Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

10.12.2015р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю вона є власником земельної ділянки площею 0.2351 га на [ADDRESS], призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку. Суміжним землекористувачем є [PERSON], попри огорожу якої існує заїзд до її земельної ділянки. Він був передбачений ще свідоцтвом на забудову садиби. В липні 2015р. з розмови з сусідкою [PERSON] їй стало відомо про те, що остання вищевказаний заїзд долучила до своєї земельної ділянки та оформила право власності. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2015р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.1012 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. Вказувала, що з акту встановлення і узгодження зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] видно, що заїзд (дорога) долучено до земельної ділянки [PERSON]. Підтвердженням того є те, що [PERSON], земельна ділянка якого знаходиться з другої сторони заїзду (дороги) погоджував межі [PERSON] як суміжний землекористувач. Крім того в абрисі земельної ділянки [PERSON] вказаний заїзд вже не зазначено. Натомість в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки [PERSON] №1 від 22.08.2011р. спірний заїзд зазначений та відмічено як землі загального користування (проїзд). Таким чином, приймаючи рішення № 359 від 13.07.2012р. про надання [PERSON] дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0.1839 га, яка включає заїзд (дорогу), Суховільська сільська рада порушила її права та інтереси, оскільки позбавила її доступу до належної їй земельної ділянки та незаконно дала дозвіл на оформлення права власності на землі загального користування. Крім того вона як суміжний землекористувач не підписувала акту узгодження меж земельної ділянки [PERSON], підпис у такому їй не належить. З огляду на усе вищенаведене, просила суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Суховільської сільської ради № 359 від 13.07.2012р. "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, посвідчуючих право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] гр. [PERSON]", визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 28.07.2014р., видане [PERSON] реєстраційною службою Городоцького РУЮ, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 14732761 від 28.07.2014р. на земельну ділянку площею 0.1012 га на [ADDRESS], зобов'язати відділ державного земельного агентства у Городоцькому районі скасувати запис у поземельній книзі та скасувати кадастровий номер земельної ділянки площею 0.1012 га на [ADDRESS] [NUMBER] та стягнути з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні 11.02.2016р. представник позивача заявила клопотання про залучення до участі у справі відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області в якості співвідповідача, а не третьої особи, так як позовні вимоги в частині стосуються зобов'язання вказаного органу до виконання певних дій. Вказане клопотання судом було задоволено. Представник позивача підтримала вимоги заявленого позову в повному обсязі, додатково пояснивши, що в користуванні позивача перебуває земельна ділянка, яка складається з двох земельних ділянок, які колись належали її чоловіку та свекру відповідно. Спірний заїзд існував саме до однієї земельної ділянки, що належала [PERSON]. До другої земельної ділянки дійсно існує інший заїзд. Цей заїзд розташований був між земельною ділянкою [PERSON] (теперішній власник [PERSON]) та [PERSON], він був обгороджений, що чітко видно із технічної документації із землеустрою як відповідача [PERSON], так і технічної документації із землеустрою [PERSON]. Після смерті [PERSON] почалися конфлікти з приводу користування заїздом, наслідком чого стало те, що [PERSON] вночі, без відома [PERSON] зняла сітку, яка була приблизно на середині заїзду, і перемістила її рівно на межу земельної ділянки позивача. З приводу цього позивач звернулася в сільську раду, проте її завірили сільський голова і землевпорядник, що цей заїзд є землею загального користування і приватизований бути не може, відтак у неї немає підстав переживати. Лише згодом їй стало відомо, що [PERSON] при приватизації своєї земельної ділянки включила в таку спільний заїзд. При виготовленні технічної документації із землеустрою [PERSON] вказаний заїзд чітко видно, більше того, [PERSON] не узгоджувала межі земельної ділянки [PERSON] як суміжний землекористувач, оскільки між їхніми земельними ділянками був заїзд, який в подальшому було захоплено [PERSON] і вже при виготовленні технічної документації із землеустрою на її земельну ділянку [PERSON] погоджувала межі такої як суміжний землекористувач. Позивач на сьогодні, будучи особою похилого віку, має намір розпорядитися своєю земельною ділянкою, що вимагає її попереднього поділу. Проте з огляду на захоплення [PERSON] заїзду при поділі її земельної ділянки один із майбутніх набувачів такої буде позбавлений можливості доїзду до своєї земельної ділянки. Межі земельної ділянки при приватизації такої [PERSON] вона не узгоджувала, в акті узгодження меж такої стоїть підпис, який їй не належить. Просить не брати до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки вона є представником відповідача - Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, більше того, як вона пояснила, при узгодженні меж землекористування [PERSON] комісія не місце не виходила, а підписала такий акт лише тому, що його підписали усі суміжні землекористувачі. Генеральний план села також просить до уваги не брати, оскільки не має інформації про дату його формування і з нього взагалі не вбачається, де знаходяться земельні ділянки сторін у справі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що [PERSON] приватизувала земельну ділянку на підставі генерального плану села, де немає нанесеного жодного проїзду між ділянками. Не може пояснити того факту, чому [PERSON] при приватизації своєї земельної ділянки не узгоджувала межі такої із [PERSON], оскільки фактично їхні земельні ділянки межують. Визнає, що проїзд був і [PERSON] користувався ним, проте це було за добровільної згоди з [PERSON], тобто відповідач просто дозволяла проходити через її земельну ділянку. При приватизації земельної ділянки [PERSON] цей заїзд був також приватизований, оскільки він фактично є частиною земельної ділянки відповідача. Представник відповідача - Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, в судовому засіданні пояснила, що у державному акті на земельну ділянку [PERSON] площею 0.2351 га в описі меж проїзду не зазначено, а про існування Свідоцтва на забудову садиби, виданого на ім'я [PERSON] у 1975р., в сільській раді не знали. Оскільки Державний акт [PERSON] був отриманий 1998р., претензій і заперечень щодо даного акту у позивача не було, жодних спорів між сусідами щодо меж земельних ділянок не було, сільська рада не мала підстав відмовити у наданні дозволу на виготовлення технічної документації [PERSON]. Беручи до уваги той факт, що усі сусіди підписали акт узгодження меж земельних ділянок, сільська рада також його підписала. Оскільки при видачі рішення [PERSON] сільська рада не володіла інформацією з приводу наявності свідоцтва на забудову садиби, виданого 1975р. [PERSON] та даного заїзду, а у Державному акті [PERSON] заїзд не зазначений, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі Львівської області, в судовому засіданні вказав, що по суті самого спору нічого пояснити не може, оскільки представники Держгеокадастру на місце ніколи не виїжджали, а при реєстрації права власності на земельну ділянку користувалися лише документацією, виготовленою спеціалізованою організацією. З приводу вимоги про скасування запису у поземельній книзі вказав, що таке дійсно можливе на підставі рішення суду, проте лише після скасування державної реєстрації земельної ділянки. Представник третьої особи - реєстраційної служби Городоцького РУЮ Львівської області, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], землевпорядник Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, при узгодженні меж земельної ділянки [PERSON] представники сільської ради на місце не виходили, оскільки жодних скарг від сусідів не надходило, тобто не було спору. Вони підписали акт узгодження меж, виходячи із технічної документації на землю, виготовленої спеціалізованою організацією. Не знала про існування заїзду до земельної ділянки [PERSON], тільки нещодавно довідалися про наявність Свідоцтва на забудову садиби. Не може пояснити, чому [PERSON] не погоджувала межі землекористування [PERSON]. Свідок [PERSON] - дочка позивача, в судовому засіданні пояснила, що ще в 1975р. її батько оформив земельну ділянку на її діда, оскільки останній був учасником ВВВ. Згідно плану забудови земельної ділянки до неї був заїзд. Тоді заїзд проходив повз земельну ділянку [PERSON] (тепер земельна ділянка [PERSON]). Десь на середині заїзду стояла загорожа, яку в подальшому після смерті її батька і діда [PERSON] вночі самовільно переставив рівно по їхній межі. В 2000-2001рр. вони зверталися з приводу цього питання в Суховільську сільську раду, проте їм пояснили, що цей заїзд існує і вони мають спільно ним користуватися з [PERSON]. Лише згодом їм стало відомо, що [PERSON] при оформленні документів на приватизацію включила цей заїзд у свою земельну ділянку, що і підтвердила їм згодом землевпорядник Суховільської сільської ради. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.08.1998р. належить на праві приватної власності земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0.4311 га в межах згідно з планом на території Суховільської сільської ради. Із змісту даного документа вбачається, що земельна ділянка 1 [PERSON] в точках В-А межує із земельною ділянкою [PERSON], в точках А-Б земельна ділянка [PERSON] межує із землями загального користування (а.с.7). Відповідно до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику [PERSON], чоловіку позивача, до земельної ділянки [PERSON] дійсно існував спільний заїзд вздовж земельної ділянки [PERSON] (тепер земельна ділянка [PERSON]) (а.с.8). Актом встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, яка передається у приватну власність, встановлено і узгоджено межі земельної ділянки [PERSON], яка розташована на [ADDRESS], де вбачається, що в точках від Г до А земельна ділянка відповідача межує із земельною ділянкою [PERSON], при цьому суміжним землекористувачем [PERSON] в точках А-Б вказано також [PERSON], хоча згідно вищевказаного свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику [PERSON], в цьому місці між земельними ділянками [PERSON] (тепер земельна ділянка [PERSON]) та [PERSON] був спільний заїзд, тобто земельна ділянка попереднього власника [PERSON] межувала із землями загального користування, а не з земельною ділянкою [PERSON], як вказано у даному акті встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки [PERSON] (а.с.12). Аналогічним чином узгоджено зовнішні межі земельної ділянки [PERSON] в Акті 1 встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельної ділянки на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 22.08.2011р. (а.с.13). Як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо переоформлення Державного акту на право власності на земельні ділянки [PERSON], в точках від А до Г її земельна ділянка межує із землями загального користування, ні [PERSON], ні попереднього власника [PERSON] як суміжних землекористувачів [PERSON] вказано не було, відтак при оформленні цих документів було враховано, що між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] були землі загального користування. Вказане також підтверджується Актами встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування земельних ділянок на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON] № 1 та № 2 від 22.08.2011р. та абрисами земельних ділянок, де чітко вказано про наявність землі загального користування (проїзду) в точках від Г до А. Рішенням Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області № 359 від 13.07.2012р. надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, посвідчуючих право [PERSON] на земельну ділянку площею 0.1839 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], за виготовленням якої звернутися в ліцензовану землевпорядну організацію (а.с.14). За даними технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] проїзду між її земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] немає і остання узгоджувала з нею межі земельної ділянки як суміжний землекористувач, що фактично підтверджує включення існуючого проїзду у земельну ділянку [PERSON], хоча в абрисі земельної ділянки [PERSON] чітко вбачаються межі проїзду до земельної ділянки [PERSON]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 11.09.2015р. [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить земельна ділянка площею 0.1012 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER], видане 28.07.2014р. реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Львівської області (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Ст.152 Земельного кодексу України передбачає право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-який порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Нормами діючого раніше і чинного законодавства України встановлено, що неможливо надання земельної ділянки особі без можливості заїзду до неї, тому що це суперечить змісту права власності, адже відсутність заїзду до земельної ділянки позбавляє власника можливості користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно п. «б» ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. За положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України та іншими законодавчими актами. Відповідно до п. «а» ч.3 ст.83 ЗК України землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) належать до земель комунальної власності та у приватну власність передаватись не можуть. Згідно вимог ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки при наданні дозволу [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складення документів, які посвідчують її право на земельну ділянку площею 0.1839 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], Суховільською сільською радою Городоцького району Львівської області не було враховано інтереси суміжного землекористувача [PERSON], чим фактично позбавлено її можливості вільно користуватися її власністю, та не враховано вимог ст.83 ЗК України в частині неможливості передачі у приватну власність земель загального користування, якими є в тому числі проїзди, таке рішення сільської ради, а також Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER], видане 28.07.2014р. реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Львівської області на ім'я [PERSON] на підставі такого рішення, підлягають визнанню недійсними та скасуванню. При цьому суд не бере до уваги заперечення проти позову представника Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, оскільки саме на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок організовувати землеустрій на відповідній території, надавати у власність земельні ділянки, здійснювати їх розмежовування тощо, а тому посилання представника сільської ради на те, що при прийнятті рішення їм не було відомо про наявність Свідоцтва на забудову садиби, а також на той факт, що сільська рада підписала акт узгодження меж земельної ділянки тільки тому, що такий підписали усі сусіди, є неприпустимими і свідчать про повну безвідповідальність представників Суховільської сільської ради при прийнятті рішень про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. Більше того, як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є землевпорядником Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, при проведенні узгодження меж земельних ділянок повинні бути і сільський голова, і землевпорядник, проте оскільки у даній ситуації не було жодних скарг від сусідів, вони підписали акт узгодження меж земельної ділянки [PERSON] без виходу на місце. Посилання представника відповідача - [PERSON], на те, що при приватизації земельної ділянки [PERSON] виходили із відсутності проїзду на генеральному плані с. Суховоля, суд розцінює як недостатньо обґрунтовані, оскільки, як видно із викопіювання із генплану с. Суховоля Городоцького району Львівської області на ньому нанесені лише дороги і з нього фактично неможливо встановити, чи був заїзд між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] до земельної ділянки [PERSON], з огляду на що суд зобов'язаний брати до уваги інші документи, на яких такий заїзд є. Також підлягає задоволенню вимога про скасування запису у поземельній книзі про реєстрацію земельної ділянки площею 0.1012 га на [ADDRESS] [NUMBER], оскільки згідно п.60 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012р. запис у поземельній книзі скасовується Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. При цьому не підлягає задоволенню позовна вимога позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14732761 від 28.07.2014р. на земельну ділянку площею 0.1012 га на [ADDRESS], оскільки згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004р. з наступними змінами та доповненнями у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, яким буде скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], індексний № [NUMBER], видане 28.07.2014р. реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Львівської області на ім'я [PERSON], до Державного реєстру прав буде внесено відповідний запис про скасування державної реєстрації права. Станом на момент розгляду справи в суді така вимога є передчасною, так як реєстраційної службою Городоцького РУЮ Львівської області жодні права позивача порушені не були. Аналогічним чином не підлягає задоволенню вимога про скасування кадастрового номера спірної земельної ділянки, так як згідно вимог ч.6 ст.16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI від 07.07.2011р. кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. З урахуванням положень ст.88 ЦПК України та враховуючи те, що позов в частині заявлених вимог до відповідачів [PERSON] та Суховільської сільської ради задоволено повністю, а позовні вимоги, у задоволенні яких відмовлено, є похідними від них, суд вважає за справедливе стягнути суму понесених позивачем судових витрат в рівних частинах з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed