Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила в порядку спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (далі за текстом - Квартира), за кожним, припинивши їх право спільної сумісної власності на неї. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 2011 по 2020 роки з відповідачем перебувала у шлюбі, під час якого придбали Квартиру, яку оформили на чоловіка. Оскільки згоди про добровільний поділ спільного майна між ними не досягнуто, вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив, визнавши позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст.36 СК України), а майно, набуте ними за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.368 ЦК України). Отже, інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, а законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. За правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, і у разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.ст.63, 70 СК України, ст.372 ЦК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2011 по 11.08.2020, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Спірне нерухоме майно - Квартира, яка була оформлена на відповідача, придбана сторонами 17.04.2013, тобто у період, коли вони перебували у шлюбі. Відтак, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках шляхом визнання права власності за кожним з них. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved