Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

27 лютого 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подяльшому уточнила та згідно редакції від 09.06.2017 року просила ухвалити рішення, яким стягнути на її користь за рахунок коштів ПАТ СК «Інтер-Поліс» за шкоду заподіяну життю і здоровю в розмірі 100\~000 гривень. Стягнути на її користь з [PERSON] збитки за шкоду заподіяну життю і здоровю в розмірі 28\~030,05 грн., а також моральну шкоду в розмірі 100\~000 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що 02.10.2015 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої їй було спричинено матеріальний збиток та причинено моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер-Поліс» у судове засідання не зявився, в матеріалах справи містяться письмові пояснення щодо позову, в яких останній позовні вимоги визнав частково, а саме в сумі 6\~797, 35 гривень. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo-Nexia», р/н «ВН 8231 АІ», рухаючись по проїзній частині вулиці Левітана з боку вулиці Маршала Жукова у напрямок вулиці Ільфа і Петрова у Київському районі міста Одеса, поблизу будинку №110 вулиці Левітана, зупинився, далі будучи неуважним, не забезпечив контроль над дорожньою обстановкою, перед початком руху не впевнився у його безпеці та при знаходженні на проїзній частині пішохода у безпосередній близькості від автомобіля почав рух, та передньою правою частиною автомобіля на відстані біля 30 см праворуч від повздовжньої осі автомобіля скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину з права наліво відносно руху автомобіля. В результаті наїзду пішохід [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи № 1466 від 02.07.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, рваної рани лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини, які згідно п.2.1.3 «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Згідно висновку експерта № 4312 судової автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля «Daewoo-Nexia», р/н «ВН 8231 АІ» на пішохода, встановлено, що в умовах пригоди належні дії водія автомобіля «Daewoo-Nexia», р/н «ВН 8231 АІ» регламентувалися вимогами пункту 10.1 ПДР, відповідно яких перед початком руху водій повинен був впевнитися про безпеку, і по факту знаходження вже на проїзній частині пішохода у безпосередній близькості від автомобіля, не починати рух до моменту виходу пішохода зі смуги автомобіля. Вказана обставина встановлена вироком Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2017 року по справі № 520/12157/16-к, яким [PERSON] визнанно винним за ч.2 ст.286 КК України і на підставі цього закону призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. Застосовано ст.75 КК України та звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обовязки. На підставі п.1 ч.1 ст.76, п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на [PERSON] обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №11» в рахунок відшкодування витрат на лікування [PERSON] в сумі 7 270 гривень 43 копійки. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Так, згідно\~ст. 56 КПК України\~потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом. У відповідності до\~ст. 128 КПК України, особа, яка пред'явила цивільний позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, потерпіла особа вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. Положеннями ч.1\~ст. 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно приписів\~ст. 1188 ЦК України, завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, рваної рани лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини, які згідно п.2.1.3 «м» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова рухаючогося транспортного засобу в момент контактування з тілом постраждалої. Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 10ААВ №801822 позивачу надано другу групу інвалідності строком до 01 червня 2017 року З вищезазначеного вбачається, що ДТП, внаслідок якого позивач отримала тілесних ушкоджень, сталося з вини відповідача [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «Інтер-Поліс» згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ /4846259, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50\~000 гривень, життю і здоровю 100\~000 гривень, розмір франшизи становить 500 гривень. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Положення\~статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 24 квітня 2017 року позивач, [PERSON], у відповідності до вимог ст.. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» повідомила Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-Поліс», про страховий випадок, та 11 травня 2017 року звернулась з заявою на виплату страхового відшкодування, до якої надала квитанції та товарні чеки на загальну суму 14\~671, 59 гривень. У відповідності до п.п. 24.1\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Так, згідно письмових пояснень відповідача ПАТ «СК «Інтер-Поліс» вбачається, що страховиком визначено суму страхового відшкодування понесених витрат у загальному розмірі 6\~797, 35 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю = 6\~797,35 * 5% = 339, 87 грн. Відповідач не бере до уваги фіскальні чеки на суми 203, 42, гривень, 94, 56 гривень, 142, 96 гривень оскільки вони є нечитабельними, та накладну ТОВ «ОПТІКОМЕД» на суму 680 гривень, а також рахунок на оплату № 4921 від 08.10.2015 року на товар «Апарат на голень» на суму 6200 гривень оскільки вони не підтверджують факт оплати. Суд критично ставиться до вказаних тверджень та приходить до висновку, що з ПАТ «СК «Інтер-Поліс» підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування у сумі 14\~671, 59 грн., оскільки вказана сума є доведеною та підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, суд вважає, що безпідставними є вимоги позивача про стягнення з [PERSON] збитків у розмірі 28\~030, 05 гривень, оскільки жодних доказів в розумінні ст. 57 ЦПК України суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно вимог ч.ч.1, 2\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Приписами ч.ч. 3, 4\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до ч.1\~ст. 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як роз'яснено в п.п. 3,5,9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих\~Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених до [PERSON] вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, яку вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я за наслідками дій відповідача, визнаного вироком суду винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд, знаходить суму моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. занадто завищеною, та такою, що не відповідає ступеню перенесених позивачкою страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Разом з тим, слід зазначити, що суд враховує факт часткового визнання страховою компанією моральної шкоди, що спричинена позивачеві, у розмірі 5% від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, однак, зазначає, що позивач з такими вимогами до ПАТ СК "Інтер-Поліс" взагалі не звертався і у відповідності до приписів ст.11 ЦПК України такі вимоги судом не розглядаються. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5000 гривень та стягнення з СК «Інтер-Поліс» страхового відшкодування у сумі 14\~671, 59 гривень.

Outcome: partial