Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин, працюючи на посаді головного спеціаліста сектору призначення страхових виплат відділу страхових виплат Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі з ненормованим робочим днем, та пересуваючись по коридору вказаної установи, зачепилась за лінолеум і впала, травмувавши коліно правої ноги. Свідками нещасного випадку були працівники [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2014 року через біль в травмованій нозі, позивачка звернулась до місцевої лікарні та з 17 листопада 2014 року по 25 лютого 2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні. 25 листопада 2014 року за результатами МРТ правого колінного суглобу їй було встановлено діагноз розрив медіального меніску. 17 листопада 2014 року вона звернулася до начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області з письмовою заявою про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві, який стався з нею 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин. 16 грудня 2014 року комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві дійшла висновку, що нещасний випадок, не повязаний з виробництвом, та складено акт за формою Н-5. У складанні акту за формою Н-1 комісією відмовлено. Не погодившись із зазначеним актом, 26 січня 2015 року вона звернулася зі скаргою до Територіального управління Держгірпромнагляду в Донецькій області з проханням провести повторне розслідування нещасного випадку, який стався з нею під час виконання трудових обов'язків. На виконання припису останнього від 05 лютого 2015 року відповідачем проведено повторне розслідування нещасного випадку, що стався з позивачкою. За результатами розслідування комісією було складено акт за формою Н-5 від 10 лютого 2015 року, яким цей випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом та у складанні акту за формою Н-1 відмовлено. Листом відповідача за вих. № 01/11-04/110 від 13 лютого 2015 року [PERSON] роз'яснено, що випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом з причини того, що вона травмувалась у неробочий час. Однак, відповідно до колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі на 2011-2014 роки, її посада включена до переліку посад з ненормованим робочим днем та тривалість щорічної додаткової відпустки за ненормований робочий день передбачена додатком №1, яка складає 5 днів. Як вбачається з тексту позовної заяви, вимоги позивачка фактично зводились до оспорювання рішення комісії, яке міститься в затвердженому акті за формою Н-5, складеного за результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин, та зобовязання роботодавця скласти акт за формою Н-1. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2015 року постановлено рішення, яким задоволено вказаний позов [PERSON], на яке подано скаргу відповідачем - Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Добропіллі Донецької області (далі ВВД ФСС у м. Добропіллі, Фонд). В апеляційній скарзі Фонд оспорює обґрунтованість зазначеного судового рішення, ставить питання про його скасування і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Просить рішення суду скасувати і відмовити в задоволенні вказаного позову. В засіданні апеляційного суду представники відповідача та третьої особи не прибули, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с.88, 90, 91). Фонд надіслав заяву, в якій просив розглянути справу у відсутності їх представника (а.с. 96). Позивачка в судове засідання також не прибула, однак про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, заперечувала проти доводів апеляційної скарги, оскільки вважала їх безпідставними (а.с. 92, 93-. Заслухавши суддю - доповідача та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Установлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі. 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин під час виконання трудових обов'язків, з нею стався нещасний випадок, який призвів до тимчасової втрати працездатності. За наслідками розслідування нещасного випадку комісією з розслідування 16 грудня 2014 року складено акт за формою Н-5, який був затверджений начальником ВВД ФСС, відповідно до висновків якої нещасний випадок визнано не повязаним з виробництвом (а.с. 15 - 18). У подальшому на виконання припису начальника територіального управління Держгірпромнагляду в Донецькій області видано обовязковий до виконання акт за формою Н-9 від 05 лютого 2015 року про необхідність проведення повторного розслідування нещасного випадку, який трапився з [PERSON] 12 листопада 2014 року (а.с. 21, 22). 10 лютого 2015 року після проведення повторного розслідування комісією з розслідування нещасного випадку було складено акт за формою Н-5, а випадок визнано таким, що не повязаний з виробництвом з причини того, що позивачка травмувалась у неробочий час (а.с. 23, 24 - 27). Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що нещасний випадок з [PERSON] стався 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин в приміщенні ВВД ФСС у м. Добропіллі під час виконання покладених на неї обов'язків головного спеціаліста сектору призначення страхових виплат відділу страхових виплат, яка працювала з ненормованим робочим днем, де при падінні на підлогу отримала травму правого коліна - розрив медіального меніску, який призвів до тимчасової втрати працездатності, та є таким, що повязаний з виконанням трудових обовязків. Суд також зазначив, що розслідування вказаного нещасного випадку проведено з порушеннями вимог чинного законодавства, а тому дійшов висновку про визнання акту Н-5 недійсним та його скасування. Одночасно суд зобовязав відповідача провести розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON] 12 листопада 2014 року. Однак, повністю погодитись з висновками суду неможна та рішення суду не може бути залишено без змін, виходячи з наступного. З тексту позовної заяви [PERSON] вбачається, що вимоги останньої фактично зводились до оспорювання рішення комісії, яке міститься в затвердженому акті за формою Н-5, складеного за результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин, та зобовязанні роботодавця скласти акт за формою Н-1. За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року "Про охорону праці", пп. 10, 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 30 листопада 2011 року, роботодавець повинен організовувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування нещасного випадку за відповідною формою. У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ, або незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду. Висновку ж суду стосовно того, що нещасний випадок стався з [PERSON] листопада 2014 року 0 17 годин 30 хвилин в приміщенні Фонду при виконанні нею трудових обовязків, є правильним. Факт отримання травми позивачкою 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин при падінні на підлогу в приміщенні Фонду, що призвела до тимчасової утрати працездатності, відповідач в суді не заперечував, його підтверджують два працівника Фонду - [PERSON] та [PERSON], які допитані в якості свідків, медичним висновком лікаря ортопеда - травматолога відносно встановленого діагнозу розриву медіального меніску правого колінного суглобу (а.с.29) та лікарняними листами стосовно тривалості перебування на амбулаторному лікуванні з 17 листопада 2014 року по 25 лютого 2015 року (а.с. 30 - 31). Доводи апелянта про те, що нещасний випадок не повязаний з виробництвом, оскільки позивачка травмувалась у неробочий час, є помилковими. Так, відповідно до умов колективного договору посада, яку займала позивачка, включена до перелік працівників, які працюють з ненормованим робочим днем за що й отримувала додаткову відпустку (а.с.32 - 36, 37, 41 - 42). Відповідно до п. 15 підпункті 2 вказаного Порядку, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є: 1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; 2) перебування на робочому місці, на території підприємства* або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу. При вирішенні справи суд правильно посилався на п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із змінами і доповненнями) про те, що для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад установлену його загальну тривалість є робочим. Як зазначено в журналі відміток приходу на роботу працівників відділення, 12 листопада 2014 року [PERSON], прийшла на роботу о 07 годині 52 хвилини та перебувала там до 21 години 00 хвилин (а.с.38, 39 - 40). Відповідно до п.7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 30 листопада 2011 року, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. За таких обставин комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві дійшла неправомірного висновку про те, що нещасний випадок, що стався з [PERSON] при виконанні нею трудових обовязків 12 листопада 2014 року 0 17 годині 30 хвилин в приміщенні Фонду, не повязаний з виробництвом. Висновки останньої апеляційний суд визнає правомірними та вважає необхідними зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі скласти належним чином акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що стався 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилині з [PERSON] в приміщенні Фонду, де при падінні на підлогу вона отримала травму правого коліна - розрив медіального меніску. Оскільки при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, то відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов [PERSON] до Фонду слід задовольнити, висновки комісії по розслідуванню нещасного випадку, що стався 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин з [PERSON] у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі, які викладені в акті проведення розслідування нещасного випадку за формою № 5 від 10 лютого 2015 року, слід визнати неправомірними. Нещасний випадок, що стався 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилин з [PERSON] - головним спеціалістом сектору призначення страхових виплат відділу страхових виплат Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Добропіллі, в приміщенні Фонду, де при падінні на підлогу вона отримала травму правого коліна - розрив медіального меніску, слід визнати таким, що повязаний з виконанням нею трудових обовязків, та зобовязати відповідача скласти належним чином акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, що стався 12 листопада 2014 року о 17 годині 30 хвилині з [PERSON] в приміщенні Фонду, де при падінні на підлогу вона отримала травму правого коліна - розрив медіального меніску. Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial