Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 30.11. 2020 року. 0 23 год. 00 хв., на автодорозі у Львівській області, біля с. Пониква, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Наval Н6», 2020 року випуску, н.з. [NUMBER] . Власником вказаного автомобіля, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] є [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника даного транспортного засобу - [PERSON] , - застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» (код ЄДРПОУ: 30968986), згідно Договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000074.706.9384, поліс № ЕР-201939583. На момент ДТП, за участі транспортного засобу марки «Наval Н6», за його кермом був - [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який являється чоловіком Позивача. Водій уникаючи зіткнення з іншим транспортним засобом, виїхав на зустрічну полосу, з`їхав у кювет та зіткнувся з лісовими насадженнями, після чого на місці ДТП він не зупинявся, а проїхав ще 1 км. Після цього зупинився і повідомив Страховика та поліцію (за екстреним номер 102) про подію. Внаслідок ДТП - автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. 02 грудня 2020 року Страхувальником - [PERSON] було повідомлено Страховика про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Листом від 24 грудня 2020 року відповідач повідомив про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування по справі 2049.206.20.01 посилаючись на п.п. 8.1.1. Договору та нібито не повідомлення Страхувальником про подію в компетентні органи - поліцію, саме з місця події, що є причиною для відмови Страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування відповідно до п. 11.1.9. Частини II Договору. Проте, у відповідь на адвокатський запит від 25 лютого 2021 року управлінням організаційного - аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі - УОАЗОР) повідомлено, що проведеною перевіркою інформації зареєстрованої до баз даних Інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що 01.12.2020 року 0 00:06 на спецлінію служби «102» з абонентського номеру телефону [NUMBER] надійшло телефонне повідомлення від громадянина [PERSON] , який повідомив, що не доїжджаючи до с.Пониква, Золочівського району ДТП за участі транспортного засобу марки «Наval Н6», н.з. [NUMBER] червоного кольору, який з`їхав у кювет. Інформація зареєстрована операторами до електронної книги автоматизованого робочого місця оператора «102» за № 64130304 . Відомості про подію внесено в ІП «Єдиний облік» ІТС ІПНП від 01.12.2020 за № 4788. Більше того, на місце події здійснювався виїзд також і представником ПАТ СК «Альфа Страхування». За Договором добровільного страхування ризиків. пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000074.706.9384 від 17.11.2020 року (надалі - Договір), Страховиком є ПрАТ «СК «Альфа Страхування», а Страхувальником та Вигодонабувачем є Позивач - [PERSON] .. За умовами страхування страхова сума транспортного засобу (ТЗ) та додаткового обладнання (ДО) становить 640 569 гривень 00 копійок. Забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки «Наval Н6», 2020 року випуску, н.з. [NUMBER] . Страхова сума (п.5.1. Договору) - 640 569 гривень 00 копійок. Строк дії Договору - з 00:00 год 18.11.2020 року до 24:00 год. 17.11.2021 року. Вважає безпідставною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, неможливість страховиком встановити обставини події не виключає обов`язку страховика здійснити виплату страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу. З огляду на викладене вище, просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 339454,34 грн., втрати понесені за проведення автотоварознавчого експертного дослідження, а також витрати по сплаті судового збору в сумі та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 30 червня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву, відповіді, заперечень, пояснень. 30 червня 2021 року за вх.№38059/21вх відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначають, що 17 листопада 2020 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 330.0000074.706.9384, відповідно до якого застрахований транспортний засіб марки «Наval Н6», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 02 грудня 2020 року відповідачем отримано Заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за підписом позивачки [PERSON] . В заяві вказано, що Водій ТЗ [PERSON] , уникаючи зіткнення з іншим транспортним засобом, виїхав на зустрічну полосу, з`їхав у кювет та зіткнувся лісовими насадженнями, після чого водій на місці ДТП не зупинився, проїхав ще 1 км, а потім зупинився, повідомив Відповідача та компетентні органи. Таким чином, внаслідок умисних дій Водія [PERSON] встановити місце події, ні представнику Відповідача, ні співробітнику поліції не вдалося, дослідити об`єктивні причини та обставини настання ДТП не вбачилося за можливе. Вищевказане твердження, крім того, підтверджується листом Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у Львівській області вих. №506/12/01-21 від 05.03.2021 року та листом УПП у Львівській області вих. №1278_зп/41/12/02-2021 від 06.01.2021. Обов`язки позивачем за Договором страхування Водієм не були виконані, адже про настання випадку, який трапився 30 листопада 2020 року, відповідача, як Страховика не було повідомлено про даний випадок з місця події, що є причиною для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування відповідно до п. 11.1.6 Частини ІІ Договору страхування. А також відповідно до п. 11.1.9 Частини ІІ Договору страхування, підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування, є невиконання Страхувальником обов`язків, передбачених п. 7.2.2 - 7.2.12, 8.1.1.1, 8.1.3., 8.1.4, 8.1.8 - 8.1.10. Враховуючи вищевикладене, відповідач прийняв рішення про відмову у здійснення виплати страхового відшкодування позивачці по даній страховій справі, про що письмово повідомив останню. Просили відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судовому засіданні підтримав обґрунтування позовних вимог та просив позов задовольнити. Представник відповідача підтримав пояснення викладені у відзиві. Просив суд не брати до уваги як доказ відеозапис наданий представником позивача, так як невідомо коли, ким він був зроблений і де саме. Щодо витрат на професійну правничу допомогу просив суд застосувати принцип співмірності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він повертався 30.11.2020 року зі Львова до Рівного. Рухаючись в Золочивіському районі Львівської області, намагаючись уникнути зіткнення з автомобілем, що виїхав йому на зустріч, скерував автомобіль в бік, з`їхав у кювет, проїхав повз кущі та дерева та проїхавши близько 1 км виїхав на узбіччя. Після цього зателефонував у поліцію та викликав аварійного комісара. На місце прибула патрульна поліція та повідомила, що це не їх ділянка дороги та викликали інший екіпаж поліції. Також викликав аварійного комісара. Ні працівники поліції, ні аварійний комісар нічого не шукали та не встановлювали, лише відібрали у мене пояснення і поїхали. Він також намагався знайти місце з`їзду, але було дуже темно і він його не знайшов. Враховуючи, що автомобіль був у несправному стані та після ДТП, він викликав через страхову евакуатор та залишив авто на узбіччі. Вранці повернувся на місце події, та знайшов місце з`їзду, залишки деталей від автомобіля, знявши про це відео на свій мобільний телефон. Вказав, що дане відео він надсилав інспектору в страхову, але нажаль переписка не збереглася. Зазначив, що огляд транспортного засобу аварійним комісаром був здійснений після евакуації транспортного засобу до СТО в м. Тернопіль. Заслухавши виступи учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтю 16 цього Закону договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифікату). Пунктом третім частини першої статті 26 Закону визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку. Судом встановлено, що 17.11.2020 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000074.706.9384, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси [PERSON] пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Наval Н6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , строк дії договору з 18.11.2020 року по 17.11.2021 року. Розмір страхового відшкодування (ліміт) становить 640569,00 грн. Франшиза становить 0%. 02.12.2020 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» із заявою про настання 30.11.2020 року о 23-10 годині події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. За фактом пошкодження автомобіля водій [PERSON] з місяця події повідомив органи Національної поліції та страховика про пошкодження транспортного засобу. З листа ГУ НП у Львівській області від 05.03.2021 № 506/12/01-21 вбачається, що проведеною перевіркою інформації зареєстрованої до баз даних Інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що 01.12.2020 о 00:06 на спецлінію служби «102» з абонентського номера [NUMBER] надійшло одне телефонне повідомлення від гр.. [PERSON] , який повідомив, що не доїжджаючи до с. Пониква Золочівського району ДТП за участі транспортного засобу марки «Наval Н6», н.з. [NUMBER] червоного кольору, який з`їхав у кювет. Інформацію зареєстровано операторами до електронної картки автоматизованого робочого місця оператора «102» за № 64130304 . Відомості про подію внесено в ІП «Єдиний облік» ІТС ІПНП від 01.12.2020 за № 4788. На вищевказане повідомлення диспетчер з керування нарядами надано завдання по події екіпажу № 613 УПП у Львівській області ДПП ДПУ. За результатами відпрацювання звернення в електронному рапорті вказано: Прибувши за вказаною адресою виявили водія [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що з`їхав у кювет. Місце де трапилось ДТП виявлено не було, а також водій не міг чітко показати, де саме трапилось ДТП. Факт ДТП не підтвердився. Згідно Звіту про оцінку автомобіля «Наval Н6», н.з. [NUMBER] від 23.03.2021, який складений суб`єктом оціночної діяльності ПП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Наval Н6», н.з. [NUMBER] , з включенням в розрахунку ПДВ, складає: 339454,34 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «Наval Н6», н.з. [NUMBER] , з включенням в розрахунку ПДВ, складає: 339454,34 грн., без включення ПДВ, сладає: 293041,16 грн. 02.12.2020 року вих..№ 2049.206.20.01-002438.12 ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» листом відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки не були виконані обов`язки Страхувальника/водія за Договором, адже настання випадку, який трапився 30.11.2020, не було повідомлено саме з місця, що є причиною для відмови Страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування, відповідно до п. 11.1.9 Частини ІІ Договору. Відповідно до п. 11.1.9 Частини ІІ Договору страхування, підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування, є невиконання Страхувальником обов`язків, передбачених п. 7.2.2 - 7.2.12, 8.1.1.1, 8.1.3., 8.1.4, 8.1.8 - 8.1.10. Враховуючи вищевикладене,Страховик повідомив про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування по справі 2049.206.20.01. Згідно Звіту про результати огляду місця події від 01.12.2020 року, складеного аварійним комісаром Метельським А.І. , судом встановлено, що огляд проведено 01.12.2020 об 02:10 год., із повідомленням працівників ДАІ. Попередній висновок аварійного комісара: з пояснень водія [PERSON] , він керуючи автомобілем Хавал, [NUMBER] , уникаючи зіткнення з`їхав з дороги та скоїв наїзд на дерево. Місце наїзду вказати не зміг. В ході огляду ділянки а/д М-14, разом з працівниками поліції, місця наїзду не виявлено. Характерних слідів ДТП - осипу скла, слідів гальмування, залишків ??? не виявлено. Працівниками поліції матеріали не складалися. З листа УПП у Львівській області від 06.01.2021 № 1278зп/41/12/02-2021 слідує, що відомості про факт ДТП за участю автомобіля «Наval Н6», н.з. [NUMBER] , яка відбулась 30.11.2020 на автодорозі біля с. Пониква, Бродівського району Львівської області в інформаційній підсистемі ДТП інформаційно-телекомунікаційної системи «ІПНП» відсутні. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Нормативне врегулювання правовідносин у сфері добровільного страхування автомобільного транспорту визначено Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Статтею 8 Закону України «Про страхування», визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. У свою чергу, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У даному випадку, ст. 20 Закону України «Про страхування» визначені обов`язки страховика. Так, зокрема, страховик зобов`язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні правові норми встановлені статтями 979, 982, 988 ЦК України. Таким чином, з огляду на приписи Закону України «Про страхування» та положення Глави 67 Цивільного кодексу України, призначення страхування - це страховий захист страхувальника, матеріальна складова якого проявляється в разі настання страхового випадку. У правовідносинах страхування, закон сприяє захисту інтересів страхувальника та зобов`язує страховика вчиняти дії щодо сприяння страхувальнику у отриманні страхового відшкодування (надати страхувальнику консультації з питань отримання страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк). При цьому, підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування", згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Також договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Аналізуючи зазначені приписи закону, суд приходить до висновку що відмова у виплаті страхового відшкодування може бути здійснена лише в межах, визначених законом, за умови дії страхувальника в порядку визначеному законом. Так, із листа 02.12.2020 року вих..№ 2049.206.20.01-002438.12 ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» вбачається, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки не були виконані обов`язки Страхувальника/водія за Договором, адже про настання випадку, який трапився 30.11.2020, не було повідомлено саме з місця, що є причиною для відмови Страховика у здійсненні виплати страхового відшкодування, відповідно до п. 11.1.9 Частини ІІ Договору. Відповідно до п. 11.1.9 Частини ІІ Договору страхування, підставою для відмови Страховика у здійсненні страхового відшкодування, є невиконання Страхувальником обов`язків, передбачених п. 7.2.2 - 7.2.12, 8.1.1.1, 8.1.3., 8.1.4, 8.1.8 - 8.1.10. Таким невиконанням чи неналежним виконанням, що унеможливило виплату страхового відшкодування відповідач вважає повідомлення про настання страхового випадку водієм не з місця події. Між тим, судом було встановлено, що водій [PERSON] одразу ж зателефонував на спецлінію служби «102» та викликав аварійного комісара. За таких обставин, враховуючи наведені приписи закону, суд вважає, що сам по собі факт невиконання/неналежного виконання позивачем обов`язків по договору страхування не може бути автоматичною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Виходячи з характеру правовідносин страхування, визначених законом цілей страхування та нормативного визначення обов`язків страховика, зокрема щодо підстав здійснення страхового відшкодування, суд вважає, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. До вищезазначених правових висновків прийшов Верховний суд у своїй постанові від 26.03.2018 р. по справі № 916/4613/15. При цьому, суд не приймає доводи відповідача про те, що страхувальник не сприяв страховику у встановлені обставин стразового випадку. З дослідженої судом страхової справи вбачається, що позивачем до заяви про виплату страхового випадку було надано всі необхідні документи визначені договором. Жодних інших документів страховик не вимагав. З огляду на те, що відповідачем визнається та не спростовується факт звернення позивача за отриманням страхового відшкодування, наданням ним витребуваних документів, відсутності перешкод зі сторони позивача відповідачу щодо отримання інформації про страховий випадок, суд приходить до висновку про безпідставність відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав, що викладені у листі-відмові від 02 грудня 2020 року. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ (Висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловлені у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17, у пунктах 4.36-4.37 постанови від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 ) Позивачем не надано доказів про фактичне здійснення ремонту автомобіля. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що підлягаю частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ у розмірі 293041,16 грн., а також на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 3000,00 грн., загальний розмір, що підлягає до стягнення 296041,16 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені витрати по сплаті судового збору, які підлягають до стягнення з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог судом. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial