудов та перепланувань не має. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правилами ЦК України застовуюються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] померла у 1990 році та спадщина фактично була прийнята спадкоємцями, застосуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ст.529 ЦК 1963 року спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Згідно із вимогами ст.548, 549 ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління майном або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла 01 серпня 1990 року є її донька [PERSON], яка прийняла у встановленому законом порядку спадщину . [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки після смерті матері продовжувала проживати у будинку, здійснювала заходи по утриманню спадкового майна, здійснювала догляд за будинковолодінням. Інші спадкоємці за законом відсутні. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] фактично успадкувала належну їй ? частку спірного будинковолодіння, однак, спадкових прав на майно не оформила. 12 жовтня 2004 року помер [PERSON] Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. За нормами ст.1261 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу вимог ч. 1 ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з вимогами ст.1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено, що спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла його дружина [PERSON], оскільки на час його смерті постійно проживала разом із ним в спірному житловому будинку. Спадкоємець за заповітом онук [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] не приймав, про що підтвердив судовому засіданні будучи допитаним як свідок. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому ? частку спірного будинковолодіння, однак, спадкових прав на майно не оформила. 06 травня 2017 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно. Спадкоємцем за заповітом є її син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини від 05 жовтня 2017 року. Факт прийняття спадщини позивачем після смерті матері [PERSON] підтверджується також отриманням свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку від 24.03.2018 року . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку спірного житлового будинку у нотконторі не може у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ Про власність( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ Про власність, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про практику розгляду цивільних справ про спадкування, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, суд вважає, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась на належні їй лише 3/4 частки спірного будинковолодіння, з огляду на наступне. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дане будинковолодіння відноситься до групи двір колгоспника, члена якого були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом встановлено, що станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по ? частці спірного будинковолодіння як на частку в майні колишнього колгоспного двору. [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] успадкувала належні їм по ? частці спірного житлового будинку, відтак спадщина після смерті [PERSON] відкрилась на ? частки житлового будинку( ?+2/4). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 3/4 частки житлового будинку, загальною пл. 55,3 кв.м., житловою 38,7 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що по вул.Шевченка,32 в с.Миролюбівка Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 06 травня 2017 року матері [PERSON] .

Outcome: partial