Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

09 жовтня 2018 року позивач - Зіньківський дитячий будинок-інтернат ім. О.В. Синяговського (м. Зіньків Полтавської області) звернувся до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця с. Курмани Недригайлівського району Сумської області, та [PERSON], [INFO], уродженку м. Шостка Сумської області, відносно їх сина, [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі однієї чверті частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 12.09.2014 Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації було видано путівку № 205, за якою малолітній [PERSON], [INFO], був направлений до Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського з діагнозом: «ДЦП, подвійна геміплегія, стійкі тяжкі рухові порушення». Наказом від 03.10.2014 № 276 останнього було зараховано на повне державне утримання та з того часу і по теперішній час (понад чотири роки) [PERSON] перебуває у даному закладі. Дитина належить до лежачої групи та постійно потребує сторонного догляду. За весь час батьки жодного разу сина не відвідали, не телефонували, здоров'ям та життям дитини не цікавилися, хоча ними власноруч були написані заяви про влаштування сина в будинок дитини, та останні особисто були ознайомлені з умовами прийому, утримання і виписки з дитячого будинку-інтернату. Також останні неодноразово повідомлялись як в усній, так і в письмовій формі про виконання ними батьківських особ'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON]. Вважаючи, що батьки ухиляються від виконання батьківських обовязків, позивач просить позбавити їх батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та, крім того, просить стягнути з відповідачів на утримання сина [PERSON] аліменти, які будуть сплачуватись на його особистий рахунок. Представник позивача Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського (м. Зіньків, Полтавської області) Тюріна Ю.В. у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, зазначених у позові (а.с.111). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, проте надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково у частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], проти позбавлення його батьківських прав відносно останнього, заперечує. Справу просив розглянути без його участі (а.с.112). Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, проте надала на адресу суду заяву, в якій проти позбавлення її батьківських прав відносно свого сина [PERSON], [INFO], заперечувала, проти стягнення аліментів на утримання сина не заперечувала. Справу просила розглянути без її участі (а.с.91). Представник служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації Іщенко Т.В. у судове засідання не прибула, надала суду заяву, в якій справу просила розглянути без її участі, при ухваленні рішення просить суд взяти до уваги висновок Недригайлівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, а також врахувати думку відповідачів (а.с.117). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі. 19.12.2013 відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради про прийняття на утримання в дитячий будинок-інтернат сина [PERSON], [INFO], так як за станом здоров'я він потребував стороннього догляду та обслуговування. З умовами прийому, утримання і виписки з дитячого будинку-інтернату ознайомлені під підпис (а.с.11-12). Згідно путівки № 205, виданої 12.09.2014 Департаментом соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, копія якої міститься на а.с.13, малолітній [PERSON], [INFO], був направлений із Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини (м.Суми, вул. Кірова,158) до Зіньківського дитячого будинку на повне державне утримання з діагнозом: ДЦП, подвійна геміплегія, стійкі тяжкі рухові порушення», та згідно наказу від 03.10.2014 № 276 останнього зараховано на повне державне утримання в будинок-інтернат з 03.10.2014 (а.с.13), де він перебуває до теперішнього часу. Відповідно до наказу від 10 липня 2014 року № 96, на підставі рішення Полтавської обласної ради від 27 червня 2014 року, першого засідання двадцять третьої сесії шостого скликання, змінено назву інтернатного закладу із Зіньківського дитячого будинку-інтернату на Зіньківський дитячий будинок-інтернат імені О.В.Синяговського (а.с.7). Як вбачається з позовної заяви, за весь час перебування дитини у будинку-інтернаті батьки жодного разу сина не відвідали, не телефонували, здоров'ям та життям дитини не цікавилися, хоча дитина належить до лежачої групи та постійно потребує сторонного догляду. Також останні неодноразово повідомлялся як в усній, так і в письмовій формі про виконання ними батьківських особ'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] (а.с.4зв., 6, 9, 9зв.). З висновку Недригайлівської районної державної адміністрації від 27.11.2018 вих. № 01-30/606 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON] [INFO], (а.с.77), вбачається, що службою у справах дітей проводилася роз'яснювальна робота з останніми щодо відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, були з'ясовані обставини, що перешкоджали їм піклуватися про свою диину. Батьки обіцяли налагодити спілкування з дитиною та добросовісно виконувати батьківські обов'язки. Але, виходячи з листа відповідача - Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського від 20.03.2018, батьки малолітнього [PERSON] відповідних висновків для себе не зробили, то саме з метою захисту законних прав та інтересів останнього, Недригайлівська РДА, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON]. Згідно ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Так, суду не надано доказів безпідставного невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON]. Доказів ведення аморального способу життя відповідачами, як то негативна характеристика з місця проживання, перебування на обліку у відповідних установах, через зловживання спиртними напоями тощо, суду також не надано. Надавши належну оцінку представленим у справі доказам, приймаючи до уваги, що відповідачі мають певні труднощі щодо утримання та виховання дитини у зв'язку з матеріальним становищем, значною віддаленістю місця їх проживання від місця перебування дитини у закладі охорони здоров'я, крім того, мають на утриманні ще двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], 2016 року народження, а крім того, відповідач [PERSON] на даний час перебуває у декретній відпустці, суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав лише з формальних міркувань, та доходить висновку про відсутність беззаперечних підстав для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Щодо позовної вимоги про стягненя аліментів, то суд виходить з наступного. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батькки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, також враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів, які є працездатними. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 193 Сімейного Кодексу України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватись на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ч. 3 ст. 193 Сіменйого Кодексу України). З урахуванням усіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, оскільки такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права кожного з відповідачів. Позивач Зіньківський дитячий будинок-інтернат ім. О.В. Синяговського звільнений від сплати судового збору згідно пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», а тому за правилами статті 141 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial