Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

1.Позиція позивача. У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» «про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити певні дії», в якому просить: - визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . - зобов`язати Адміністрацію Заводського району Кам`янської міської ради укласти договір найму жилого приміщення - квартири [ADDRESS] з [PERSON] . 20 грудня 2018 року позивач [PERSON] подав уточнену позовну заяву, а саме в частині залучення Комунального підприємство Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» як співвідповідача, та відповідно до прохальної частини, просить: -Визнати за [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Дніпровським РВ у місті Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 03.10.2014 року, РНОКПП [NUMBER] ) право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -Зобов`язати Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» укласти договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Дніпровським РВ у місті Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 03.10.2014 року , РНОКПП [NUMBER] ); -Судові витрати залишити за позивачем. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 13.06.1986 року [PERSON] (його діду), видано ордер № 826 на вселення до трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та укладено договір найму вказаної квартири. З 01.06.1999 року через рік після народження позивач як член сім`ї наймача був зареєстрований та почав проживати в зазначеній квартирі разом з матір`ю - [PERSON] , бабою - [PERSON] та дідом [PERSON] . [INFO] померла бабуся - [PERSON] , [INFO] помер дідусь - [PERSON] . В квітні 2018 року позивач звернувся до Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради стосовне внесення змін до договору найму квартири та визнання квартиронаймачем, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він не надав необхідних документів, що підтверджують право проживання в квартирі, та з відсутністю реєстрації більше 6 місяців за вказаною адресою. З моменту народження, а саме з 1998 року по теперішній час позивач проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом про проживання від 27.04.2018 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». 2. Позиція відповідачів. Представник відповідача, Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, за довіреністю Шамрай Людмила Євгенівна скористалась своїм процесуальним правом та у строк визначений ЦПК України подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що згідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в житлове приміщення був і є ордер, який видається на підставі рішення виконавчого комітету міської ради громадянам, які перебувають в черзі як такі, що потребують поліпшення житлових умов. Громадянин [PERSON] не був вписаний в ордер як член сім`ї, оскільки він видавався до його народження та на даний час не перебуває на обліку. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Громадянин [PERSON] був зареєстрований зі своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] з 01.06.1999 року до 28.0.2005 року з 2011 року по теперішній час [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про те, що він має житло та не потребує поліпшення житлових умов. Крім того [PERSON] за життя не скористався правом гарантованим Конституцією України та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартиронаймач [PERSON] помер у липні 22017 року, що є підставою для закінчення договору найму житлового приміщення. Квартира за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади, знаходиться на балансі департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради. Крім того відповідно до повноважень адміністрація Заводського району не має повноважень, щодо укладання договорів найму житлових приміщень. На підставі викладеного просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відповідач Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» не скористався своїм правом та не подав в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подав зустрічний позов. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 29.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою. 29.05.2020 Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовчий розгляд. 17.10.2018 року представник відповідача Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради подав відзив на позовну заяву. 10.12.2018 року заява позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог. 20.12.2018 року заява позивача [PERSON] про залучення співвідповідача. 20.12.2018 року заява позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог. 18.03.2019 року заява позивача [PERSON] про відкладення судового засідання. 09.09.2019 року заява позивача [PERSON] про закриття підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті. 09.09.2019 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 05.05.2020 року клопотання про заміну сторони, а саме Адміністрацію Заводського району Кам`янської міської ради на орган місцевого самоврядування - Кам`янську міську раду, у зв`язку з припиненням діяльності юридичної особи. 26.05.2020 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі залучено в якості правонаступника Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради - орган місцевого самоврядування - Кам`янську міську раду. 11.06.2020 року заява від представника відповідача Кам`янської міської ради про відкладення розгляду справи. Позивач [PERSON] користуючись своїм правом подав заяву про проведення судового розгляду за своєю відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі: Кам`янськ міська рада та Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» будучи належним чином сповіщеними про дату, час та місце судового розгляду, до судового засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, судові повістки - виклики направлені відповідачам на офіційну адресу їх реєстрації. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. 4. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] 16 серпня 1997 року уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис№ 538 (а.с.6). [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, свідоцтво серія [NUMBER] , має батьків - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON] , [INFO] відповідно до копії свідоцтва про народження виданого в місті Дніпродзержинську палацом щастя свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис 821, має батьків [PERSON] та матір [PERSON] (а.с. 5). 13.06.1986 року [PERSON] , [INFO] видано ордер № 826 на вселення до трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та укладено договір найму вказаної квартири (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 14 липня 1989 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.7) Відповідно до довідки виданою ТОВ «ЄРЦ КП» № 2/25005 від 10 серпня 2017 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.12.1984 року, знятий з реєстрації 09.08.2017 року у зв`язку зі смертю - [INFO] ; - [PERSON] . [INFO] , зареєстрована 13.091984 року, знята з реєстрації 09.08.2017 року у зв`язку зі смертю - [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . зареєстрований 01.06.1999 року, знятий з реєстрації 28.01.2005 року; - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 09.07.1998 року, знята з реєстрації - 28.01.2005 року (а.с.12). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , що підтверджено копією паспорту серія [NUMBER] , виданий Дніпровським РВ у місті Дніпродзержинськ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 03.10.2014 року, РНОКПП [NUMBER] (а.с. 4-6). З моменту народження, а саме з 1998 року по теперішній час позивач [PERSON] , проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом про проживання від 27.04.2018 року складеного КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» (а.с.11). 5. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожна особа, яка проживає в Україні, має право на житло. Питання щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, надання житла, що відноситься до комунальної власності належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (ст. ЗО Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Зміна договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї відбувається у порядку ст. 106 ЖК Української РСР , відповідно до якої повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Частина 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачає, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ст. З ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Виходячи зі змісту ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи вона не пов`язана з будь-якими іншими (майновими, тощо) правами особи, що зареєстрована. Крім того, з правом користування житлом не пов`язується сама по собі реєстрація особи. Реєстрація є адміністративним актом, що лише фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням. 6. Висновки та мотиви прийнятого рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного, що частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. У статті 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною першою статті 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач [PERSON] довів своє право на проживання у спірній квартирі, в яку він вселилася за згоди квартиронаймача, свого діда [PERSON] , та проживав у ній однією сім`єю зі своєю матір`ю, що підтверджено довідками. Після смерті свого діда, [PERSON] позивач [PERSON] продовжує проживати у спірній квартирі, вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Також суд приходить до висновку, що реєстрації [PERSON] , за іншою адресою не спростовую факту тривалого та фактичного проживання позивача у спірній квартирі. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] - підлягають задоволенню. 7. Судові витрати. Щодо стягнення судових витрат, позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви, а у відповідності до ч.1 ст.141ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 61, 64, 65 ЖК України, ст. ст. 12,13, 76, 81, 83, 140-141, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial