Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з кімнати 2-1 пл.13,5 кв.м., передпокою 2-2 пл.10,6 кв.м., кухні 2-3 пл.9,2 кв.м., коридору 2-4 пл.2,9 кв.м., кімнати 2-5 пл.18,6 кв.м., санвузлу 2-6 пл.3,7 кв.м., тамбуру ІІІ пл.2,1 кв.м., сараю «К» пл.2,3 кв.м. та на 0,0333 га земельної ділянки, що знаходиться за вищевказаною адресою. Огорожу залишити у спільному користуванні з співвласником цього будинку [PERSON] ; визнати право власності на 0,0443 га земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] ; судові витрати покласти на сторін в рівних частках. На обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19 лютого 1988 року, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації, батьки позивача [PERSON] та [PERSON] , проживаючи в зареєстрованому шлюбі з 1982 року, який розірвали у 1986 році, зареєструвавши повторно шлюб 30 серпня 2017 року, придбали 1/2 частину жилого будинку з частиною надвірних будівель по [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 333 кв.м. За цим договором у зазначеному будинку у користування батьків перейшли: сіни 2-3 пл.9,2 кв.м., кімната 2-1 пл.13,5 кв.м., передня 2-2 пл.10,6 кв.м., сіни 2-4 пл.6,8 кв.м., кімната 2-5 пл.18,6 кв.м., сарай «Б», вбиральня «Г». Огорожа знаходиться у спільному користуванні. Власником іншої частини будинку та земельної ділянки пл.443 кв.м. є [PERSON] . Згідно з рішенням виконкому Октябрської районної у м.Полтаві ради за №246 від 14 червня 2011 року були змінені ідеальні частки між співвласниками будинку [ADDRESS] і визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинку, а за [PERSON] - на 4/5 частини. 10 січня 1989 року рішенням №19 дозволено [PERSON] до своєї частини будинку добудувати: тамбур розміром 2,0*2,50 м з ганком, в приміщенні (2-4) облаштувати ванну кімнату та коридор; побудувати сарай розміром 3,0 * 3,0 м. з погребом. [INFO] батько позивача [PERSON] помер, після чого позивач у встановленому законом порядку звернувся до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно свого батька. Спадкове майно складається: 1) з частки земельної ділянки в цілому загальною площею 0,0776 га, кадастровий номер 5310137000:15:013:0117, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови) за номером [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] згідно Державного акту від 25 травня 2010 року, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради за №51 від 09 лютого 2010 року; 2) 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , яка також належить [PERSON] , яка на день смерті батька і в теперішній час існує: кімната 2-1 пл.13,5 кв.м., передпокій 2-2 пл.10,6 кв.м., кухня 2-3 пл.9,2 кв.м., коридор 2-4 пл.2,9 кв.м., кімната 2-5 пл.18,6 кв.м., санвузол 2-6 пл.3,7 кв.м., тамбур ІІІ пл.2,1 кв.м., сарай «К» пл.2,3 кв.м. Позивач зазначає, що 13 грудня 2019 року його мати [PERSON] відмовилася від спадщини на його користь, інших спадкоємців, крім позивача та дружини померлого (матері позивача) немає. Таким чином, вважає, що має право на спадкове майно померлого у виді 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки пл.333 кв.м., на якій знаходиться вказаний житловий будинок. Земельна ділянка знаходиться у спільній власності [PERSON] та [PERSON] . Посилається на ті обставини, що 04 червня 2020 року нотаріусом будо винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька [PERSON] у зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна та не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. На підставі викладеного, звернувся за судовим захистом. 20 лютого 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.89-90). 04 серпня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача та витребувано з Першої Полтавської державної нотаріальної контори спадкову справу №463/2019 від 13 грудня 2019 року, відкритої після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] (а.с.106). На виконання вказаної ухвали на адресу суду надано належним чином завірену копію спадкової справи №463/2019 (а.с.116-143). У судовому засіданні представник позивача адвокат Павленко А.І. уточнив вимоги позовної заяви, пояснивши, що вимога про визнання за [PERSON] права власності на 0,0443 га земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] є такою, що помилково зазначена його помічником в прохальній частині позовної заяви, а тому просив залишити цю вимогу без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. В іншій частині позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що у домоволодінні існують добудови, які узаконені, крім сараю. У зв`язку з тим, що спору між співвласниками немає, але нотаріус відмовив в оформленні спадкового майна після померлого батька позивача, а тому вважав можливим визнати в судовому порядку за [PERSON] право власності на майно в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] , на підставі чого, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, оскільки його інтереси у суді представлятиме адвокат Павленко А.І. (а.с.102). Від третьої особи Першої полтавської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду (а.с.99, 111). Причини неявки третьої особи [PERSON] суду невідомі. За таких обставин, суд вважає можливим проводити розгляд справи за вказаної явки сторін. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в даному судовому засіданні. Судом установлено, що батьки позивача по справі [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі між собою до 29 грудня 1986 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , а.с.14). Родинні відносини між вказаними особами та позивачем підтверджуються наданими до суду документами, зокрема, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.16) і сторонами не заперечуються, а відтак не підлягають доказуванню в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України. Також установлено, що 19 лютого 1988 року батьком позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набуто у власність 1/2 частину житлового будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 572 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташований один одноповерховий дерев`яний обкладений цеглою жилий будинок, зазначений на плані літ. «А-1», загальною площею 62,3 кв.м., господарські будови та побутові споруди, сарай «Б», погрібник «В», вбиральні «Г, Д», огорожа №1. Згідно з даним договором у фактичне користування покупця [PERSON] переходить сіни 2-3 пл.9,2 кв.м., кімната 2-1 пл.13,5 кв.м., передня 2-2 пл. 10,6 кв.м., сіни 2-4 пл.6,8 кв.м., кімната 2-5 пл.18,6 кв.м., сарай «Б», вбиральня «Г», огорожа спільна. Право власності зареєстровано в реєстровій книзі №33 за реєстровим №55 від 23 лютого 1988 року (а.с.18-19). Відповідно до копії архівного витягу з протоколу №15 засідання виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради від 14 червня 2011 року (рішення №246 від 14.06.2011 року «Про зміну ідеальних часток між співвласниками») вбачається, що на підставі заяв співвласників, виконавчий комітет вирішив оформити право приватної власності на співвласників в таких розмірах: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , за [PERSON] - 4/5 частини, [PERSON] - 1/5 частини (а.с.20). Як слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правовстановлюючі документи на вказану частину домоволодіння в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» не перереєстрував. Крім того, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №739437, виданого на підставі рішення від 09 лютого 2010 року №51 виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради [PERSON] є співвласником земельної ділянки площею 0,0776 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови). Іншим співвласником вказаної земельної ділянки без визначення часток кожного з них у праві власності є [PERSON] (а.с.22-23). Вказаній земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0776 га присвоєно кадастровий номер - 5310137000:15:013:0117 (а.с.24). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки від 16 липня 2020 року ринкова вартість вищевказаної земельної ділянки складає 187800 грн. (а.с.40-41). В подальшому 30 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] знову одружились, про що свідчить надана копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.13, 15). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.17). Після смерті [PERSON] , який до вказаного дня проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), відкрилася спадщина. 13 грудня 2019 року Першою полтавською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] було заведено спадкову справу за №463/2019 (а.с.117, 125 зворотній бік). З матеріалів справи вбачається, що спадкове майно складається з: частки земельної ділянки в цілому площею 0,0776 га, кадастровий номер 5310137000:15:013:0117, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , а також 1/5 частини домоволодіння. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] (позивач по справі, а.с.6-8) та дружина померлого [PERSON] (а.с.9-11). Інших спадкоємців по справі не встановлено. Згідно із заявою від 13 грудня 2019 року, зареєстрованою за №1143, дружина спадкодавця - [PERSON] відмовилась від належної їй спадщини з будь-яких підстав (а.с.118). Позивач [PERSON] , який є сином спадкодавця, відповідно до заяви від 13 грудня 2019 року, зареєстрованої за №1144, прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] (а.с.121). Відповідно до постанови №799/02-31 державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В. від 04 червня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на заявлене спадкове майно у зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна та не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.36). Згідно з висновком експерта №32 оціночно-будівельного, будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] , складеного 16 червня 2020 року судовим експертом [PERSON] , ринкова вартість 1/5 частини житлового будинку літ. «А-1, И-2» з господарськими спорудами по [ADDRESS] складає 112580 грн.; частки співвласників житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , складають: [PERSON] - 4/5, [PERSON] - 1/5; в дослідній частині висновку експерта визначеного розподіл земельної ділянки площею 0,0776 кв.м., що розташована по [ADDRESS] між співвласниками та визначені частки. Частки земельної ділянки, що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310137000:15:013:0117 по [ADDRESS] будуть складати: у [PERSON] - 443/776, що складає площу 443 кв.м. або 0,443 га, у [PERSON] - 333/776, що складає площу 333 кв.м. або 0,0333 га (а.с.70-84). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до технічного паспорту на будинок станом на 22 квітня 2020 року (експлікації приміщень будинку) (а.с. 31) житловий будинок літ «А-1» загальною площею 123,4 кв.м. складається із групи приміщень №1, №2. Зокрема, група приміщень №2 складається із: кімнати 2-1 площею 13,5 кв.м., передпокою 2-2 площею 10,6 кв.м., кухні 2-3 площею 9,2 кв.м., коридору 2-4 площею 2,9 кв.м., кімнати 2-5 площею 18,6 кв.м., санвузол 2-6 площею 3,7 кв.м., тамбур ІІІ площею 2,1 кв.м. Всього по групі приміщень - 60,6 кв.м. (а.с.25-35). При цьому [PERSON] (померлий) користувався наступними будівлями та спорудами: частиною житлового будинку літ. «А-1»: кімнати 2-1 площею 13,5 кв.м., передпокою 2-2 площею 10,6 кв.м., кухні 2-3 площею 9,2 кв.м., коридору 2-4 площею 2,9 кв.м., кімнати 2-5 площею 18,6 кв.м., санвузол 2-6 площею 3,7 кв.м., тамбур ІІІ площею 2,1 кв.м. загальною площею 60,6 кв.м.; сарай літ. «К», погріб літ. «К1», огорожа №1, огорожа №3, тобто користувався будівлями та спорудами на суму 139852 грн., що складає 1/5 частини від вартості нерухомого майна. Отже, судом установлено, що змінився перелік житлових і нежитлових приміщень, якими користувався спадкодавець у порівнянні з визначеними у договорі купівлі-продажу, чого не заперечував відповідач. Також згідно з випискою з рішення №19 виконавчого комітету Октябрської районної ради народних депутатів від 10 січня 1989 року було дозволено гр. [PERSON] , проживаючому по [ADDRESS] , здійснення добудов відповідно до наданої схеми (а.с.37-38). З відповіді ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» від 23 квітня 2020 року вбачається, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме на сарай літ. К, погріб літ К1, збудованих до 05.08.1992 року не надаються документи про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 35) За таких обставин, позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав на вищевказану 1/5 частину будинку, оскільки вона не була перереєстрована та земельну ділянку, оскільки згідно наданих правовстановлюючих документів вона належала на праві спільної сумісної власності померлому і відповідачу, а їх частки у спільній власності не визначені. У державному акті інформація щодо цього відсутня. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень частини другої статті 1220, частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1296, 1297, 1298 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному із них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в у п.п.10, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно зі ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Частина 5 ст.89 ЗК України містить загальну норму, згідно з якою частки співвласників є рівними, якщо інше не зазначено законом, або не встановлено судом. Спеціальною нормою з даного питання є ч.4 ст.120 ЗК України. Згідно зі ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки пропорційно до її частки у праві власності на будинок. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, враховуючи наведені положення закону та те, що спадкодавець та відповідач набули право власності кожний на свою частку в житловому будинку, з відповідними частками господарських будівель і споруд, однак спадкодавець [PERSON] не зареєстрував свою частку у будинку, яка була змінена, то позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом на майно померлого батька, своєчасно прийняв спадщину після його смерті, до складу якої увійшла частина будинку у розмірі 1/5 частини та земельної ділянки у такому ж розмірі, а отже, позивач набув право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 1988 року та відповідно до рішення про зміну ідеальних частко між співвласниками, та 1/5 частину земельної ділянки за цією ж адресою. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, тому права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Відсутність реєстрації права власності на 1/5 частину домоволодіння за спадкодавцем, який за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи, не може бути підставою для відмови спадкоємцю у визнанні за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки спадкодавець набув право власності на вказане майно за життя і це право не оспорюється відповідачем. А відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що має право на частину земельної ділянки після смерті батька, оскільки батько приватизував її за життя, про що свідчить державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №739437, виданий 09 лютого 2010 року. Разом з тим, за життя спадкодавця його частка у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку не була визначена і в даному позові питання про визначення частки у майні померлого також не ставиться, а отже не вирішується судом з огляду на межі судового розгляду (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) А відтак, беручи до уваги, що позивач є спадкоємцем за законом на майно померлого [PERSON] , своєчасно прийняв спадщину після померлого батька і його частка у будинку становить 1/5, то і належна йому частка земельної ділянки повинна становити 1/5 частини пропорційно до частки у праві власності на будинок, що на ній розташований. Визнання відповідачем позову в частині визначення розміру земельної ділянки за позивачем у розмірі 0,0333 га суперечитиме положенням ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, а тому суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на 1/5 частини земельної ділянки пропорційно до частки права власності у будинку. При цьому посилання позивача на висновок судового експерта № 32 від 16.06.2020 року, як на підставу визнання за ним права власності на 0,0333 га земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка відповідно до Державного акту про право на землю належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю та відповідачу, однак їх частки у цій власності не були визначені. Вимоги про визначення частки у спільному майні за померлим у позові не ставиться, тому визнання за позивачем права власності на 0,0333 га земельної ділянки суперечитиме вимогам закону. Крім того, у висновку експерта відсутнє визначення частки земельної ділянки у простих арифметичних дробах. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на сарай «К» пл. 2,3 кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , встановлено, що відповідно до довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 23.04.2020 року даний гараж не введено в експлуатацію, тому підстав для визнання за позивачем права власності на нього немає. Щодо позовної вимоги про залишення огорожі у спільному користуванні зі співвласником будинку [PERSON] , то судом у даному провадженні не може бути вирішено це питання, так як ця вимога є передчасною, оскільки вона підлягає вирішенню у разі встановлення порядку користування майном, що перебуває у спільній власності сторін. Разом з цим, у судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання права власності на 0,0443 га земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] , тому суд вважає за необхідне залишити ці вимоги без розгляду. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову (2933,00 грн. / 2), що становить 1 466 грн 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial