Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд відібрати дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов'язки по догляду, вихованню та розвитку малолітньої дочки, систематично залишає дитину без нагляду, веде аморальний спосіб життя, не піклується про малолітню доньку. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи Оргау опіки та піклування в особі Кіровоградської районної державної адміністрації Черненко С.А. в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі і не заперечувала відноно їх задоволення. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до положень ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно вимог ст.ст.150, 164 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, це являється підставою для позбавлення їх батьківських прав. Пунктом 16 постанови ПВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим Великосеверинівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області. Батька у дитини немає. Щодо своєї дочки [PERSON] є одинокою матір'ю. 23 грудня 2016 року позивач звернулася до служби у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрації з заявою про позбавлення батьківських прав її доньку [PERSON] (відповідачку по справі). Підставами для звернення стало неналежне виконання відповідачкою батьківських обов'язків по догляду, вихованню та розвитку малолітньої дочки, систематичне залишення дитини без нагляду, веде аморальний спосіб життя, не піклується про малолітню доньку. Вихованням, навчанням та матеріальним триманням дитини займається виключно позивачка. 28.01.2016 року на засіданні комісії районної виконавчої адміністрації з питань захисту прав дитини було розглянуто питання про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Великосеверинівської сільської ради від 18 грудня 2015 року № 1829 за адресою [ADDRESS] проживають: позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та онука [PERSON]. Також за даною адресою зареєстрована відповідачка але не проживає. Згідно характеристики, виданої Великосеверинівською сільською радою [PERSON], не працює не навчається. Вихованням своєї малолітньої доньки не займається. Відповідно до довідки, наданої ДНЗ № 23 «Супутник» за час перебування малолітньої дитини [PERSON], у навчальному закладі, відповідачка не приходила до садочку. Вихованням дитини займається її бабуся [PERSON]. Відповідно до свідчень свідків (власноруч написаних та затверджених секретарем Великосеверинівської сільської ради) малолітня дитини [PERSON] проживає в родині бабусі [PERSON] з народження. Мати дитини [PERSON] з донькою не проживає. Участь у виховані дитини приймає лише позивачка. Отже, згідно висновку про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав органу опіки та піклування (третя особа по справі) від 04.02.2016 року № 01-22/28/1 [PERSON] (відповідачка по справі) вважається, такою що ухиляється від обов'язків по вихованню своєї доньки, вона не проявляє батьківської турботи до неї. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.170 Сімейного кодексу суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши у сукупності матеріали справи, суд вважає, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки, а тому виходячи із їх інтересів вважає, що слід відібрати дитину [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також положень ст.182 СК України, де зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки сина; інші обставини, що мають істотне значення, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки аліменти на користь тих осіб чи установ, де буде перебувати дитина (а саме на користь позивача) в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, а також вважає необхідним стягнути з відповідачки, на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн., що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial