Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

що позивач [PERSON] звернулася до суду із вказним позовом мотивуючи його тим, що протягом 2015 позичила відповідачу кошти для будівництва будинку, позика відбувалась частинами. Так, 21.06.2015 позичила відповідачу 200 доларів США та 170 Євро на термін до 21.09.2015 під 10% місячних та 2000,00грн. на термін до 12.07.2015 під 10% місячних, також позичила 300 доларів США на термін до 20.11.2015 під 10% місячних та 200 доларів США на термін до вересня 2015, також 2000,00грн. на термін до 01.07.2015, про що між сторонами була складена розписка про позику. Також, 18.07.2015 позичила відповідачу 1000 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних, 20.08.2015 позичила відповідачу 250 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних, 18.09.2015 позичила відповідачу 250 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних, про що були складені між сторонами розписки про позику. Оскільки, відповідач добровільно не повертає борг, тому утворилася заборгованість, а саме: основний борг по позиці - 77361,20грн., борг по відсоткам - 34462,02грн. та 3% річних - 6021,45грн., які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. Ухвалою суду від 05.07.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.08.2018 о 09:00 год., яке за неявкою відповідача відкладено до 30.08.2018 о 09:30год. Ухвалою суду від 30.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 19.09.2018 о 08:30год., яке за неявкою відповідача відкладено на 08.10.2018 о 09:45 год. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася однак подала заяву в якій позов підтримує повністю та просить розглядати справу без її участі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 49). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. 45). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Із матеріалів справи вбачається, що позивач позичала відповідачу певні суми коштів про що між сторонами були складені розписки про позику а саме: згідно розписок від 21.06.2015 [PERSON] позичив у [PERSON] - 200 доларів США та 170 Євро на термін до 21.09.2015 під 10% місячних та 2000,00грн. на термін до 12.07.2015 під 10% місячних, також позичила 300 доларів США на термін до 20.11.2015 під 10% місячних та 200 доларів США на термін до вересня 2015, також 2000,00грн. на термін до 01.07.2015. Згідно розписок від 18.07.2015 [PERSON] позичила відповідачу 1000 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних, 20.08.2015 [PERSON] позичила відповідачу 250 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних, 18.09.2015 [PERSON] позичила відповідачу 250 Євро на термін до січня 2016 під 10% місячних (а.с. 51, 52, 53, 54). Як передбачено ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у гривневому еквіваленті на загальну суму в розмірі 77361,20грн. Згідно положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вимоги норм законодавства, що регулює дані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог про стягнення суми боргу із [PERSON] оскільки позивачем підставно заявлено вимогу про повернення коштів за договором позики, так як відповідач добровільно її не повертає. Згідно умов позики, розмір основних відсотків складає 10% місячних (а.с. 9, 10). Таким чином, сума нарахованих відсотків згідно умов позики теж підлягає стягненню з відповідача за порушення умов зобовязання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, згідно розписок про позику сторони встановили розмір відсотків 10% місячних, тому суд вважає, що в частині позову про стягнення 3% річних за прострочення основного зобовязання, слід відмовити. Оскільки за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути основний борг по позиці - 77361,20грн. та 34462,02грн. відсотків за користування позикою. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1178,46грн. (а.с. 1а).

Outcome: approved