Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду через свого представника [PERSON] із вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що у березні 2020 року вона дізналася про те. що за виконавчим написом за №907 від 25.09.2019, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. із неї, як із боржника стягується на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" заборгованість у розмірі 33722,86 грн. Виконавче провадження за №60481001 відкрите приватним виконавцем Павелків Т.Л., постановою якої від 04.11.2019 накладено арешт на кошти боржника. У 2014 році позивачка скористалася послугами АТ "БАНК ФОРВАРД", отримавши кредитну карту із встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн. Кредитними коштами вона користувалася, здійснювала погашення заборгованості, зокрема у 2014 році у рахунок погашення заборгованості щомісячно поповнювала картковий рахунок по 300-500 грн. на загальну суму близько 1500,00 грн. Однак, відповідачем було нараховано відсотки і сума заборгованості збільшилася до більше ніж 3000,00 грн. Із питання реструктуризації заборгованості позивачка неодноразово зверталася до представників банку, оскільки вона є особою із інвалідністю 3 групи загального захворювання, є пенсіонеркою, потребує постійного лікування, бажала повернути борг, однак не мала можливості сплачувати великі відсотки. Півтора роки тому на вимогу представників відповідача погасити заборгованість позивачкою була сплачена сума у розмірі 1200,00 грн. При цьому, позивачку запевнили у тому, що її заборгованість буде таким чином погашена. Однак із банку продовжували телефонувати і вимагати сплачувати ще. Представники відповідача погрожували позивачці арештом її майна, конфіскацією, однак жодних розрахунків у обгрунтування своїх вимог не надавали. Разом із тим, приватни виконавцем Павелків Т.Л. накладено арешт на картковий рахунок позивачки у АТ "Ощадбанк" № [NUMBER] , куди надходить соціальна допомога при народженні дитини. Щодо зняття арешту із рахунків у АТ "Ощадбанк" та АТ "Креді АгрікольБанк" позивачка зверталася до приватного виконавця, але ці дії виявилися безрезультатними. Позивачка вважає, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування заборгованості за кредитним договором у розмірі 33722,86 грн. Ця заборгованість є оспорюваною, оскільки вона її не визнає, жодних письмових вимог про необхідність її сплати саме у такому розмірі від відповідача їй не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом її попередньо не повідомляли, вимог про порядок погашення кредиту, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, а відтак у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. За указаних обставин позивачка просить: визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., вчинений 25.09.2019 та зареєстрований у реєстрі за №907, про стягнення із неї на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" заборгованості у розмірі 33722,86 грн. - таким, що не підлягає виконанню; стягнути із АТ "БАНК ФОРВАРД" на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 1261,20 грн., а також понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. У відповідності до ст.178 ЦПК України, представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заперечення мотивовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами Договору про надання та використання платіжної кратки №104730719 від 11.03.2013 позивачка має заборгованість у сумі 32872,86 грн., вимогу про погашення якої 10.02.2018 банк направив позивачці Заключний Рахунок-виписку. Проте указана сума заборгованості не була погашена позивачкою, що підтверджується випискою по рахунку позивачки, яка була надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису. У оспорюваному виконавчому написі зазначено, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості становить 32872,86 грн. Банк надав не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що доводило безспірність вимог банку. На момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису АТ "БАНК ФОРВАРД" надало усі передбачені законом документи (оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписку по особовим рахункам, вимогу про усунення порушень). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, тим паче не повинен повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які вичерпно викладені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України за №1172 від 19.06.1999, тільки за наявності усіх умов, передбачених Законом України "Про нотаріат", Цивільним кодексом України та іншим законодавством. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу представник вважає, що останньою не було надано достатніх доказів, які б підтверджували ці витрати, як то документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція про прибуткового касового ордеру, платіжне доручення із відміткою банку або інших банківських документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, зазначив, що категорія справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складними, а тому виняткових та глибоких знань у сфері права не вимагають (а.с.37-42). У судове засіданні позивачка та її представник не з`явилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без сторони позивача, позов підтримують (а.с.35)., подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують (а.с.44,45). Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.83), причину своєї неявки не повідомив, у відзиві на позов про розгляд справи без його участі не указав. Треті особи у судове засідання також повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи (а.с.82), причину своєї неявки не повідомили. Суд, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, ураховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. У зв`язку із неявкою у судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та ПАТ «Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "БАНК ФОРВАРД», на підставі заяви позивачки за №102179380 від 05.12.2012 виникли кредитні правовідносини щодо відкриття поточного рахунку із сумою кредиту 1040,52 грн. строком на 12 місяців із 06.12.2012 по 06.12.2013 (а.с.92-97, 100-102). У відзиві на позов представник відповідача посилався на те, що позивачка не виконувала свої зобов`язання за кредитом і станом на 10.02.2018 мала заборгованість у сумі 32872,86 грн., яку повинна була сплатити у строк до 10.03.2018, про наявність якої була повідомлена письмово Рахунком (випискою) заключною, на підтвердження чого надав зазначений Рахунок (виписку) заключну (а.с.65). Із даного Рахунку (виписки) установлено, що позивачка повідомлялася про існування заборгованості у сумі 32872,86 грн. по кредитному договору за №104730719 від 11.03.2013. Натомість, як установлено вище, між сторонами був укладений договір за №102179380 від 06.12.2012. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів про те, що [PERSON] був отриманий вищевказаний Рахунок (виписка), а також не підтверджено самою позивачкою про отримання такого Рахунку із вимогою про погашення кредитної заборгованості у сумі 32872,86 грн. Отже, судом установлено, що про наявність будь-якої заборгованості, про необхідність її сплати позивачці не було відомо, що свідчить про неналежне її повідомлення стороною відповідача. 25.09.2019, на підставі заяви представника АТ "БАНК ФОРВАРД" Шилко Р.В. про вчинення виконавчого напису, а також документів, зокрема: кредитного договору, виписки із рахунку боржника, довідки про відкриття рахунку, рішення Єдиного Акціонера про зміну найменування банку, та ін., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. був вчинений виконавчий напис, за яким нотаріусом запропоновано звернути стягнення із гр. [PERSON] , як боржниці, заборгованість за період із 13.01.2018 по 12.02.2018 у сумі 32872,86 грн., яка виникла за кредитним договором №102179380 від 06.12.2012, та яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 32675,91 грн., заборгованості за процентами - 196,95 грн. Також за вчинення виконавчого напису із [PERSON] стягнуто 850,00 грн. (а.с.87-107). За даним виконавчим документом (виконавчим написом) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. 04.11.2019 було відкрито виконавче провадження за №60481001 (а.с.17) та у порядку примусового виконання накладено арешт на рахунки [PERSON] . Із приводу зняття арешту із рахунків, що відкриті позивачкою у АТ "Ощадбанк" та АТ "КредіАгрікольБанк" остання 02.03.2020, 18.03.2020 та 29.04.2020 зверталася до приватного виконавця Павелків Т.Л., але отримала відмову у знятті арешту із рахунків, оскільки карткові рахунки позивачки у зазначених банківських установах не відносяться до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків. звернення стягнення на які заборонено законом, тому заява про зняття (а.с.8,12,13). У виконавчому написі, який оспорюється позивачкою відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі та документах, поданих стягувачем нотаріусу відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно в межах строку позовної давності. Посилання фінансової компанії у заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період із 13.01.2018 по 12.02.2018, не є достатнім та безспірним документом, який підтверджує дійсний період та суму заборгованості. До того ж, період, що зазначений у виконавчому написі становить лише один місяць і сума заборгованості у розмірі 32872,86 грн. не могла виникнути за один місяць. Фактично при оскарженні виконавчого напису боржник повинен підтвердити, що напис було вчинено щодо сум, які кредитор не мав права стягувати. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №305/2082/14-ц від 15.01.2020. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року № 61-154св18. Таким чином, у процесі розгляду справи встановлено, що позивач заперечує суму заборгованості. Крім того, кредитний договір був укладений на строк 12 місяців, із 06.12.2012 по 06.12.2013, а у виконавчому написі стягується заборгованість за період із 13.01.2018 по 12.02.2018, тобто за період коли, строк дії кредитного договору вже більше як 5 років закінчився і докази того, що кредитний договір був продовжений відсутні. Отже, дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами та сума заборгованості, стягнута за виконавчим написом, не має ознак безспірності. Ураховуючи викладене, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог відповідача під час вчинення виконавчого напису, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому є обґрунтовані підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Під час ухвалення рішення суд також вирішує понесені позивачкою судові витрати. Так, згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зважаючи на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає вимогу про стягнення цих судових витрат безпідставною. У відповідності до ст.141 ЦПК із відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. за подання позову до суду та 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1261,20 грн. (а.с.4,19). Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 12.06.2020 (а.с.24), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved