Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

25.05.2018 року позивач звернулася до Олександрівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з урахуванням інфляції, пені за прострочу платежів та 3 % річних за користування чужими грошовими коштами за договором купівлі-продажу. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є суб'єктом підприємницької діяльності. 14.05.2016 року відповідач купив в неї в магазині товари вартістю 5324 грн., при цьому був укладений договір купівлі-продажу № 60 з розстрочкою платежів на 5 місяців. Відповідно до договору відповідач після його підписання отримав товари. Вартість придбаного товару відповідач повинен був погашати щомісячно рівними частинами по 1064,80 грн. починаючи з 14.06.2016 року. 23.05.2016 року відповідач сплатив 600 грн. та 07.06.2016 року ще 500 грн. та взяв ще товару на загальну суму 6244 грн. Після чого відповідач перестав сплачувати платежі. Вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання та просить стягнути з нього заборгованість у розмірі 6244 грн., суму інфляції у розмірі 1689 грн., 3 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 349,49 грн. пеню 1779,32, частину пені 1% обумовленої в договорі за прострочку платежів у розмірі 6244 грн. та судові витрати у розмірі 711,85 грн. які складаються з судового збору та витрат по оплаті послуг. В судовому засіданні позивач надала пояснення відповідні викладеним в позовній заяві, підтримала позов та наполягала на його задоволені. Додатково пояснила, що [PERSON] нечесний, взяв в неї товари, а гроші не платить. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду повторно не з'явився, та не повідомив суд про поважні причини неявки, відзив на позовну заяву не подав (а.с. 39-40, 47-48). У зв'язку з повторною неявкою відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, який не подав відзив на позовну заяву, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи (а.с. 45). Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши та оцінивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є суб'єктом господарювання та має свідоцтво платника єдиного податку Серії [NUMBER] від 20.05.2012 року та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру є фізичною особою-підприємцем (а.с.10-11). 14.05.2016 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товарів в розстрочку за № 60, з розстрочкою платежу на 5 місяців, загальною вартістю 6244 грн. Відповідно до вимог договору, повернення кредиту проводиться щомісячно рівними частинами. В тому разі, якщо буде допущена прострочка чергового платежу, то вся сума непогашеної заборгованості, а також пеня в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочки, буде стягнута в примусовому порядку незалежно від настання строків чергових платежів за рішенням суду. Підписання договору є підтвердженням факту передачі товару (а.с.9). Свідок [PERSON], надала суду показання, що в магазині "Іволга", що належить її чоловіку, [PERSON] в борг брав продукти харчування, та заборгував 864,95 грн. з 08.2017 року. На будь-які нагадування не реагує. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні, що не оспорені відповідачем в судовому засіданні та шляхом подання відзиву. Дослідженні докази є достатніми для вирішення справи по суті. Показання свідка [PERSON], суд оцінює як неналежні, оскільки вони не містять інформації, щодо предмету доказування та не підтверджують заявлені позивачем вимоги. Доводи позивача, щодо належності показів свідка, з огляду на те, що вони характеризують відповідача та його родину, суд відхиляє, як не обгрунтовані. Негативна характеристика відповідача не містить інформації щодо предмету доказування та правовідносин, що склалися між сторонами. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення грошових коштів. До встановлених судом правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 655 ЦК України , за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України , Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 695 ЦК України , договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу. Частина 5 ст. 694 ЦК України, передбачає, що якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правилами торгівлі у розстрочку фізичним особам, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року за № 383, передбачено, що продаж товарів у розстрочку може здійснюватися суб'єктами господарювання усіх форм власності (п.2). Продаж товарів у розстрочку здійснюється на підставі договору купівлі-продажу товарів у розстрочку, який укладається між суб'єктом господарювання та фізичною особою (покупцем), відповідно до якого суб'єкт господарювання зобов'язується передати обумовлений товар, а покупець провести розрахунки за товар у строки та у розмірах, передбачених договором. Договором визначаються умови, за яких здійснюється продаж товарів у розстрочку. Договір повинен укладатися з дотриманням вимог цивільного законодавства та цих Правил (п.5). Під час продажу товарів у розстрочку з покупців на користь суб'єкта господарювання на суму, що відповідає ціні товару, проданого у розстрочку, можуть нараховуватися відсотки, розмір яких встановлюється договором (п.9). Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач є суб'єктом господарювання, та має право на продаж товарів у розстрочку. Розглянувши вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 14.05.2016 року за № 60 в сумі 6244 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню, оскільки зазначена сума підтверджена наданим позивачем договором купівлі-продажу, який скріплений підписами сторін та не спростований відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Розглянувши вимоги позивача про стягнення інфляційних в сумі 1689 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок є вірним. Розглянувши вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 349,49 грн., суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню частково, оскільки суд не погоджується з позивачем щодо строку заборгованості в кількості 681 день. Строк початку заборгованості необхідно враховувати з 15.07.2016 року (початок заборгованості) по 25.05.2018 року (день подачі позову), який буде становити 680 днів та відповідно до проведеного судом розрахунку, сума 3% річних становить 348,98 грн. (6244*3%/365/100*680). Розглянувши вимоги позивача про стягнення частини пені 1% за прострочку платежів у розмірі 6244 грн., суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки ці умови були обумовлені сторонами в договорі купівлі-продажу № 60 від 14.05.2016 року, який скріплений підписами сторін та не спростований відповідачем у судовому засіданні та шляхом подання відзиву на позовну заяву. Розглянувши вимоги позивача про стягнення пені відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» в сумі 1779,32 грн., суд дійшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року за № 7-рп/2013. ЦК України, не передбачає можливість подвійного стягнення пені, а ст.. 625 ЦК України не регулює правовідносини, щодо нарахування неустойки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зазначене виключає можливість подвійного застосування одних і тих же правових наслідків порушення зобов'язання, які передбачені договором та законом. Судові витрати позивача по оплаті судового збору та витрат по оплаті послуг підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в розмірі 711,85 грн.. На підставі зазначеного, ст. 512, 514, 526, 527, 530, 610-612, 625, 655-656, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial