Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свій позов обгрнутовує тим, що 11 квітня 2017 року вона та [PERSON] уклали угоду за якою вона позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 доларів США строком до 11 липня 2018 року з відсотковою ставкою 12% (включає 3% річних) для купівлі квартири [ADDRESS] . Кошти були передані в присутності свідка [PERSON] [PERSON] власноручно надав розписку у отриманні грошей. [PERSON] на час укладання угоди перебував у шлюбі з [PERSON] [PERSON] зобов`язався продати їй квартиру за адресою [ADDRESS] з її доплатою за неї. Вартість вказаної квартири при розрахунку становить 38000 доларів США при виконанні умов угоди та строків передачі житла. Угодою було передбачено, що залишок від покупки квартири та гаражу [PERSON] остається у нього і зараховується до суми покупки нею квартири [ADDRESS] . Частиною 4 угоди передбачено, що за порушення умов угоди сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України. Позичальник повертає гроші з процентами у сумі 34500 доларів США, або розраховується своїм майном, а саме автомобілем «Renault duster (залишок від суми боргу надається позичальнику) , квартирою [ADDRESS] , гаражем площею 17м2 по [ADDRESS] . На даний час вона не купила квартиру кв. [ADDRESS] , через спір відповідачів щодо поділу спільного майна подружжя. Оформити самостійно продаж квартири [PERSON] без згоди колишньої дружини [PERSON] не може. За час перебування в шлюбі, відповідачі за її кошти набули нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , гараж площею 17м2 по [ADDRESS] . Оскільки відповідачі не передали їй квартиру [ADDRESS] та не повернули займаних грошей вважає, що вони повинні повернути їй позику в сумі 30000 доларів США та сплатити відсотки в сумі 6312 доларів США, що станом на 11січня 2019 року (день складання позову) становить 1022183 грн. Судовий спір може бути врегульовано лише за умови оформлення на її ім`я права власності на квартиру [ADDRESS] та гаражу площею 17 м2 які придбані за її кошти з одночасною виплатою процентів або повернення займаних коштів з процентами за період з 11 квітня 2017 року по 11 січня 2019 року. На підставі наведеного, просила суд стягнути з відповідачів у рівних частинах на її користь суму боргу в розмірі 30000 доларів США або еквівалент у гривнях в сумі 844500 грн. та проценти в розмірі 6312 доларів або еквівалент у гривнях в сумі 177683 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року клопотання [PERSON] про зменшення суми сплати судового збору при подачі позовної заяви задоволено. Зменшено [PERSON] суму судового збору, яка підлягає сплаті при подачі позовної заяви з 9605 грн. до 4000 грн. Згідно квитанції від 5 лютого 2019 року, [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 4000 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 14 березня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] - адвоката Драченко В.В. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 15 березня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача Драченко В.В. , в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вказаний спір виник внаслідок розгляду позовної заяви про поділ спільного майна подружжя [PERSON] для того щоб штучно зменшити частини їх спільного майна. З червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживають в квартирі [ADDRESS] . Позивачка за згодою з відповідачем [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . Також [PERSON] передав у власність [PERSON] , транспортний засіб Renault Duster, 2015 року випуску. На її думку, жодних грошових коштів не передавалось, оскільки після продажу нерухомості на Сході України та акумуляції власних збережень - в подружжя [PERSON] залишились кошти для купівлі квартири та гаражу в [ADDRESS] . Сам факт перебування відповідачів у шлюбі під час укладення одним із подружжя правочину договору позики, за умови відсутності доказів використання отриманих коштів в інтересах сім`ї, не є безумовною підставою для солідарної відповідальності іншого подружжя. Вважає, що отримання 30000 дол. під 12 % річних, не є дрібним побутовим правочином, а отже на отримання вказаної позики необхідна була згода [PERSON] . Крім того, згідно абзацу другого пункту першого угоди № 1 від 11 квітня 2017 року, [PERSON] «діючи в інтересах сім`ї» гарантував суму позики майном за адресою: [ADDRESS] . Тобто відповідач зобов`язався залишок від придбання гаражу та квартири зарахувати у вартість чотирьох кімнатної квартири та передати її [PERSON] 21 березня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він просить задовольнити позов частково. В обгрунтування вказаного зазначив, що як розрахуватися з [PERSON] він не знає. Через [PERSON] у нього настали форс мажорні обставини. У [PERSON] є намір відмовитися від позичених грошей і за рішенням суду квартиру та гараж, які куплені за позичені кошти залишити йому, заволодіти майном по вул. Г.Дніпра, яке його власністю, відсудити 318000 грн. для її утримання після розлучення. [PERSON] не зверталася до суду з позовом про скасування угоди від 11 квітня 2017 року та скасування купівлі квартири та гаражу за адресою [ADDRESS] . Для задоволення чужим майном [PERSON] відмовляється від факту позики грошей в сумі 30000 доларів США та подала два позови: про вселення, усунення перешкод в користуванні та встановлення порядку користування квартирою; про поді спільного майна подружжя. На даний час в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває його позов про визнання шлюбу недійсним. У зв`язку з тим, що позивач категорично відмовляється купувати квартиру [ADDRESS] він вважає за можливе передати їй у власність квартиру та гараж по [ADDRESS] . Він визнає позов частково, визнає суму боргу з процентами лише до 11 липня 2018 року в сумі 34500 доларів США. Просить задовольнити позов частково, накласти стягнення коштів на відповідачів відповідно до викладених обставин та розрахунків за прийнятим варіантом позивача. Придніпровським районним судом ухвалою від 26 березня 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2019 року закрите підготовче провадження у справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшила просила стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 30000 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, повідомив суд про те, що він дійсно отримував кошти від позивача в інтересах сім`ї на купівлю квартири та гаражу, а тому сума заборгованості повинна бути стягнута з нього та [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Драченко В.В. проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиву, в задоволення позову, просили відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А тому, суд розглядає справу в частині зменшених позовних вимог, щодо стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 30000 доларів США. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до угоди №1 від 11 квітня 2017 року, яка укладена в м. Миргород Полтавської області між [PERSON] , як позичальником та [PERSON] , як позикодавцем, позикодавець позичає гроші позичальнику у сумі тридцять тисяч доларів для купівлі квартири та гаражу за адресою [ADDRESS] . Позичальник зобов`язується отримані від кредитора гроші сплатити протягом одного місяця з дати укладення цієї угоди, грошові кошти у сумі 30000 доларів ОК «Житлово будівельний кооператив Дніпро 17 » для купівлі квартир площею 51,2 м2 за адресою [ADDRESS] та гаражу в [ADDRESS] - площею 17 м2. Залишок від покупок остається у позичальника і зараховується до суми за оплату позикодавцем з квартиру за адресою [ADDRESS] . Загальна сума доплати позикодавцем від придбання позичальником квартири площею 51,2 м2 за адресою [ADDRESS] та гаражу в [ADDRESS] - площею 17 м2 . Позика зараховується у суму на придбання квартири позикодавцем за адресою [ADDRESS] . Загальна сума даної квартири при розрахунку становить 38 (тридцять вісім) тисяч доларів при виконанні умов та строків передачі житла. Процентна ставка від надання кредиту 12% на строк до 11 липня 2018 року (з урахуванням 3% річних). Сума за користування коштами в сумі 30000 доларів за період з 11 квітня 2017 року по 11 грудня 2018 рік складає 3600 доларів. Розрахунок процентів за користування коштами в сумі 30 (тридцять) тисяч доларів за період 11 квітня 2017 року по 11 липня 2018 рік: 30000 доларів х 12 %/100% х 456/365 = 4497,54 = 4500 доларів, де: 39000 доларів - сума позики; 456- кількість днів користування коштами періоду з 11 квітня 2017 року по 11 липня 2018 рік. Угода набуває чинності з дня укладення цієї Угоди, та діє до виконання позичальником йог зобов`язання за цією угодою строком до 11 липня 2018 року. При виконанні умов угоди дана угода повертається позичальнику. За порушення умов угоди сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України. Позичальник повертає гроші з процентами у сумі тридцять чотири тисячі п`ятсот доларів, або розраховується своїм майном, а саме автомобілем Renault duster 2015 року (залишок від суми боргу надається позичальнику), квартирою [ADDRESS] , гаражем площею 17м2 по [ADDRESS] . З розписки від 11 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] даною розпискою підтверджує те, що взяв у [PERSON] в борг суму в розмірі 30000 доларів США, який зобов`язався повернути до 11 липня 2018 року або виконати угоду від 11 квітня 2017 року. Розписка написана власноручно [PERSON] . При передачі грошей був присутній свідок [PERSON] . Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд, дослідивши в судовому засіданні угоду та розписку від 11 квітня 2017 року, встановив, що угода та розписка містять найменування сторін зобов`язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Отже, 11 квітня 2017 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 30000 доларів США. Доказів, які б підтверджували те, що відповідач [PERSON] повністю повернув суму позики позивачу він в судовому засіданні не надав. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка посилається на те, що під час перебування в шлюбі, відповідачі [PERSON] та [PERSON] саме за ці кошти набули нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] та гараж площею 17м2 по [ADDRESS] , у зв`язку з чим суму боргу в розмірі 30000 доларів США або еквівалент у гривнях в сумі 844500 грн. слід стягнути з відповідачів на її користь у рівних частинах. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 березня 2019 року, [ADDRESS] з 21 березня 2018 року зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . У вказаний період [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. З угоди від 11 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 30000 доларів США строком до 11 липня 2018 року з відсотковою ставкою 12% (включає 3% річних) для купівлі квартири [ADDRESS] Так, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Суд вважає, що обставина реєстрації права власності на квартиру на ім`я [PERSON] не дає підстави для висновку на укладення [PERSON] договору позики від 11 квітня 2017 року в інтересах сім`ї, а також, що саме ці грошові кошти витрачені на придбання квартири. Підставою виникнення права власності на квартиру є договір про сплату пайових внесків від 18 квітня 2017 року від 18 квітня 2017 року, акт прийому-передачі квартири від 21 березня 2018 року, технічний паспорт від 5 лютого 2018 року. Застереження у угоді №1 від 11 квітня 2017 року про призначення позики на придбання квартири та гаражу за адресою [ADDRESS] не свідчить про обізнаність дружини позичальника щодо існування такого застереження та її волевиявлення на це. Суд звертає увагу на те, що в угоді від 11 квітня 2017 року зазначено, що позичальник зобов`язується отримані від кредитора гроші у сумі 30000 доларів сплатити протягом одного місяця з дати укладення цієї угоди, в ОК «ЖБК Дніпро 17» для купівлі квартир площею 51,2 м2 за адресою [ADDRESS] та гаражу в [ADDRESS] - площею 17 м2. Разом з тим доказів, які б свідчили про те, що кошти в розмірі 30000 доларів США, які були отриманні у [PERSON] сплачені в ОК «ЖБК Дніпро 17» для придбання квартири, ані позивачем, ані відповідачем [PERSON] , який визнав позов частково, в судовому засіданні не надані. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи те, що договір позики від 11 квітня 2017 року укладено [PERSON] не в інтересах сім`ї, за відсутності письмової згоди його дружини [PERSON] , то суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] задоволенню не підлягають. Таке, в Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи вищевикладене з [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню суми боргу за договором позики від 11 квітня 2017 року року саме у доларах США в розмірі 30000 доларів США, що станом на 17 січня 2019 року є еквівалентом 844500 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. 65 СК України,

Outcome: partial