Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення суми, в якому просить визнати недійсним Договір № 01996 від 29 січня 2018 року, стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» 43 000 грн. 00 коп., сплачених відповідно до Договору фінансового лізингу № 01996 від 29 січня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 січня 2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 01996. Предметом вищевказаного договору був транспортний засіб, зазначений у п.1.1 Договору, а саме - Renaut Duster. Згідно п.8.2 Договору, вартість предмета лізингу становить 14 891 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті на дату укладання Договору становило 427 380 грн. 00 коп. Цього ж дня, на виконання умов договору, ним були сплачені грошові кошти у розмірі 43 000 грн. 00 коп., згідно квитанції № 153 від 29 січня 2018 року. При укладенні договору йому було повідомлено, що після оплати вищевказаної суми, йому буде переданий предмет лізингу у користування. Однак, після сплати суми в розмірі 43 000 грн. 00 коп. представниками товариства було повідомлено, що це була сплачена лише комісія за організацію по Договору фінансового лізингу № 01996 від 29 січня 2018, а для передачі предмета лізингу необхідно ще сплатити авансовий платіж, який становить 23 % від вартості предмета лізингу. Також повідомили, що строк передачі затримається. Позивач через деякий час зателефонував, щоб дізнатися, коли будуть виконані умови договору, але представник відповідача повідомив, що транспортного засобу немає та умови договору виконанні не будуть. Тобто, позивач зрозумів, що це обман та звернувся з проханням повернути гроші. Представник відповідача запропонував йому надіслати листа з проханням розірвати укладений договір, посилаючись на те, що лише після письмової заяви вищевказана сума по договору буде повернута. 26 лютого 2018 року позивачем на адресу ТОВ «Сігма Автолізинг» був направлений лист, згідно якого останній вимагав розірвання договору та повернення сплачених ним коштів у сумі 43 000 грн. 00 коп. Однак, листом № 781 від 07 березня 2018 року відповідач повідомив позивача, що Договір розірвано і, згідно умов цього договору, а саме п.12.1, комісія за організацію договору не повертається. З цих підстав позивач вважає, що ТОВ «Сігма Автолізинг» умисно ввело його в оману щодо умов, прав та обов'язків сторін, порядку передачі предмета лізингу та порядку оплати за договором. До того ж, сам договір порушує умови доброчесності, суперечить законодавству України та підлягає визнанню судом недійсним, виходячи з наступного. Як зазначалося вище, згідно п.12.1 Договору, лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку, поверненню підлягає 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію Договору в такому випадку не повертається. Згідно п.12.2 Договору, Лізингодавець має право розірвати даний Договір в односторонньому порядку з Лізингоодержувачем, який не сплатив Авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п.9.3. даного Договору, про що повідомляє Лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку Лізингодавець повертає Лізингоодержувачу сплачений ним Авансовий платіж за вирахуванням 10 % від суми сплаченого Авансового платежу. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту отримання від Лізингоодержувача власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. Таким чином, позивач вважає, що укладений між ними 29 січня 2018 року договір не містить умов, за яких він може захистити свої права, у випадку дострокового розірвання договору лізингу. Аналіз договору та додатків до нього свідчить про нечесну підприємницьку діяльність відповідача. Для споживача встановлені жорсткі обов'язки і водночас відсутні права. Окремі умови договору лізингу є несправедливими, а тому є підстави для визнання їх недійсними. Умови договору, які слід визнати недійсними, фактично змінюють інші положення договору, а тому, в силу ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», весь договір підлягає визнанню його недійсним і, як наслідок, відповідно до ст.216 ЦК України, відповідач повинен повернути кошти, сплачені позивачем в розмірі 43 000 грн. 00 коп. В судове засідання позивач не з"явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягає та просить суд його вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Однак, конверт до суду повернувся з відміткою: за строками зберігання (а.с.37-37, 39). В зв'язку з цим, відповідача про розгляд справи було повідомлено на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.40). Відповідач до суду не прибув, причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не надходили, відзив на позовну заяву суду не надавався. Відповідно до ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов"язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача по справі. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 29 січня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 01996, предметом якого, відповідно до п.1.1, є транспортний засіб автомобіль марки Renaut Duster (а.с.6-13). При укладанні вищевказаного договору, [PERSON] сплатив суму в розмірі 42 738 грн. 00 коп. як комісію за організацію договору та авансовий платіж в розмірі 262 грн. 00 коп., що підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи (а.с.14). 21 лютого 2018 року позивач направив на адресу ТОВ «Сігма Автолізинг» заяву з проханням розірвати Договір та повернути сплачені кошти (а.с.18). Однак, листом № 781 від 07 березня 2018 року позивачу було повідомлено, що сплачені кошти, згідно п.9.6 Договору, були зараховані як комісія за організацію Договору в розмірі 42 738 грн. 00 коп. та авансовий платіж в розмірі 262 грн. 00 коп. По умовам договору, сплачена комісія за організацію договору не повертається, авансові платежі повертаються у розмірі 209 грн. 60 коп. Крім того, позивачу було повідомлено, що договір вказаного фінансового лізингу № 01996 від 29 січня 2018 року вважається розірваним з 26 лютого 2018 року (а.с.15). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ у справі № 6-648 цс 16 від 18 січня 2017 року, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то, згідно з частиною другою ст.799 ЦК України, договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення ст.216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. За таких умов, суд приходить до висновку, що Договір фінансового лізингу № 01996, укладений 29 січня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг», який містить елементи як договору оренди транспортного засобу, так і купівлі-продажу (поставки), мав бути нотаріально посвідчений, проте, в порушення вимог ст.799 ЦК України, сторонами така умова закону дотримана не була. Відтак, такий договір є нікчемним і визнання його недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь [PERSON] сплачених ним коштів в розмірі 43 000 грн. 00 коп. у якості комісії за організацію на виконання Договору фінансового лізингу № 01996 від 29 січня 2018 року. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial