Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» в якій просить стягнути з відповідача на його користь 1438 гривень 59 коп. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, 4380 гривень 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2014 року по 17.07.2014 року, та стягнути 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 26.11.2012 року він працював у відповідача, і 28.05.2014 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. В день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1438 гривень 59 коп. За затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен виплатити йому середній заробіток. Невиплатою заробітної плати йому була заподіяна моральна шкода, оскільки він не мав коштів для оплати комунальних послуг, на придбання продуктів харчування, на проїзд у громадському транспорті, що призвело до моральних страждань, неспокійного сну. В судовому засіданні позивач [PERSON] частково зменшив заявлені ним у позовній заяві вимоги і пояснив, що 21.07.2014 року відповідач перерахував йому на картку заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, тому в цій частині він не підтримує позовні вимоги. В іншій частині він повністю підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Також пояснив, що в період з 14.06.2014 року по 01.07.2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Ніжинської ЦМЛ і потребував котів на лікування. Проте через невиплату йому заробітної плати у нього були відсутні необхідні кошти, що призвело його до моральних страждань. Представник відповідача Боярських О.О. за викликом у судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд, з урахуванням думки позивача у справі, ухвалив розглянути справу заочно, у відсутність представника відповідача у справі, на підставі наявних у справі доказів, оскільки це відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. В письмовому запереченні на позовну заяву представив відповідача зазначає, що повний розрахунок з повивачем було проведено 17 липня 2014 року шляхом переказу коштів через установу банку на картковий рахунок позивача. Згідно наказу по підприємству, з 03 березня 2014 року по теперішній час на підприємстві діє графік роботи при чотирьохденному робочому тижні. Тому з 28 травня по 17 липня 2014 року затримка у виплаті заробітної плати перед позивачем становить 28 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 85 гривень 95 коп., виходячи з його заробітної плати за останні два місяці перед звільненням, яка становила - 388 гривень 71 коп. за квітень 2014 року, та - 985 гривень 75 коп. за травень 2014 року. Тому загальний розмір середнього заробітку повинен становити 2406 гривень 60 коп. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то позивачем не надано доказів заподіяння йому такої шкоди, вини відповідача в цьому. А також розмір відшкодування не відповідає принципу розумності та справедливості. Тому позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить задовольнити частково, а в іншій частині просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні позивача з роботи у відповідача, 28.05.2014 року, остаточний розрахунок з ним було проведено 17.07.2014 року, шляхом перерахування відповідачем коштів на картковий рахунок позивача, що підтверджується копією відомості про перерахування коштів по заробітній платі та копією платіжного доручення ( а.с. 21-22 ). Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 травня 2014 року по 17 липня 2014 року. В матеріалах справи є копія наказу по ПрАТ «Завод»Ніжинсільмаш» №27 від 03.03.2014 року, відповідно до якого з 01 березня 2014 року на підприємстві встановлено режим роботи з неповним робочим тижнем - 4 дні з додатковим вихідним днем в п"ятницю ( а.с. 20 ). Тому з 28 травня по 17 липня 2014 року затримка у виплаті заробітної плати перед позивачем становить 28 робочих днів. З урахуванням середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 85 гривень 95 коп., який визначено відповідачем, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2406 гривень 60 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що порушенням з боку відповідача законних прав позивача призвели його до моральних страждань, оскільки в період з 14.06.2014 року по 01.07.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Ніжинської ЦМЛ, що підтверджується медичною довідкою, потребував коштів на лікування, проте через відсутність у нього коштів він не міг це в достатній мірі робити, що призвело його до моральних страждань, і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте з урахуванням обставин справи, з урахуванням принципів розумності та достатності, суд вважає необхідним позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, в розмірі 500 гривень. А в іншій частині позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення.

Outcome: partial