Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

18.04.2019 року позивач [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у розмірі 80 915 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) 43 коп. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у розмірі 231 180 (двісті тридцять одна тисяча сто вісімдесят) грн. 84 коп. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р. по справі №752/22740/17, яким встановлено, що 15.09.2017р. [PERSON] приблизно о 18 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo» н.з. [NUMBER] , рухаючись по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю крайньої лівої смуги проїзної частини вул. М. Грінченка, зі сторони вул. Боженка, в напряму пров. Р. Лужевського, в м. Києві, зі швидкістю приблизно 70 км/год., наближаючись до буд. № 18, який розташований по вул. М. Грінченка в м. Києві, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, перевищив максимально дозволену швидкість руху, будучи неуважним, не правильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, в результаті чого здійснив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля у задню частину автомобіля марки «Volkswagen Golf» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , від чого остання здійснила наїзд в задню частину стоячого попереду неї автомобіля марки «Mazda Tribute» н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, у водія автомобіля марки «Volkswagen Golf» н.з. [NUMBER] , тобто [PERSON] , згідно висновку експерта № 1505/Е від 17.10.2017 року на момент звернення за медичною допомогою 15.09.2017 року мали місце такі тілесні ушкодження: - забійна рана верхньої повіки правого ока та надбрівної дуги з сипцем на повіках правого ока; - закрита хребетно-спинно-мозкова травма у вигляді забою спинного мозку на рівні 5-6 шийних хребців, посттравматичної протрузії (кили) міжхрєбцеви`х дисків між 5-6 та 6-7 шийними хребцями з наявністю секвестру (ядро міжхребцевого диска) вліво в спинномозковому каналі та лівому корінцевому отворі (5-6 шийних хребців) зі здавленням спинного мозку на цьому рівні. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету (тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 15.09.2017 року, при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.09.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] , є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Морфологічні властивості виявлених ушкоджень спинного мозку та шийного відділу хребта дозволяють стверджувати, що вказана закрита хребетно-спинно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р., визнано [PERSON] винним за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою судді від 23.04.2019 цивільну справу № 757/19585/19-ц прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Ільєвої Т.Г. та призначено підготовче засідання. 27.06.2019 відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2020, мотивуючи порушенням правил підсудності при відкритті провадженні у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 02.10.2019 апеляційну скаргу залишено без задоволення. 21.11.2019 відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2020, мотивуючи порушенням правил підсудності при відкритті провадженні у справі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.01.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 08.04.2020 відповідач подав апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2020, мотивуючи порушенням правил підсудності при відкритті провадженні у справі. 15.10.2020 ухвалою суду було повернуто апеляційну скаргу відповідача. 15.10.2020 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та перейдено до розгляду по суті. 02.03.2021 в судовому засіданні представником відповідача були подані пояснення, в яких останній заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач, на думку відповідача, не надає докази свого звернення до страховика за виплатою страхового відшкодування, тобто, не зазначає чи звертався до страховика за виплатою страхового відшкодування та інше. Представник також зазначив, що розмір збитку належним чином непідтверджений та необґрунтований та моральна шкода не відповідає вимогам розумності та справедливості та не підтверджена належними доказами. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, окрім цього, подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що саме страховик відшкодовує шкоду внаслідок ДТП, оскільки саме страховик є суб`єктом перед потерпілим, який робить виплату замість винної особи у передбаченому порядку Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Покладання обов`язку з виплати збитків у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, представник відповідача звертає увагу, що позивачем не було надано підтвердження відмови у страховій виплаті. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Судовим розглядом встановлено, що 15.09.2017 р. [PERSON] приблизно о 18 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo» н.з. [NUMBER] , рухаючись по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю крайньої лівої смуги проїжджої частини вул. М. Грінченка, зі сторони вул. Боженка, в напряму пров. Р. Лужевського, в м. Києві, зі швидкістю приблизно 70 км/год., наближаючись до буд. № 18, який розташований по вул. М. Грінченка в м. Києві, не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, перевищив максимально дозволену швидкість руху, будучи неуважним, не правильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, в результаті чого здійснив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля у задню частину автомобіля марки «Volkswagen Golf» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , від чого остання здійснила наїзд в задню частину стоячого попереду неї автомобіля марки «Mazda Tribute» н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, у водія автомобіля марки «Volkswagen Golf» н.з. [NUMBER] , тобто [PERSON] , згідно висновку експерта № 1505/Е від 17.10.2017 року на момент звернення за медичною допомогою 15.09.2017 року мали місце такі тілесні ушкодження:- забійна рана верхньої повіки правого ока та надбрівної дуги з сипцем на повіках правого ока; закрита хребетно-спинно-мозкова травма у вигляді забою спинного мозку на рівні 5-6 шийних хребців, посттравматичної протрузії (кили) міжхрєбцеви`х дисків між 5-6 та 6-7 шийними хребцями з наявністю секвестру (ядро міжхребцевого диска) вліво в спинномозковому каналі та лівому корінцевому отворі (5-6 шийних хребців) зі здавленням спинного мозку на цьому рівні. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставині справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету (тів), могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові, тобто 15.09.2017 року, при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався при зіткненні його з перешкодою). Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.09.2017 року та отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] , є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Морфологічні властивості виявлених ушкоджень спинного мозку та шийного відділу хребта дозволяють стверджувати, що вказана закрита хребетно-спинно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р., визнано [PERSON] винним за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, протиправність дій [PERSON] , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між завданою матеріальною шкодою та шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , підтверджуються встановленими вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р. по справі №752/22740/17 обставинами, що набрав законної сили 17.01.2019р. З врахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у розмірі 80 915 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) 43 коп., з яких 77 415 (сімдесят сім тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 43 коп. - розмір матеріального збитку; 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у розмірі 231 180 (двісті тридцять одна тисяча сто вісімдесят) грн. 84 коп., з яких 22 530 (двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять) грн. 84 коп. - витрати на придбання ліків, проведення лікування, протезування [PERSON] внаслідок ушкодження здоров`я [PERSON] ; 208 650 (двісті вісім тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 00 коп. - розмір моральної шкоди, що дорівнює 50 мінімальним заробітним платам відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік». Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснює пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За змістом зазначених норм підставою цивільної відповідальності за завдану шкоду є протиправність поведінки заподіювача, його вина, негативні наслідки у вигляді втрати чи пошкодження майна та причинний зв`язок між цими діями та наслідками. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності. Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 Цивільного кодексу України). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та наслідками полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок). Вина, тобто психічне ставлення особи до вчиненого нею протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння, можлива у формі умислу або необережності. Умисел полягає в тому, що особа розуміє значенні своїх дій, передбачає настання негативних наслідків і свідомо їх допускає. Необережність полягає в тому, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов`язку її передбачити. Відшкодування шкоди на підставі спеціальних умов відповідальності відбувається в межах спеціальних деліктів. За приписами частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як регламентує пункт 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 31 березня 1995 року №4. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р. по справі №№752/22740/17, що набрав законної сили 17.01.2019 р. встановлено протиправність дій [PERSON] , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між завданою матеріальною шкодою [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , дані обставини не потребують доказування та є встановленими . Згідно із Висновком експертного дослідження №1590 від 11.03.2019р. про визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу - легкового автомобіля Volkswagen Golf д.н. [NUMBER] у результаті пошкодження його у ДТП, завдано матеріальні збитки у розмірі 77 415 грн. 43 коп. Вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] складають 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №14 від 11.03.2019р. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим у частині стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України [PERSON] , у розмірі 80 915 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) 43 коп., з яких 77 415 (сімдесят сім тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 43 коп. - розмір матеріального збитку; 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а іншого відповідачем не було спростовано. Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Також, з матеріалів справи та досліджених доказів вбачається, що позивач неодноразово проходила лікування у лікарнях, вона перебувала на стаціонарі з 16.09.2017 року по 21.09.2017 року у КНП «Київська Міська Клінічна Лікарня Швидкої Медичної Допомоги», до якої її було госпіталізовано після ДТП та КНП «Консультативно-діагностичний центр» Печерського району». У період лікування нею неодноразово придбано за особисті кошти ліки, систему міжхребцевих кейджів, оплачено медичні послуги. Дані обставини підтверджено копією Медичної картки стаціонарного хворого, належним чином засвідченої КНП «Київська Міська Клінічна Лікарня Швидкої Медичної Допомоги», оригіналами листків непрацездатності, оригіналами фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних, квитанцій. На підставі матеріалів справи, досліджених доказів та вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2018р., - судом встановлено протиправність дій [PERSON] , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я [PERSON] внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] . За таких обставин з відповідача підлягає стягненню шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я [PERSON] ,внаслідок вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , а саме: витрати на придбання ліків, системи міжхребцевих кейджів, медичні послуги у сумі 22 530 (двадцять дві тисячі п`ятсот тридцять) грн. 84 коп. Окрім цього, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Виходячи з вимог розумності та справедливості, обставин по справі, враховуючи, що позивачу завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які призвели до істотної зміни життя позивача, та які тягнуть за собою певні наслідки в майбутньому, як ізичні так психологічні тому з врахуванням зазначеного, суд вважає можливим стягнути моральну шкоду в розмірі 41 730 (сорок три тисячі сімсот тридцять) грн. 00 коп., що дорівнює 10 мінімальним заробітним платам відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на момент подання позову, в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з цим вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Також, суд вважає, за необхідне зазначити, що відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у позивача підстав вимагати відшкодування шкоди, завданої відповідачем, внаслідок вчинення ДТП через наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ0373170 від 12.06.2017р., укладеного між відповідачем та ТДВ «СТ «Домінанта». Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Даний правовий висновок підтриманий Верховним судом України у постановах: № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року та Верховним Судом у постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/7069/15-ц від 14.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; №753/13595/15-ц від 18.04.2018 року; №678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року. З врахуванням доводи відповідача, щодо даної обставини є необґрунтованими та не доведеними. Таким чином, з врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачем було доведені обставини на які він посилається, а відповідачем не було належним чином їх спростовано, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з підстав зазначених вище. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер про надання правової допомоги, однак позивач не надав, ані акту приймання-передачі наданих послуг, ані квитанцій на підтвердження сплати даних послуг, тому враховуючи викладене, суд вважає, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за категорією спору відповідно до Закону України «Про судовий збір», авідтак з відповідача за правилом ч. 6 ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. в частині задоволеної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial