Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. Позивачка звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн. на одну дитину щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Свої вимоги мотивує тим, що сторони разом не проживають, подано позов про розірвання шлюбу, однак є батьками [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з нею. Син [PERSON] навчається у Вищому професійному училищі №21 у м.Івано-Франківську на денній формі навчання. Зазначає, що діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, заробляє кошти працюючи різноробочим, їздить на підробіток до країни Польщі, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісяця на кожну дитину, до досягнення дочкою повноліття та на період навчання сина до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В судове засідання позивачка не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує частково, а саме просить стягувати з відповідача аліменти у її користь на утримання двох дітей у розмірі по 1750,00 (одній тисячі сімсот п`ятдесят) гривень щомісяця на кожну дитину до досягнення дочкою повноліття та на період навчання сина до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву, в якій зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1750,00 (одній тисячі сімсот п`ятдесят) гривень щомісяця на кожну дитину до досягнення дочкою повноліття та на період навчання сина до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, просив справу розглядати у його відсутності. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 19 жовтня 2001 року виконавчим комітетом Бринської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області зареєстрований між сторонами шлюб, актовий запис № 5, присвоєно позивачці прізвище « [PERSON] », що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження (а.с. 5). В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , що стверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 6-7). Сторони разом не проживають, подано позов про розірвання шлюбу. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Доказів участі відповідача в утриманні дитини судом не здобуто. Відповідач є працездатним, доказів протилежного судом не здобуто. Згідно довідки Вищого професійного училища №21 м. Івано-Франківська - [PERSON] навчається у Вищому професійному училищі № 21 м.Івано-Франківська за інтегрованим навчальним планом підготовки кваліфікованих робітників та фахових молодших бакалаврів. Форма навчання - денна (а.с.11). 3.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи положення частини 1 статті 183 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам надані роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка забезпечує належне утримання дітей, забезпечує духовний та фізичний розвиток. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до статті 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Аналіз статтей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із позовної заяви також вбачається, що відповідач працює різноробочим, їздить на підробіток до країни Польщі, та має нерегулярний дохід. Враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1750,00 (одній тисячі сімсот п`ятдесят) гривень щомісяця на кожну дитину до досягнення дочкою повноліття та на період навчання сина до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Відповідно до частини 6 статі 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 840 гривень 80 копійок. Відповідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial