Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] вона народила дитину - сина [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Індустріального районного суду від 23.07.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем. [PERSON] декілька разів усно зверталася до Відповідача із проханням надати дозвіл для тимчасового виїзду сина з бабусею за межі території України, а саме надати нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд за межі території України без права на постійне проживання за кордоном малолітнього [PERSON], [INFO], разом з бабусею [PERSON], з метою відпочинку та оздоровленням до країни Ізраїль в період з 01.06.2016 р. по 31.12.2016 р. [PERSON] була вимушена письмово звернутися із відповідним листом до Відповідача, кур'єрська доставка не мала змоги вручити лист Відповідачу, оскільки за адресою: [ADDRESS], на дзвінки в двері ніхто не реагував, телефон був вимкнений, після чого в двері постукав сусід йому відчинила жінка повідомила, що Відповідача немає вдома, коли буде невідомо і відмовилася приймати документи. В силу свого матеріального достатку [PERSON] бажає надавати дитині можливість здійснювати туристичні поїздки за межі України на оздоровлення. [PERSON] бажає розширити світогляд своєї малолітньої дитини та оздоровити її, крім того, рідна тітка [PERSON] проживає в Ізраїлі та надіслала запрошення матері [PERSON] та її сину приїхати у 2016 році, а Відповідач своїми діями позбавляє сина можливості спілкуватися з родичами по материнській лінії. Просила суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України без права на постійне проживання за кордоном малолітнього [PERSON], [INFO], разом з бабусею [PERSON], без додаткового дозволу та супроводу батька [PERSON] з метою відпочинку та оздоровлення до Держави Ізраїль в період з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року; судові витрати покласти на Відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.2016 року в якості третьої особи на стороні позивача було залучено [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, вимоги позову підтримує повністю та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.\~Дніпропетровську ради у поданій письмовій заяві позовні вимоги підтримала та клопотала розглядати справу у відсутності представника органу опіки. Третя особа [PERSON] в судове засідання зявилася та просила суд позов задовольнити. Отже, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу [PERSON], дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 30 жовтня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ 228511, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська 30.10.2004 року, актовий запис №694. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 202/21695/13-ц від 22.07.2013 року (а.с. 10). Під час перебування у шлюбі, 07.03.2012 року, у сторін народився син [PERSON], про що \~Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 21 березня 2012 року вчинений актовий запис №282 та видане свідоцтво про народження серії І-КИ 381530 (а.с. 9). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір'ю. Позивач має змогу тимчасово вивезти дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення в Ізраїль. Однак відповідач не дає добровільно згоди на вивезення дитини за кордон. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється на термін три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3 та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на вивезення дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Вирішуючи дане питання судом враховано мету поїздки (відпочинок та оздоровлення) та державу прямування (Ізраїль). Крім того, встановлено, що виїзд за кордон дитини матиме тимчасовий характер (з 17.07.2016 року по 15.10.2016 року), що не порушує прав батька дитини на спілкування з нею та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на вивезення\~\~за кордон дитини без згоди батька є обґрунтованими, оскільки позивач дійсно не може одержати згоду відповідача. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Таким чином, зважаючи на мету виїзду за кордон до держави Ізраїль, доведення перед судом можливості перебування у цій державі на законних підставах з огляду на наявність запрошення на перебування у цій країні з гарантованим місцем проживання, вік дитини, якій лише 4 роки, термін такого перебування, який є нетривалим і не спричинить істотного порушення режиму участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, а сприятиме інтересам дитини, укріпленню її здоровя у кліматі означеної держави вибуття, суд приходить до висновку, що виїзд дитини у супроводі бабусі до Ізраїлю, без згоди батька і його супроводу, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її фізичному, психічному розвитку, без шкоди життю, здоровю, іншим правам інтересам малолітнього. Разом з тим, вимога позивача про надання дозволу на виїзд за кордон малолітнього сина сторін без згоди і супроводу батька, починаючи з 01 червня 2016 року, задоволена бути не може, оскільки відповідно до ст. 14 ЦПК України рішення суду є обовязковим до виконання лише за умов набрання ним законної сили, зокрема, для даного рішення за правилами ст.223, 233 ЦПК України, тобто саме по собі рішення може виконуватись лише після набрання ним законної сили, а ніяк не раніше, та беручи до уваги надані позивачем запрошення та квитки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню на період з 17.07.2016 року по 15.10.2016 року. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: partial