Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння (свідоцтво про право власності), в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. 04.12.2019 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача - Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явились, однак до суду подали письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають, не заперечують проти його задоволення та просили розгляд справи провести у їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 1 Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 03.09.2019 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у період з 1948 по 1991 роки та не є самовільним будівництвом (а.с. 5-8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] в цілому належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження позивачки [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 25.10.1964 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 16). [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на ім`я [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 28.11.2000 року (а.с. 11). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки вона з липня 2008 року та на час відкриття спадщини постійно проживала разом з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , юридичний факт чого встановлено рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.10.2019 року (а.с. 39-40) та підтверджується довідкою Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 266/02-11 від 24.10.2019 року (а.с. 9). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 295/2018 від 03.12.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (а.с. 33-48), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. за № 955/02-31 від 03.12.2019 року (а.с. 15). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, згідно ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613) Більше того, у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року N 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, враховуючи те, що позивачем у позовній заяві не наведено обставин, щодо порушення прав та обов`язків позивачки [PERSON] відповідачкою [PERSON] стосовно предмету спору, суд вважає, що остання є неналежним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позовних вимог пред`явлених до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, слід відмовити та прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача - Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в сумі 384,20 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: partial