Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Вимоги позивача мотивовано не виконанням позичальницею договірних зобов`язань з повернення позичених коштів. Позивач, його представник в судове засідання не з`явились, [PERSON] подав заяву про можливість судового розгляду без його участі. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій вимоги позивача визнала, у вирішенні спору покладалась думку суду . Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, судом встановлено. Згідно письмової розписки, виданої 27.03.2020 року, [PERSON] (паспорт [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ) 27.03.2020 року позичила у [PERSON] 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. та зобов`язалась повернути їх через 1 місяць, тобто до 27.04.2020 року. Розписка складена [PERSON] власноруч та містить особистий підпис [PERSON] (а.с. 7). Факт отримання 27.03.2020 року коштів у [PERSON] та їх неповернення у визначений в розписці строк відповідач не заперечила. Звернення позивача з вимогами про повернення боргу в позасудовому порядку від 12.01.2021 року, залишені позичальником без відповіді та задоволення (а.с. 11-13). Невиконання [PERSON] свого обов`язку щодо повернення суми позики добровільно, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення його порушених прав в судовому порядку. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Поданими суду доказами позивачем доведено обґрунтованості підстав, з якими заявник пов`язує свої вимоги. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 626 ЦК України, договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю правовою природою договір позики є реальним, одностороннім правочином, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики несе позичальник, а позикодавець набуває лише права. Підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі є письмовий документ, незалежно від найменування, з якого вбачається сам факт отримання в борг (постанови Верхового Суду України від 11.11.2015р. № 6-1967цс15, від 08.06.2016р. № 6-1103цс16, від 21.01.2015р. №6-44326св14, від 10.09.2014р. №6-22095св14, від 16.07.2014р. №6-51461св13. Письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі суми позичальнику. Боргова розписка є документом, який підтверджує боргові зобов`язання однієї особи перед іншою. В ній повинні бути вказані умови передачі грошей в борг та їх повернення. Вона повинна містити всю інформацію, необхідну для встановлення у суді факту правовідносин між позивачем та відповідачем за договором позики. Зі змісту боргової розписки наявність боргових відносин повинна бути очевидною для суду. Інформація повинна надавати можливість точно ідентифікувати осіб, які вступили у відносини. Розписка пишеться позичальником від руки і повинна містити таку інформацію: назва документа; прізвище, ім`я, по батькові, номери паспортів, ідентифікаційні коди та адреси реєстрації позичальника та особи, в якої він бере гроші в борг і якій він зобов`язується їх повернути; грошова сума, назва валюти, або назва, опис та кількість речей з зазначенням їх вартості; всі суми повинні бути написані цифрами та прописом, щоб унеможливити виправлення); дата, до якої позичальник зобов`язується повернути кошти - конкретна дата, подія, або на вимогу після певного терміну; умови надання коштів у позику - з відсотками чи без відсотків. Якщо позика надається під відсотки, необхідно вказати їх розмір та порядок сплати - щомісяця чи в кінці терміну; які санкції можуть бути застосовані, якщо кошти не будуть повернуті до вказаного строку; дата та місце складання розписки, та особистий підпис боржника. Боргову розписку не обов`язково посвідчувати нотаріально, але її краще складати в присутності свідків, які можуть підписами засвідчити факт передачі грошей чи майна. З огляду на викладене, надана позивачем боргова розписка, яка в свою чергу є підставою для стягнення боргу, складена з дотриманням правил для такого складання та її форма відповідачкою не оспорювалася. Факт складання розписки особисто відповідачкою не заперечений та у суду немає підстав піддавати сумніву дану обставину. Судом з`ясовано, що в порушення умов розписки, приписів перелічених норм, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, розрахунок по поверненню отриманої позики у визначений строк до 27.04.2020 року, боржниця не провела, заборгувавши станом на час винесення рішення 5500,00 грн. Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. проведення розрахунку станом на час розгляду справи в суді, відповідачкою не представлено. За таких обставин, вимоги про примусове стягнення заборгованості в сумі 5500,00 грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані і належним чином не заперечені відповідачем. Вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат в сумі 600,00 гривень, за надання правничої допомоги - сплата послуг представника, також підлягає задоволенню за рахунок відповідачки, враховуючи наданий позивачем акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 17). В позові [PERSON] просив стягнути з відповідачки також втрати від інфляції з урахуванням потрійної облікової ставки НБУ, що становлять 824,55 грн. За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. При визначенні розміру втрат від інфляції потрійний розмір облікової ставки НБУ не застосовується, а тому наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції судом не приймається. Разом з цим за розрахунком інфляційних збитків позивача від невиконання вчасно договору позики, проведеним за допомогою офіційного сайту Держкомстату України за зазначений вище період, ці збитки складають 245,85 грн. Враховуючи наведене, суд ухвалює про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, а саме з відповідачки на користь позивача стягує: 5500,00 грн. суми заборгованості, 600,00 грн. за надання правничої допомоги та 245,85 грн. втрат від інфляції. Сплачений судовий збір, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial