Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину та про стягнення аліментів на утримання дружини, у зв»язку із доглядом за дитиною до досягнення віку 3-ох років, посилаючись на те, що в липні 2011 року між ними було укладено шлюб, від якого сторони спільно мають двох неповнолітніхдітей сина [PERSON] [INFO], та сина [PERSON] [INFO], батьком яких було записано відповідача, [PERSON]. Після народження першої дитини відповідач перестав брати участь у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сімї, не займався вихованням дитини. Пристрастився до непомірного вживання алкоголю, від чого став проявляти до позивача неповагу, що призвело до розладу і фактичного припинення їх шлюбних відносин. Примирення з відповідачем неможливо. З позивачем залишилися проживати малолітні діти, які повністю знаходяться на її утриманні, відповідач, як відомо, на даний час ніде не працює, хоча має право на отримання робочого місця, як учасника АТО, фізично здоровий, може працювати та спроможний надавати матеріальну допомогу, однак добровільно надавати матеріальну допомогу не бажає, а тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] та на її утримання у зв»язку із доглядом за дитиною, сином [PERSON] до досягнення ним віку 3-ох років. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] визнає в повному обсязі, в частині стягнння аліментів на утримання дружини у зв»язку із доглядом за дитиною до досягнення віку 3-ох років не визнає, оскільки не являється батьком дитини - [PERSON], що підтверджується рішенням Бахмацького районного суду від 05.04.2016 року яким виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №9 від 24.07.2014 року про народження [PERSON]. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 16.07.2011 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області за актовим записом № 5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕЛ№099742, виданого повторно 20.01.2016 року. Від даного шлюбу сторони спільно мають одну малолітню дитину сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 122183, виданого 19.06.2012 року виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області за актовим записом № 8, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЕЛ №122183, виданого 19.06.2012 року виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області. Рішенням Бахмацького районного суду від 05.04.2016 року виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису № 9 від 24.07.2014 року про народження [PERSON] [INFO], уродженця [INFO] вчиненого виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області в Книзі реєстрації народжень. Через несумісність характерів, різні погляди на життя, фактичні сімейні стосунки між сторонами припинилися з весни 2015 року, вони не підтримують жодних відносин, шлюб між ними існує лише формально. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Також, судом встановлено, що неповнолітня дитина син [PERSON] проживає разом з матірю, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча спроможний це робити, оскільки є особою працездатного віку, хоча ніде не працює, але може це робити, являється учасником АТО, інших утриманців не має. Відповідно до ст.18 „Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, позивача та відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність в [PERSON] інших дітей та непрацездатних утриманців, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині, також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В частині позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини, у зв»язку із доглядом за дитиною, сином [PERSON] віку 3-ох років слід відмовити, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не являється батьком дитини [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у виді сплати 400.00 грн. витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки, виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У зв»язку з тим, що в матеріалах справи наявні документи в підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу в сумі 400 гривень, та сплачений нею судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. то дані витрати підлягають стягненню з відповідача, оскільки, вони належним чином підтверджені . Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи положення статті 113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після його розірвання надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а також прохання позивача, останній відновити дошлюбне прізвище « Новікова». На підставі викладеного,

Outcome: partial