Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

06 серпня 2014 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором,посилаючись на те,що відповідно до укладеного договору №A337RG98890102 від 30.12.2012 року [PERSON] 30.12.2012 року отримав кредит у розмірі 6956,69грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач підтвердив свою згоду на те,що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» ,Тарифами складає між ним і Банком кредитно-заставний договір(далі-Договір).Відповідач був ознайомлений і згоден з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка»,Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом Відповідача у заяві.Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку:щомісяця в період сплати,Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом,яка складається із заборгованості за Кредитом,за відсотками,комісіє ю,а також інші витрати згідно Умов. У зв»язку з порушеннями зобов»язань за кредитним договором Відповідач станом на 15.07.2014 року має заборгованість в розмірі 8008,50грн,яка складається з наступного: -4029,84грн-заборгованість за кредитом; -1,69грн-заборгованість по процентам за користування кредитом; -1040,05грн-заборгованість по комісії за користування кредитом; -2079,37грн-пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00грн -штраф (фіксована частина); -357,55грн-штраф( процентна складова). Позивач просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 8008,50грн та в повернення судових витрат 243,60грн. Відповідач у справі [PERSON] надав заперечення, зі змісту яких вбачається,що він позов ПАТ«Акцент-Банк» визнає частково,просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом,пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором на загальну суму 3976,97грн,посилаючись на те,що позивачем пропущено річний строк позовної давності на стягнення з нього зазначених пені та штрафів ,оскільки останній платіж за договором він здійснив 12.06.2013 року,тобто перебіг позовної давності у його випадку починається з 16.07.2013 року,тоді як позивач звернувся до суду 22.07.2014 року,тому законних підстав для стягнення з нього пені та штрафів у загальному розмірі 2936,92 грн не існує.Крім того,відповідач вважає ,що всупереч вимогам закону, зокрема ч.1 ст.1054 ЦК України ,де передбачено повернення позичальником кредиту та сплата процентів,позивач вимагає стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 1040,05грн.Крім того,відповідач також вважає,що йому був наданий товар за умовами кредиту фізичним особам «Розстрочка»,що не передбачає нарахування будь-яких процентів та фінансових винагород банку.ПАТ «Акцент -Банк» надав йому строковий кредит для оплати товару,загальна вартість якого становить 6218,00грн.Ним було сплачено погашення кредиту 2945,00грн згідно доданих квитанцій про сплату,таким чином розмір непогашеної суми кредиту становить 3273,00грн.Відповідач також вважає,що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації(понад п»ятдесят відсотків) у разі невиконання ним зобов»язань за договором є несправедливою умовою договору,що обмежує права споживача та визнається Законом недійсною умовою договору. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність,проти позову заперечення подав у письмовому вигляді. Вивчивши матеріали справи суд вважає що позовні вимоги ПАТ «Акцент -Банк» підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Статтями 1048, 1050, 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.Кредитний договір,укладений з недодержанням письмової форми ,є нікчемним. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом наведених правових норм підпис сторін письмового договору має бути під усіма його умовами, про які домовилися сторони. Якщо сторони уклали змішаний договір, то умови різних договорів повинні міститися в письмовому тексті договору, підписаному сторонами. Факт укладення між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] кредитного договору від 30.12.2012 року підтверджується письмовою Заявою позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та [PERSON], в якій містяться всі істотні умови вказаного виду договору, в тому числі сума кредиту, валюта кредиту, строк дії договору ,розмір процентів за користування кредитом,розмір єдиної разової винагороди за надання фінансового інструменту,розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом)та інші. (а. с.______________). Надання банком [PERSON] коштів, визначених у Заяві в сумі 6956,70грн [PERSON] не заперечувалося та не оспорювалося. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів,що виникають і кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Зібраними та перевіреними судом по справі доказами доведено, що 30.12.2012 року сторони по справі уклали правочин у формі підписаної Заяви про надання [PERSON] банківської послуги у виді строкового банківського кредиту на споживчі цілі у сумі 6956,70грн на строк 12 місяців з 30.12.2012 року по 29.12.2013 року включно зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за Кредитом та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 208,01грн з щомісячним погашенням Позичальником грошових коштів Банку в період з 11 по 15 число кожного місяця в сумі 580,11грн,а з 16.07.2013 року у сумі 788,12грн. Відповідно до п.12 Заяви позичальника згідно ст.212,611,651 ЦК України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості,зазначених в цій Заяві,Умовах та правилах понад 210 днів,щодо зобов»язань,строк яких не настав,Сторони узгодили,що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення.Заборгованість за Кредитом,починаючи з 211 дня порушення,вважається простроченою. Відповідно до п.14 Заяви при порушенні Позичальником зобов»язань із погашення Кредиту,Позичальник сплачує Банку пеню,розмір якої зазначений у Умовах та правилах за кожний день прострочки. Відповідно до п.15 Заяви позичальника він згоден,що ця Заява разом із запропонованими ПАТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами,Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Відповідно до п.п. 5.1. Розділу 5.Відповідальність сторін Умов надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка») («Стандарт») передбачено,що при порушенні Позичальником будь-якого із зобов»язань,передбачених Заявою а п.п.3.2.2,3.2.3,даних Умов Банк має право нарахувати ,а ПРозичальник зобов»язується слатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу,але не менше 1 гривні за кожний день прос трояки платежу. Відповідно до п.5.3. Розділу Відповідальність сторін зазначених Умов При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань,передбачених договором більш ніж на 30 днів,Позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500грн+5% від суми заборгованості. Відповідно до п.5.4 зазначених Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань,передбаченої п.п.5.1,5.2,5.3 цих Умов здійснюється протягом 3(трьох) років з дня,коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане Позичальником. Відповідно до п.5.5 зазначених Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту,відсотків за користування кредитом,винагороди,неустойки-пені,штр афів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається з матеріалів справи позивачем підписано лише Заяву позичальника, підписаною уповноваженою банком особою та [PERSON], в якій містяться всі істотні умови вказаного виду договору, в тому числі сума отриманого кредиту 6956,70грн, валюта кредиту гривня, строк дії договору 12 місяців з 30.12.2012 року по 29.12.2013 року,розмір процентів за користування кредитом0,12% річних,розмір єдиної разової винагороди за надання фінансового інструменту 0,0грн,розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом) в розмірі 208,01грн,щомісячне погашення кредиту щомісячними сумами по 580,11грн ,а з 16.07.2013 року по 788,12грн,період сплати з 11 по 15 число кожного місяця та інші . (а.с._________________________) Долучені позивачем умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт» відповідачем не підписувалися. Тому посилання ПАТ «Акцент-Банк» на те , що невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього, зокрема зазначені Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), з якими позивач був ознайомлений,про що зазначено у його Заяві,суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки відповідно до ст. 654 ЦК України форма додатків до договору має відповідати формі основного договору, тобто має бути зазначена на документах дата і підпис особи, яка уклала такий договір. Усупереч вимог ст. 60 ЦПК України ПАТ «Акцент-Банк» не надало суду жодних належних доказів того, що між ним та [PERSON]., крім існуючої підписаної [PERSON] заяви на отримання кредиту на зазначених в Заяві умовах, укладався інший договір та з іншими умовами надання кредиту. Тому суд вважає ,що зазначені Умови надання споживчого кредиту, не можуть бути визнані додатками до договору, оскільки вказані додатки не містять дати та підпису [PERSON] (а.с.________________________) За таких обставин, банк не вправі був в односторонньому порядку змінювати умови раніше укладеного правочину і нараховувати [PERSON] витрати, які не передбачені правочином -Заявою Позичальникка №№A337RG98890102 від 30.12.2012 року ,укладеного між [PERSON]та ПАТ «Акцент-Банк». З врахуванням зазначеного суд вважає доведеним вказаною Заявою позичальника від 30.12.2012 року укладення між сторонами кредитного договору на зазначених в Заяві та викладених судом вище умовах та наявності за [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 15.07.2014 року в розмірі 5071,58грн,із них 4029,84грн-заборгованості за кредитом;-1,69грн-заборгованості за процентами за користування кредитом;1040,05грн-заборгованості щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом). Відновідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до положень ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки Заявою підписаною [PERSON] та іншими доказами не доведено наявність договору між сторонами про конкретні види та розміри заходів забезпечення виконання зобов»язання у виді неустойки-пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором ,а також штрафів як фіксованої частини та і процентної складової всупереч вимогам стт.ст.546,547,548,549 ЦК України, оскільки в Заяві зазначено лише посилання на їх розмір,зазначений в Умовах,які [PERSON] не підписані,але конкретні види та їх розмірі таких заходів не зазначені у підписаній [PERSON] Заяві,тому суд вважає безпідставним нарахування ПАТ «Акцент-Банк» 2079,37грн пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором,500грн штрафу(фіксованої частини) ,357,55грн штрафу(процентної складової). Тому в цій частині позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» слід відмовити,оскільки Умови надання споживчого кредиту ,на які посилається позивач є нікчемними,так як вони,всупереч вимогам закону, не підписані відповідачем. Крім того,суд вважає обгурнтованими заперечення відповідача про пропуск позивачем річного строку для пред»явлення вимоги про стягнення пені та штрафів,виходячи з наступного: Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Абзацом другим п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України). На підставі п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ч.4 ст.267 ЦК України передбачає,що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Випискою по рахунку на ім'я [PERSON] за період часу з 30.12.2012 року підтверджується, що останнє зарахування грошових коштів по даному рахунку відбулося 12.06.2013 року у сумі 577,00грн, які є добровільною сплатою. (а.с.___________________) Згідно Заяви позичальника сплата наступної щомісячної суми платежу в повернення кредиту повинна була здійснена [PERSON] з 11 по 15 число липня 2013 року,що ним не було здійснено,тому починаючи з 16 липня 2013 року у позивача виникло право на позов,річний строк давності по якому сплинув 16 липня 2014 року,тоді як позов заявлено 06 серпня 2014 року. При таких умовах суд вважає посилання відповідача про застосування річного строку позовної давності, який передбачений ст.257 ЦК України, в частині позовних вимог про стягнення пені та штрафів є обґрунтованим,тому позовні вимоги позивача в цій частині позовних вимог не підлягають задоволенню також із-за пропуску річного строку позовної давності. З врахуванням викладеного суд вважає,що стягненню підлягає лише заборгованість станом на 15.07.2014 року в розмірі 5071,58грн(4029,84грн заборгованості за кредитом+ 1,69грн заборгованості за відсотками за користування кредитом +1040,05грн заборгованості щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту(комісії за користування кредитом),тобто всі належні виплати ,передбачені підписаною [PERSON] Заявою від 30.12.2012 року,які викладені у Заяві та на які добровільно погодився [PERSON], підписуючи зазначену Заяву. Обговорюючи заперечення відповідача [PERSON] в частині невизнання ним позову про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1040,05грн,передбаченої п.5 Заяви позичальника від 30.12.2012 року,укладеного між ним та ПАТ «Акцент-Банк» в частині умови нарахування йому,[PERSON]сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1040,05грн(комісії),що на думку відповідача суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» ,суд вважає їх безпідставними,оскільки зазначені умови кредитного договору підписані [PERSON] у виді Заяви,в якій обумовлено надання такої послуги та її вартість,з чим повністю погодився [PERSON] доказів ненадання такої послуги [PERSON] суду не надано. Крім того,як вбачається з Заяви позичальника від 31.12.2012 року розмір щомісячних відсотків за користування кредитом встановлений незначний в розмірі 0,12% річних, а щомісячна сума щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 208,01грн є по суті платою за користування кредитом,що зокрема випливає з її найменування в Заяві та не суперечить вимогам закону та умовам кредитного договору відповідно до Заяви позичальника та не суперечить ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вважає з необхідне стягнення на користь ПАТ «Акцент-Банк» з [PERSON] ,з врахуванням задоволення позовних вимог банку частково на 63,3% , судового збору пропорційно задоволених позовних вимог,але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial