Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У червні 2020 року представник позивача - адвокат Дундуков В.В. звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] позикові грошові кошти у сумі 452 880,00 грн., а також грошову суму у розмірі 116 985,29 грн. у якості інфляційних збитків і трьох відсотків річних за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основного боргу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 21 серпня 2017 року між фізичною особою [PERSON] і фізичною особою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав суму позики в розмірі 17 000 доларів США. У порядку ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідачем, [PERSON] власноруч видана розписка, що посвідчує отримання ним від [PERSON] вказаної грошової суми. Згідно умов Розписки відповідач прийняв на себе обов`язок повернути позичену грошову суму до 01 жовтня 2017 року. До вказаної дати (01.10.2017) повернення суми позики відповідач свого обов`язку не виконав, позиченої грошової суми в розмірі 17 000 доларів США не повернув. Станом на дату звернення з даним позовом [PERSON] отримані грошові кошти позивачу не повернув. Станом на 10.06.2020 курс національної валют відносно дол. США відповідно наявної на офіційному сайті НБУ України 100 дол. США становить 2664 грн. Таким чином, сума заборгованості за договором позики від 21.08.2017 становить 452 880 грн. Також відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 80 114,47 грн., а також три проценти річних від простроченої суми 30 870,82 грн. Ухвалою суду від 02 липня 2020 року провадження за вищевказаним позовом відкрито в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 26-27). Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 44). 12 січня 2021 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позов (а.с. 76-77) У відзиві відповідач просив позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на те, що враховуючи зміст розписки 21 серпня 2017 року вбачається, що позивач недобросовісно користується своїми процесуальними правами та вводить суд в оману. Зазначив також, що ним дійсно складалась розписка в якості забезпечення належного виконання зобов`язань [PERSON] , з яким у позивача були боргові зобов`язання на суму 17 000 доларів США. Він мав намір допомогти [PERSON] розрахуватися з [PERSON] та склав цю розписку, що нібито отримав гроші. Реальної фактичної передачі грошей не відбулося. Однак, в цей же день [PERSON] та [PERSON] узгодили питання між собою та ними було прийнято рішення про повернення йому розписки з відміткою, виконаною рукою позивача «Претензий не имею. Подпись». При цьому, [PERSON] особисто склав в цей же день, 21.08.2017 року, розписку на суму 17 000 доларів США. Вказана розписка містить посилання на присутність його у якості свідка. Розписка, складена ним, була виготовлена в одному екземплярі та була йому повернута [PERSON] з відміткою про відсутність претензій, тому залучену позивачем розписку він ставить під сумнів. Крім того, зазначив також, що вказані розписки були предметом розгляду цивільної справи № 643/5107/17 у Київському районному суді м. Харкова та по ним прийнято рішення, яке набрало законної сили. Важає, що він став фактично заручником недобросовісних дій позивача. Вказана розписка є фіктивною, безгрошовою та не відповідає дійсності. Договір позики між ним та [PERSON] не укладався. 09 лютого 2021 року представник позивача - адвокат Дундуков В.В. надав заперечення на відзив (а.с. 110-112), у яких виклав свої доводи з приводу участі громадянина [PERSON] в укладанні угоди позики, зазначивши, що оплата коштів, які отримав [PERSON] у такій же сумі 17 000 доларів США, не має відношення до коштів, які окремо отримав в борг та не повернув [PERSON] . Крім того, стосовно документу, наданого до суду відповідачем, а саме розписки [PERSON] з відміткою «претензий не имею» і підписом [PERSON] представник позивача зазначив, що ніякої розписки з написом на зворотному боці «претензий не имею» позичальнику [PERSON] від позикодавця [PERSON] , ніхто і ніколи не повертав. Якби позичальник повернув борг, [PERSON] повернув би йому оригінал розписки та на вимогу позичальника склав би документ про повернення коштів із зазначенням суми і дати. На сьогоднішній день борг досі не повернуто, оригінал боргової розписки [PERSON] знаходився у позивача та в подальшому доданий ним до матеріалів судової справи. За клопотанням представника позивача - адвоката Дундукова В.В. по справі ухвалою суду від 13 квітня 2021 року призначена судова технічна експертиза. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с. 131-132, 137-138). 07.06.2021 до суду надійшов Висновок експерта № 9676/14073, складеного 28.05.2021 судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса Семко М.Ю. (а.с. 147-150). Ухвалою суду від 07.06.2021 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 155). 01.11.2021 представник позивача - адвокат Дундуков В.В. надав суду заяву про виправлення арифметичних помилок у позові в частині розрахунку суми трьох відсотків річних як помилково зазначеної суми 36 870,82 грн., тоді як правильним просив вважати суму трьох відсотків річних 36 888 грн. Крім того, зазначив, що відмовляється від позовної вимоги в частині стягнення інфляційних витрат (а.с. 175). У судовому засіданні 11.02.2021 представник позивача - адвокат Дундуков В.В. підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та запереченнях на відзив. До судового засідання 01.11.2021 представник позивача не з`явився, надав суду заяву про виправлення арифметичних помилок у позові в частині розрахунку суми трьох відсотків річних та відмову від позовної вимоги в частині стягнення інфляційних витрат. У судовому засіданні 11.02.2021 відповідач та його представник - адвокат Абдулаєва-Мартіросян І.Х. заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Крім того, у судовому засіданні на огляд відповідачу була надана розписка а.с. 63 та відповідач підтвердив, що розписка була ним написана власноруч, саме він поставив свій підпис та зміст розписки вірний. До судового засідання 01.11.2021 відповідач та його представник не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 21 серпня 2017 року між фізичною особою [PERSON] (позикодавець) і фізичною особою [PERSON] (позичальник), було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] отримав суму позики в розмірі $ 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США (а.с. 63). У порядку ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем [PERSON] була власноруч видана розписка, що посвідчує отримання ним від [PERSON] вказаної грошової суми. Згідно умов Розписки відповідач прийняв на себе обов`язок повернути позичену грошову суму до 01 жовтня 2017 року (а.с. 63). До вказаної дати - 01 жовтня 2017 року, а також станом на дату звернення до суду з позовом відповідач свого обов`язку не виконав, позиченої грошової суми в розмірі $ 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США не повернув. За клопотанням представника позивача - адвоката Дундукова В.В. по справі була призначена судова технічна експертиза. Згідно Висновку експерта № 9676/14073 за результатами проведення судово-технічної експертизи документів (а.с. 147-150) встановлено: 1. Текст розписки від 21.08.2017 року по позичання 17 000 доларів США за підписом [PERSON] , що надана позивачем [PERSON] (аркуш справи № 63), виконаний пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою синього кольору з фіолетовим відтінком. 2. Розписка від 21.08.2017 року за підписом [PERSON] , видана відповідачем [PERSON] (аркуш справи № 71) є копією, яка виконана електрографічним способом. На зворотній стороні вказаної розписки рукописний текст, виконаний пишучим вузлом кулькової ручки, стрижень якої заправлений пастою синьо-фіолетового кольору. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Таким чином, з висновків експерта розписка, яка надана до матеріалів справи представником відповідача [PERSON] а.с. 71 є копією, яка виконана електрографічним способом та не може бути доказом повернення позики. На підставі викладеного, у судовому засіданні відповідач та його представник не надали докази погашення заборгованості за розпискою від 21 серпня 2017 року. Надання суду розписки а.с. 71, яка є копією, виконаною електрографічним способом, суд розцінює як намагання відповідача ухилитися від виконання обов`язків за договором позики. Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно умовам договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Таким чином, відповідач порушив умови договору позики та викладені вище приписи законодавства України та заборгував позивачу грошові кошти еквівалентні 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом (ч. 1, ч. 3 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначив Верховний суд України у своїй Постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-145цс14 за наслідком перегляду судових рішень у цивільних справах за неоднакового застування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, ч. 2 ст. 533 ЦК України застосовується у разі коли в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на 10.06.2020 року курс національної валюти відносно дол. США відповідно наявної на офіційному сайті Національного банку України 100 дол. США - 2664 грн. Таким чином, сума заборгованості за договором позики від 21.08.2017 становить 17 000 * 26,64 = 452880 грн. (чотириста п`ятдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень). Стосовно вимог про стягнення трьох відсотків річних за користування сумою позики з моменту прострочення повернення суми основгого боргу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦКУкраїни розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Так, станом на 01.10.2017 виконання свого обов`язку відповідач позичену грошову суму не повернув позивачу та продовжує нею безпідставно користуватися до теперішнього часу. Невиконання боржником зобов`язання дає підстави для нарахування 3 % річних на суму боргу. Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України. Загальна сума заборгованості становить 452 880 грн. Період нарахування заборгованості 01.10.2017 по 17.06.2020, кількість днів прострочення 991 день. Формула розрахунку 3 % річних: сума боргу * відсоткова ставка / 100 * кількість днів прострочення / 365 днів Таким чином, три проценти річних від простроченої суми, складає: 452 880 * 3 / 100 * 991 / 365 = 36 888, 00 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень). Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат представник відповідача надав заяву про відмову позовних вимог в цій частині.. На підставі викладеного, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача позикові грошові кошти в сумі 452 880, 00 грн., а також три відсотки річних за користування сумою позики у розмірі 36 888,00 грн. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 698,66 гривень (а.с. 1). Крім того, позивачем була здійснена оплата за проведення експертизи у розмірі 9 438,55 грн., що підтверджується квитанцією № 49-298 К від 17.05.2021 (а.с. 145). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати експертизи у розмірі 9 438, 55 грн.

Outcome: approved