Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

що позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він народився [INFO] в с. Клода Познанського воєводства Республіки Польща. Являється громадянином Республіки Польща, проте має посвідку на постійне місце проживання в Україні. [INFO] помирає його дружина [PERSON] . Після її смерті відкривається спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2016року позивач успадкував 1/4 частину вказаної квартири. Іншу 1/4 її частину успадкував його син - відповідач [PERSON] . У свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видано позивачу зазначено його анкетні дані як [PERSON] . [INFO] помирає його теща [PERSON] . Після її смерті відкривається спадщина на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2016року позивач успадкував вказану квартиру. У свідоцтві про право на спадщину за заповітом, яке видано йому зазначено його анкетні дані як [PERSON] . В грудні 2019року мені видано посвідку на постійне проживання в Україні на ім`я [PERSON] . Фактично посвідку видано вірно, і вона повністю відповідає анкетним даним, які зазначені у його свідоцтві про народження та у паспорті громадянина Республіки Польща. Однак правильне зазначення його анкетних даних в тимчасовій посвідці на проживання в Україні та у паспорті стали перешкодою для реалізації позивачу його прав власника на об`єкти нерухомості, власником яких він є, і право власності на які у нього виникло в порядку спадкування. Фактино на даний час позивач не може реалізувати свої права володіння і розпорядження власністю, оскільки є розбіжності в зазначенні його анкетних даних у правовстановлюючих документах та його анкетних даних в документах, що посвідчують його особу. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали. Відповідачі в судове засідання не з`явились, проте подали заяви про визнання позову та розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. [PERSON] народився [INFO] в с. Клода Лещинського повіту Познанського воєводства Польської Народної Республіки. Батьком його значиться [PERSON] (а.с. 5-6). 31 грудня 1982 р. [PERSON] , [INFO] , видано дозвіл на проживання (а.с. 8-9). [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 14). 25 серпня 2016 р. [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј ч. квартири [ADDRESS] (а.с. 16). 29 серпня 2016 р. [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] (а.с. 21). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано 29.08.2016 за № 66789892, підтверджується реєстрація за [PERSON] права власності на 1/4 ч. квартири [ADDRESS] (а.с. 18-19). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано 31.08.2016 за № 67001765, підтверджується реєстрація за [PERSON] права власності на 1/4 ч. квартири [ADDRESS] (а.с. 23). З наявного в матеріалах справи паспорта громадянина Польщі вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у Клода (а.с. 26). [PERSON] видано посвідку на постійне місце проживання в Україні (а.с. 24). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у п. 89 постанови від 04 липня 2018 р. у справі № 653/1096/16-ц, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно із роз`ясненнями, наданими у пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За такого правового регулювання та враховуючи встановлені судом фактичні обставини, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а невизнані права позивача підлягають захисту в обраний ним спосіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved