Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 09.09.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 3 308 доларів США, з строком повернення до кінця 2020 року. Розрахунок повинен проводитись щомісячно до 25 числа в сумі від 50 до 100 доларів США. За умовами договору позики у разі, якщо розрахунок не буде проведено на протязі двох місяців, то відповідач повинен повернути борг достроково. Розрахунок Відповідачем проводився до жовтня 2019 року. Вказує, що відповідач в зазначений строк борг не повернув та свої зобов`язання за укладеним договором не виконав, борг складає 2848 доларів США. Оскільки, відповідач не бажає в добровільному порядку повернути суму отриманого боргу, просить суд задовольнити позов, та винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики, що згідно курсу НБУ на 22.06.2020 року складає 76 100,50 грн., а також судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.07.2020 року було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач за допомогою перекладача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що написала розписку. Зазначила, що останній раз сплачувала частину боргу у квітні 2020 року. Зазначила, що брала меншу суму в борг. Суд, заслухавши сторін, дослідив матеріали справи, оригінал розписки, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 09.09.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, який було оформлено письмовою розпискою, відповідно до якої позивачем відповідачу була надана та, останнім отримана грошова сума в розмірі 3308 доларів США. Сторонами домовлено, що розрахунок буде проводитись щомісячно до 25 числа в сумі від 50 до 100 доларів США, зі строком повернення до кінця 2020 року. У разі якщо розрахунок не буде проведений протягом двох місяців, то боржник повинен повернути всю суму достроково. Останній платіж за боргом відбувся 8 квітня 2020 року, що вбачається з відмітки на розписці. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконала в повному обсязі, та має заборгованість за розпискою в сумі 2848 доларів США, доказів іншого у матеріалах справи немає. Твердження відповідача про те, що брала меншу суму в борг, не підтверджено доказами. В судовому засіданні оглянуто оригінал розписки, зі змісту якої вбачається, що сторонами узгоджено суму в 3 308 доларів США. Докази іншого в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-2 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно курсу НБУ на 22.06.2020 року сума боргу в 2848 доларів США еквівалентна 76 100,50 грн. Суд, перевіривши зазначений розрахунок, вважає його належним доказом, який розрахований у відповідності до встановлених правил та вимог, та підтверджує суму, яка підлягає стягненню з відповідача в зв`язку з неналежним виконанням ним фінансових зобов`язань. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений договором строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved