Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

26 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча» , Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок отримання травми на підприємстві та судових витрат де зазначив, що він працював вогнетривником на гарячих ділянках на ПАТ «ММК ім. Ілліча». 8 лютого 2002 року з ним стався нещасний випадок, а саме гостре отруєння чадним газом середнього ступеня тяжкості ». 24.01.2014 року з ним стався нещасний випадок, а саме внаслідок якого він отримав пошкодження внутрішнього меніска правого суглоба, ступінь тяжкості - легка. Згідно довідки МСЕК № 036606 первинного огляду від 23.06.2010 року йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності 15%. Після встановлення йому наявності втрати професійної працездатності, він звертався до відділення виконавчої Дирекції ФССНВ і ПЗ у м.Маріуполі для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва за місцем роботи та йому були призначені страхові виплати, передбачені законодавством, а саме одноразова допомога і щомісячні регресні виплати. Все це спричинило йому моральну шкоду ,яку він оцінює у 20000 грн. Просив стягнути з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі у відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. , з Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча» у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн., витрати з надання правової допомоги у розмірі 600 грн.. Ухвалою суду від 1 жовтня 2015 року до участі у справі у якості третіх осіб залучені [PERSON] та [PERSON]. В судовому засідання позивач повністю підтримав викладене в позовній заяві та пояснив,що він працює на підприємстві відповідача з 1987 року. Першу травму він отримав 8 лютого 2002 року. На той час він працював у ВВО. Піст, де він ніс службу, не був обладнаний системою опалювання , обігрівався саморобним пристроєм піччю «буржуйка» та він отруївся чадним газом. Внаслідок отруєння він місяць перебував у лікарні та три тижня у водолікарні. З приводу отруєння МСЕК він не проходив та у Фонд соціального страхування не звертався. Між тим йому була спричинена моральна шкода тим,що він придбавав ліки за особисті кошти , після потрапляння його до лікарні негативне ставлення керівництва негативне стало ставитись до нього . 24 січня 2010 року він працював вогнетривником , під час слідування до місяця роботи, він послизнувся на рейках та отримав пошкодження правого суглоба. Після травми він потрапив до лікарні, де йому проводилась операція та він тривалий час проходив лікування. Рішенням МСЕК йому була встановлена ступінь втрати професійної працездатності - 15 % до 20911 року. З цього приводу він отримував відшкодування. Після закінчення терміну довідки, у 2011 році , більше МСЕК він не проходив. Внаслідок травми, яку він отримав 21.01.2010 року йому також була спричинена моральна шкода, оскільки він відчував біль, йому проводилась операція, він кожного року проходить курс лікування суглоба та кульгує. Моральну шкоду оцінює у 15 000 грн., яку просить стягнути з ПАТ ММК ім.. Ілліча. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «ММК ім. Ілліча» - [PERSON], діючий на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач під час нещасних випадків на виробництві знаходився у трудових відносинах з відповідачем та нещасні випадки сталися під час виконання ним трудових обовязків, між тим вважав,що позивачем не обґрунтовано та не доведено спричинення моральної шкоди саме у розмірі, заявленому позивачем. Крім того, просив врахувати, що позивачем у кожному випадку були порушені вимоги Правил безпеки та його вина встановлена актами про нещасний випадок, складених за формою Н-1. Просив у позові відмовити. Представник відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі позов не визнав та пояснив,що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди за нещасним випадком, що трапився 8 лютого 2002 року. До Фонду про відшкодування він не звертався, МСЕК не проходив. Крім того, у відповідності до вимог Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування », Фонд не є відповідачем по справі. Треті особи [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх неявка не є перешкодою у розгляді справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», з 12 липня 1998 року працював контролером у відділі охорони ( а.с. 11) . 8 лютого 2002 року о 17 годині 15 хвилин , під час виконання позивачем трудових обовязків , стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отруївся чадним газом, ступінь тяжкості середня. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 встановлено, що нещасний випадок який стався 8 лютого 2002 року на ПАТ «ММК ім. Ілліча» з контролером [PERSON] пов'язаний з виробництвом та по ньому складається акт за формою Н-1. ( а.с.16-17). Згідно акту № 13/1 , складеному по формі Н-1 від 11 лютого 2002 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці , внаслідок якого настало гостре отруєння чадним газом середнього ступеня тяжкості .( а.с. 14-15). Крім того, з 1 грудня 2004 року позивач працював в цеху домнаремонт ПАТ ММК ім. Ілліча вогнетривником . 23 січня 2010 року о 19 годині 20 хвилин , під час виконання позивачем трудових обовязків , стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримав пошкодження внутрішнього меніска правого коліного суглоба, легкого ступеня тяжкості. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 встановлено, що нещасний випадок який стався 21 січня 2010 року на ПАТ «ММК ім. Ілліча» з контролером [PERSON] пов'язаний з виробництвом та по ньому складається акт за формою Н-1. ( а.с. 28-29). Згідно акту № 13/1 , складеному по формі Н-1 від 09.02.2010 року про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці з боку [PERSON] , внаслідок якого стало його травмування .( а.с. 30-31). Внаслідок травмування позивач неодноразово перебував у лікувальних закладах ( а.с. 29,30-31, 76,77). Відповідно до довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК міста Маріуполя серії ДОН-04 № 036606 від 23.06.2010 р. , позивачеві встановлено 15% втрати професійної працездатності з 23.06.2010 року до 23.06.2011 року ( а.с.18) . Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 указаної статті Цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобовязаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. В судовому засіданні встановлено, що шкоду здоровю, внаслідок отримання травми правого коленого суглоба позивачем , яка сталася 21.01.2010 року, заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 21 січня 2010 року, а також актом № 13/1 складеним по формі Н-1 від 9 лютого 2010 року. Таким чином, умови праці позивача на ПАТ ММК ім.. Ілліча на час травмування не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України , оскільки організаційною причиною нещасного випадку, що стався 21 січня 2010 року, визначено неналежний контроль за дотриманням інструкції з охорони праці з боку керівництва позивача. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст.ст. 1167, 1168 ЦК України передбачено,що моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 237 1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова № 4 від 31.03.1995 р.) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За абзацем 2 пункту 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, п. 9 Постанови № 4 від 31.03.1995 р зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд також при вирішенні спору приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахування викладеного, суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ММК ім.. Ілліча» підлягають частковому задоволенню. При цьому суд, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, враховує глибину моральних та фізичних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності , неможливість жити повноцінним життям , що потребує постійного медичного лікування і додаткових зусиль. При цьому суд враховує, що позивач після отримання травму, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, не має змоги вести активне життя та працювати за фахом, а також ступніть вини постраждалого та відповідача у нещасному випадку,що стався 21 січня 2010 року. Дотримуючись вимог розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування , суд вважає достатньою та такою, що компенсує моральну шкоду , спричинену позивачу , суму у розмірі 5000 гривень. В частині стягнення моральної шкоди , яка була спричинена позивачу внаслідок отруєння ним чадним газом, що мав місце 8 лютого 2002 року, суд приходить до наступного. Як вбачається з пояснень позивача та наданих ним доказів, внаслідок отруєння, що мале місце 8 лютого 2002 року, він проходив лікування, між тим висновку МСЕК про стійку втрату професійної працездатності у нього немає, та МСЕК він не проходив, що виключає можливість вимоги про відшкодування шкоди, в тому числі і моральної. Крім того, у сенсі вимог Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування », Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі не є відповідачем по справі . За таких обставин, позов [PERSON] до соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок отруєння чадним газом 8 лютого 2002 року у сумі 5000 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України , у звязку з частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати , понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 200 грн. ( 600 грн. : 3). На підставі викладеного та

Outcome: partial