Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позовну заяву мотивує тим, що 23 серпня 2013 року уклала з відповідачкою договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] за яким у рахунок часткової сплати вартості будинку передала останній за розписками 2800 доларів США. Повна вартість будинку була встановлена у розмірі 9000 доларів США. Посилаючись на те, що відповідачка відмовилася від нотаріального посвідчення договору, вони не досягли угоди щодо ціни договору у разі зміни курсу іноземної валюти, просить визнати договір купівлі-продажу будинку недійсним та стягнути з відповідачки на її користь сплачені за будинок грошові кошти у сумі, що є гривневим еквівалентом 2800 доларів США за курсом НБУ на день сплати та суму судового збору. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому не погодилася з викладеними позивачкою підставами позову. Зазначає, що договір купівлі-продажу будинку не укладався, а був підписаний передпродажний договір купівлі-продажу будинку з розстроченням сплати його вартості до 24 січня 2017 року. Після підписання договору [PERSON] вселилася до будинку разом із своєю сім"єю, вона сплатила їй згідно договору 2800 доларів США у гривневому еквіваленті, іншу частину коштів за будинок сплачувати відмовляється. У судовому засіданні відповідач свою позицію підтримала. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 23 серпня 2013 року вони уклали у простій письмовій формі договір, за яким покупець [PERSON] до 24 квітня 2017 року зобов"язалася повністю розрахуватися за будинок, який розташований у [ADDRESS], сплативши продавцю [PERSON] щорічними внесками повну суму його вартості, що становить 9000 доларів США (а.с.4). Нотаріально вказаний договір сторони не посвідчили. Відповідачка позов визнала у частині отримання нею грошових коштів за будинок у розмірі 13.12.2014 року - 13 275,00 грн., 11.10.2014 року - 12000,00 грн., 08.05.2016 року - 7500,00 грн., всього 32775,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день передачі коштів становило 2800 доларів США. 08 травня 2016 року [PERSON] склала розписку, у якій підтвердила отримання коштів від [PERSON] у вказані дати в іноземної валюті всього 2800 доларів США. В подальшому [PERSON] повідомила [PERSON], що відмовляється від договору та вимагає повернення сплачених за будинок коштів (а.с.6). Згідно статті 657 ЦК, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст.215 ЦК нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Оскільки сторони зазначених вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не дотримали, то в силу ч.1 ст.220 ЦК такий договір є нікчемним, і визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається. За таких обставин вимога позивачки про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку задоволенню не підлягає. Одночасно суд встановлює, що такий договір є нікчемним. Відповідно до ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, що існують на момент відшкодування. Положення ст.216 ЦК застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Враховуючи наведене, позивачкою обґрунтовано заявлено вимогу про повернення коштів на виконання договору, що визнаний судом нікчемним. Разом з тим, суд встановив, що розрахунки на виконання нікчемного договору проводились сторонами таким чином. 13.12.2014 року на рахунок відповідача позивач перевів грошові кошти в сумі 13 275,00 грн., що підтверджено дублікатом квитанції BASS_1793008449 від 13.02.2014 р. Відповідно до комерційного курсу ПАТ КБ «ПриватБанк» 8,85 грн. за 1 долар США вказана сума еквівалентна на день платежу 1500,00 доларам США. Таким чином твердження позивача про сплату вказаної суми у доларах США спростовано. Доказів на спростування доводів позивача про проведення платежів в іноземній валюті, як зазначено в розписці відповідача від 08.05.2016 р., 11.10.2014 року в сумі 1000,00 доларів США та 08.05.2016 року в сумі 300,00 доларів США суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку, що вказані суми позивач сплатив у доларах США. Всього [PERSON] отримала від [PERSON] за нікчемним правочином 13 275,00 грн., 1 300,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного Банку України станом на день прийняття рішення становить 33 943,00 грн., які мають бути нею повернуті у порядку реституції. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у частині стягнення коштів у розмірі 13 275,00 грн., 1 300,00 доларів США, що становить 33 943,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК суд розподіляє судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позивач заявила дві вимоги як майнового (стягнення коштів в іноземній валюті), так і немайнового характеру (визнання недійсним договору) судовий збір має бути розрахований таким чином: за вимогу немайнового характеру - 704,80 грн., за вимогу майнового характеру - 757,96 грн. (офіційний курс гривні до іноземної валюти на день подання позову 27,07 грн.х2800 доларів США = 75 796 грн. Х 1% = 757,96 грн.); всього підлягало сплаті позивачкою 1462,76 грн., сплачено 704,80 грн., 757,96 грн. - недоплата по судовому збору. Таким чином, судовий збір має бути розподілений таким чином: з відповідача на користь держави підлягає стягненню 472,20 грн. судового збору, з позивача в дохід держави - 285,76 грн. недоплаченого судового збору.

Outcome: partial