Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] у березні 2020 р. звернулась до суду із вказаним вище позовом посилаючись на те, що позивачка у період з 14.07.2000 р. по 23.05.2006р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період вказаного шлюбу позивачка [INFO] народила сина [PERSON] , який з часу розірвання шлюбу сторін проживає з позивачкою. Далі представник позивачки зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробірку щомісячно, починаючи з 17.05.2006 року і до досягнення повноліття. Позивач вказує, що з 01.10.2019 р. [PERSON] навчається на денній формі навчання у Ягеллонському університеті у м. Кракові, Польща на факультеті міжнародних і політичних студій, інститут Європейстики, з терміном навчання до 31.10.2022 року. Таким чином, оскільки відпвідач ухиляється від свого батьківського обов`язку щодо матеріального утримання свого сина, останній перебуває на повному утриманні своєї матері, позивачки по справі, яка невзмозі самостійно гідно утримувати та належно забезпечувати життя сина, у зв`язку з чим позивачка просила суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткоовго мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до 31.10.2022 року. Ухвалою суду від 16.03.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що батьками [PERSON] [INFO] є сторони: відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (ас. 22). Як встановлено судом [PERSON] [INFO] на день постановлення даного рішення досяг свого повноліття. Згідно даних довідки Ягеллонського університету у м. Кракові від 11.02.2020 року повнолітній [PERSON] [INFO] навчається на денній формі навчання у Ягеллонському університеті у м. Кракові, Польща на факультеті міжнародних і політичних студій, інститут Європейстики, з терміном навчання до 31.10.2022 року. (а.с. 26). Відповідно до платіжного доручення від 20.08.2019 року, за навчання позивачем сплачено 4 000 EUR. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] навчаючись на денній формі навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати власний дохід, у зв`язку з чим перебуває на повному утриманні своєї матері, позивачки по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання, чи потребує повнолітній син [PERSON] матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, суд виходить з того, що, враховуючи стаціонарну форму навчання у навчальному закладі, що знаходиться у м. Кракові Польща, відсутність джерела доходів, не отримання стипендії, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] в зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, вже тепер повнолітньої [PERSON] , потреби особи даного віку, потреби по навчанню, враховуючи встановлені судом обставини справи, та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 13.03.2020р. та до закінчення навчання до 31.10.2022 р. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням, що потребує коштів на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю приладдя для навчання, тощо. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн, оскільки суду не надані належні та допустимі докази понесення позивачем таких витрат Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд приходить до висновку, що позивачем частково доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial