Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] , в якій останній фактично мешкає. З 30 травня 2007 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою позивача. У 2016 році відповідач виїхала з міста Білицьке, проте з реєстраційного обліку не знялась. У квартирі не залишилось її речей, квартирою вона не цікавиться, проте дотепер залишається у ній зареєстрованою. Місце її теперішнього перебування позивачу не відоме. Позивач має намір продати квартиру. Оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а [PERSON] є власником даної квартири, виникла необхідність для звернення до суду із заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталась. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 15), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 лютого 2018 року, відповідно до якого спадкоємцем щодо майна померлої [INFO] [PERSON] став її син [PERSON] , який успадкував, в тому числі, вищевказану квартиру (а.с. 16), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2018 року, яким підтверджується, що вищевказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 17) Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян, що проживають у квартирі [ADDRESS] , 30 травня 2007 року в даній квартирі було зареєстровано [PERSON] , [INFO] (а.с.18-22), що також підтверджується інформацією Виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області від 28 серпня 2021 року (а.с. 29) та довідкою Виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області від 11 червня 2021 року (а.с. 23). [PERSON] , [INFO] , доводиться позивачеві [PERSON] рідною сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим 30 січня 1970 року (а.с. 11), та свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим 18 серпня 1962 року (а.с. 12), копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31 серпня 2016 року, відповідно до якого [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 13), копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с. 14) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Добропільської міської ради VIII скликання [PERSON] від 16 червня 2021 року, у квартирі [ADDRESS] [PERSON] (1962 року народження) зареєстрована, але фактичне місце проживання не відоме понад п`ять років, що підтверджено сусідами [PERSON] , яка проживає у квартирі [ADDRESS] цього будинку, та [PERSON] , яка проживає у квартирі 12. (а.с. 24) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач є членом сім`ї позивача, а саме рідною сестрою, та понад п`ять років без поважних причин не мешкає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що вона втратила право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved