Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

18 грудня 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Луганська із позовом до Луганського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства в особі філії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову зазначила, що на праві власності позивачці належить житловий будинок [ADDRESS]. Попереднім власником була [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до акту про обстеження будівлі, контролером ПАТ «Луганськгаз» [PERSON] було зафіксовано борг у сумі 7 680 грн. 58 коп., та те, що будинок не придатний для проживання, готується на продаж після вступу в спадщину. Вважає, що в порушення п. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», її було введено в оману та умисно створено борг за надання послуг з газопостачання в розмірі 7 206, 87 грн., що в подальшому призвело до укладання договору № 8019 «Про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з газопостачання» від 18.02.2009 року на суму 5 306, 87 грн., чим позивачці була завдана значна майнова та моральна шкода з боку відповідача. Позивачка також зазначає, що за час дії договору всього було спожито 7 567 м3 газу. На рахунок відповідача нею було сплачено 8 089, 47 грн. з переплатою на суму 3 426,85 грн. станом на 01.08.2012 року. За вказаний період, з моменту відключення житла позивачки від газопостачання, її життя стало обмеженим, їй стало важко психологічно та фізично проживати у власному житлі, що призвело до суттєвих порушень фізичного стану, оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи з обмеженими можливостями, понесла нестерпні муки задля організації належного життя. Враховуючи викладене, просила суд визнати безпідставними нарахування на суму 7 206 грн. 87 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зобов'язати ПАТ «Луганськгаз» в особі начальника філії Луганське міжрайонне управління газового господарства Максимчука М.М. скасувати зайві нарахування за період вересня 1996 року по серпень 2012 року за договором № 16313 від 18.02.2009 року. Визнати недійсним договір № 8019 від 18.02.2009 року «Про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з газопостачання». Визнати відсутність заборгованості позивача згідно договору № 16313 від 18.02.2009 року за період 18.02.2009 року по 01.08.2012 року. Зобов'язати ПАТ «Луганськгаз» в особі начальника філії Луганське міжрайонне управління газового господарства Максимчука М.М. повернути авансово внесені кошти на особовий рахунок № [NUMBER] на ім'я [PERSON] в розмірі 3 426,85 грн. Зобов'язати ПАТ «Луганськгаз» в особі начальника філії Луганське міжрайонне управління газового господарства Максимчука М.М. відновити послугу з газопостачання за кошти постачальника послуг. Стягнути з на її користь моральну шкоду у сумі 5 000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримала свій позов у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Луганськгаз» в особі філії Луганське міжрайонне управління по експлуатації газового господарства Ковальова Л.В. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, надала суду письмові заперечення, які були залученні до матеріалів справи. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 57 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.09.2008 року, позивачка [PERSON] купила житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). З запису домової книги вбачається, що [PERSON], яка була попереднім власником будинку, померла [INFO] (а.с. 6-7). 17 листопада 2008 року між ВАТ «Луганськгаз» та [PERSON] було укладено договір № 1469б установки побутового лічильника (а.с. 9). Відповідно до акту, складеного контролером [PERSON], у присутності абонента за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою було знято генератор, фактичні показання 7 567 м3 (а.с. 13). Відповідно до актів (а.с. 16-17) житловий будинок є нежилим, системне опалення відключено від котла. 18 лютого 2009 року [PERSON] звернулась з заявою до начальника управління «Луганськміжрайгаз» щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості за раніше надані послуги з газопостачання строком на три роки з доплатою 2 000 грн. Наслідки невиконання договору, згідно до яких у разі невиконання умов договору та несплати боргу за використаний газ протягом трьох місяців, заявник не має претензій до управління «Лугансьміжрайгаз» у разі відключення будинку від системи газопостачання, були зазначені по тексту заяви у вигляді бланку (а.с. 54). 18 лютого 2009 року ВАТ «Луганськгаз» та [PERSON] уклали договір про реструктуризацію заборгованості за надання послуг з газопостачання № 8019. Відповідно до якого [PERSON] надано розстрочку у погашенні заборгованості за надані послуги з газопостачання, що утворилась у сумі 5 206 грн. 87 коп. (а.с. 10) та договір № 8019 від 18 лютого 2009 року про надання послуг з газопостачання (а.с. 11-12). Згідно до довідки за особовим рахунком [NUMBER] на ім'я [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на 01.06.2012 року складає 3 776,88 грн. (а.с. 59). Таким чином, судом встановлено, позивачка [PERSON] 09.09.2008 року на підставі договору купівлі-продажу стала власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], та прийняла як покупець наявні заборгованості по сплаті комунальних послуг, що було передбачено договором купівлі-продажу будинку від 10.09.2008 року. З дня придбання будинку вона не користувалася послугами відповідача з надання послуг з газопостачання, оскільки система опалення була відрізана від котла у 2006 році. 18 лютого 2009 року позивачка уклала з відповідачем договір про надання населенню послуг з газопостачання та договір реструктуризації заборгованості за надання послуг з газопостачання. Весь час, починаючи з придбання будинку, позивачка була інформована про наявність боргу на особовому рахунку, який в подальшому був оформлений з попереднього власника на неї. Як зазначає позивачка цей борг є боргом попереднього власника будинку. Позивачка стверджує, що сплачувала послуги з газопостачання з переплатою, тому вважає, що надмірно сплачена сума повинна бути повернутою. Крім того, стверджувала, що вона, будучи введеною відповідачем в оману та під тиском, уклала договір, який вважає недійсним про що просить суд. Відповідно до п.2 «Правил надання населенню послуг з газопостачання» від 09.12.1999 року № 2246 побутовим споживачем є фізична особа, яка отримує природний газ з метою використання для власних побутових потреб. Згідно п.4 Правил послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору. Згідно п.4 «Правил надання населенню послуг з газопостачання» затвердженого Постановою КМУ від 9 грудня 1999 р. № 2246, у разі зміни власника об'єкта споживача укладається новий договір. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до вимог ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009р. "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Тобто, в даному випадку мова йде про сторону договору, а саме про позивача та відповідача, посилання на дії ПАТ «Луганськгаз» в даному випадку не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Досліджуючи договір реструктуризації заборгованості за спожитий газ № 8019 від 18.02.2009 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Луганськгаз» в особі філії Луганського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства, судом в судовому засіданні не встановлено, підстави, які б свідчили та підтвердили про незаконність його укладання, про незаконність обставини за яких його було укладено, та те, що його було вчинено під впливом обману та тиском з боку відповідача тощо. Стороною позивача не доведено, що мались такі підстави під час укладання договору, а стороною відповідача в судовому засіданні спростовано наявність таких підстав. Крім того, в графі «реквізити сторін» наявний підпис споживача [PERSON] Але в судовому засіданні встановлено, що право позивачки як споживача, дійсно, було порушене відповідачем. Відповідно до п. 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 2246 від 09.12.1999 р., газопостачання припиняється у разі: - проведення планово-профілактичного обслуговування та/або капітального ремонту систем газопостачання; - ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; - порушення споживачем строків сплати за надані послуги з газопостачання, встановлених в абзаці 14 п.10, у пункті 17 цих Правил (п.17 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк); - самовільного використання газу споживачем; - порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації; - подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання; - відмови споживача від встановлення лічильника газу з ініціативи і за кошти газопостачального підприємства. У зазначених випадках газороздільне підприємство зобов'язане поінформувати споживача про причини і строки припинення газопостачання, а газопостачальне підприємство - здійснити протягом одного місяця перерахунок оплати послуг, що надавалися споживачеві. Відповідно до п.7 Правил припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках, залежно від обставин, здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби таабо інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем було порушено п. 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, а саме: позивачка не була належним чином сповіщена про наміри відповідача стосовно відключення від системи газопостачання, оскільки попередження ПАТ «Луганськгаз», зазначені та викладені у заяві-бланку, як то стверджувала представник відповідача, не є належним повідомленням, а тому суд не бере до уваги зазначені докази як належні. Будь-яких інших доказів представником відповідача в ході розгляду справи суду надано не було. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Позивачкою заявлено вимогу про зобов'язання відповідача за власний рахунок провести підключення домоволодіння за адресою: [ADDRESS], до мережі газопостачання. Відповідно до преамбули до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. N (зі змінами), ці Правила регулюють відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу. Відповідно до п. 2 вказаних Правил, споживач - фізична особа (населення), якій надаються послуги з газопостачання для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення приміщень) відповідно до договору. Відповідно до п. 7 Правил надання населенню послуг з газопостачання встановлено, що припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі. Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. Згідно п. 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання визначено перелік випадків припинення постачання газу споживачам, серед яких: самовільне використання газу споживачем; самовільне підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації. Як вбачається з матеріалів справи, представниками відповідача було здійснено відключення газопостачання у 2006 році. При цьому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки щодо відновлення послуги з газопостачання щодо підключення домоволодіння за адресою: [ADDRESS], до мережі газопостачання, та забезпечити газопостачання на вказану адресу згідно діючих норм та стандартів. Що стосується вимог позивача щодо визнання нарахувань безпідставними, скасування нарахувань, визнання відсутності заборгованості, зобов'язання повернути авансово сплачені грошові кошти, суд прийшов до наступного висновку. Ст. 64 Конституції України передбачено право кожного на судовий захист. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи. Із зазначеного позивачем предмета та підстав позову в частині заборгованості вбачається, що предметом позову стала неправомірність нарахування позивачу заборгованості за послуги газопостачання. Отже, у даному випадку має місце з боку позивача невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, так як ЦК України. За таких обставин, встановивши, що має місце невідповідність обраного позивачем способу захисту, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Але відмова в задоволенні позову в цій частині не унеможливлює позивача скористатись своїми правами та захистити їх при вирішенні питання про стягнення боргу в іншому цивільному процесі при розгляді питання щодо стягнення заборгованості, а також перевірити та з'ясувати остаточну суму заборгованості, або її відсутності, порядок нарахування сум, поставити питання про застосування строків позовної давності тощо. Що стосується вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, то суд дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відключення домоволодіння від мережі газопостачання стало підставою для її душевних страждань та переживань, зокрема, порушилася нормальна організація її побуту, порушився сон, та погіршилося самопочуття. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та/або заперечень. Доказів, які підтверджують доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди відключенням будинку від газопостачання, суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку стосовно відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині, оскільки доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди відключенням будинку від газопостачання не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи викладене і

Outcome: partial