Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , усунути їй перешкоди з боку [PERSON] у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою, зняти відповідача з реєстраційного обліку по квартирі, виселити його із житлового приміщення, стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. та судові витрати у справі. На обгрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири по [ADDRESS] , яку було придбано нею 02.10.2001 року, після чого вона зареєструвалась і вселилась у вказану квартиру. У 2002-2003рр. вона познайомилась з відповідачем і стала проживати з ним однією сім`єю у її квартирі, а через деякий час зареєструвала його в своїй квартирі. У період з 25.08.2006 року до 11.10.2013 року вони знаходились в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в належній їй квартирі. Між ними постійно виникають сварки та конфлікти, відповідач ображає її та вчинює до неї фізичне і психологічне насилля. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації в її квартирі, чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, врізав у двері однієї із кімнат квартири замок та особисто користується даною кімнатою. Її звернення до правоохоронних органів та прийняті заходи щодо самостійного зняття відповідача з реєстрації в її квартирі, бажаних результатів не надали. З цих підстав, вважає, що протиправні дії відповідача відносно неї та його реєстрація в її квартирі, створює їй, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 гривень. З метою зняття відповідача з реєстрації в її квартирі за рішенням суду, вона вимушена звернутися з даним позовом. 16.01.2015 року відповідачем [PERSON] було подано до суду письмові заперечення проти первісного позову (а.с. 48 т.1), в яких відповідач вказував, що працює за договором за кордоном і своєю працею забезпечує статок у родині, передавав позивачці грошові кошти на різні потреби, в тому числі й на сплату комунальних послуг, особисто та разом із позивачкою купував необхідні речі для доньки і для ведення спільного господарства. Зазначає, що в тексті первісного позову позивач посилалася на її звернення до правоохоронних органів, але у висновку за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 5767 зазначено, що позивач відмовилась від проходження СМЕ. А тому, жоден факт вчинення ним діянь з перелічених в ст. 116 ЖК України не мав місце. Вказує, що в тексті позову позивачка стверджує про перешкоджання ним у користуванні її приміщення шляхом встановлення замків на дверях у кімнату, але ці твердження є вигаданими і спростовуються фотографіями з приміщення квартири. Позивач стверджувала про пошкодження ним її майна, але з цього приводу позивачем не надано жодного доказу пошкодження її власного майна. У зв`язку з цим, вважає позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та виселення з нього, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 16.01.2015року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом (а.с. 32-34 т.1), якому просив суд визнати за ним та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в рівних частках, по 1/2 частці за кожним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначав, що вказана вище квартира була придбана в період його спільного життя але до реєстрації шлюбу з [PERSON] та була зареєстрована на її ім`я. Разом вони проживали з 1998 року, а з 07.05.2005 р. по 11.10.2013 р. вони перебували в шлюбі. Квартиру було придбано за їх спільні кошти, її вартість згідно договору становила 2000 грн. З часу придбання квартири істотно збільшилася її вартість внаслідок спільних трудових і грошових затрат та його особистих затрат. В квартирі здійснено істотні, порівняно з її попереднім станом, поліпшення та ремонти, вбудовано елементи комфорту (оздоблення, кондиціонер та ін.) У своїх доповненнях до зустрічного позову (а.с. 71 т.1), [PERSON] зазначив, що він з [PERSON] протягом весни-літа 2001 року мешкали разом, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, у квартирі її батьків по [ADDRESS] . Восени 2001 року батьки відповідачки переїхали з дачі до міста, отримали на роботі заборгованість по заробітній платі та надали відповідачці гроші в сумі 1000 доларів США на придбання частини квартири. Він додав 500 доларів США відповідачці для придбання квартири, за умови що буде прописаний в квартирі в подальшому. За його особисті кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі було здійснено: - на протязі 2005 року ремонт та заміна швів на стиках плит будинку зовні к і всередині квартири вартістю 5000,00 грн.; - три (3) рази здійснено капітальні ремонти (шпалери, лінолеум), вартість якого складно підрахувати; - на протязі 2009 - 2010 років капітальний ремонт лоджії та переобладнання, оздоблено метало-пластиковими вікнами 4-х секційними, проведено утеплення та освітлення, що в грошовій вартості обійшлось у 800 доларів США; - вбудовано метало-пластикову віконну раму із балкону, що обійшлось в 400,00 доларів США - у вітальній кімнаті в 2012 році вбудовано меблеву стінку-шафу на замовлення, що обійшлось в 2000,00 доларів США; - у 2008 році в коридорі вбудовано меблеву стінку-шафу, замінено двері, що в грошовій вартості обійшлось в еквіваленті 400,00 доларів США; - у спальній кімнаті протягом 2009 - 2010 років замінено старі вікна на металопластикові 2-х секційні, вартістю 3500,00 грн.; - в спальній кімнаті та в кухні протягом 2009 - 2010 років вбудовано кондиціонери, що обійшлось в 550,00 доларів США. Представником позивача [PERSON] 28.04.2015 року та 20.04.2016 року були подані письмові заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с. 88-90, 154-157 т.1), згідно яких зазначено, що у 1998 році [PERSON] знаходилась у зареєстрованому шлюбі зі своїм першим чоловіком [PERSON] і проживала разом з ним однією сім`єю та їх спільною дитиною. Цей шлюб було розірвано 14 грудня 1999 року. Квартира по [ADDRESS] , була придбана за особисті кошти позивача та збереження її батьків, а тому не може визнаватися спільним майном подружжя. Шлюб між сторонами був зареєстрований у 2005 році, а у період до 2003-2004рр. відповідач знаходився у шлюбі з іншою жінкою. Вказує, що позивач за зустрічним позовом на підтвердження факту істотного збільшення вартості квартири не навів суду жодного доказу та документально не підтвердив, які саме ним були здійснені поліпшення квартири за час спільного проживання у ній сторін по справі. Вважає, що обґрунтовуючи свої вимоги позивач за зустрічним позовом посилається на обставини, які не відповідають дійсності. Просила відмовити у повному обсязі у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] «про визнання права спільної сумісної власності». Крім цього, 28.04.2015 року представником позивача [PERSON] подано письмові пояснення по справі (а.с. 92-93 т.1), згідно яких вона вказує на недоведеність відповідачем обставин спільного ведення господарства сторонами, переказ ним [PERSON] грошових коштів, оплату комунальних послуг. Вказує на вчинення відповідачем тиску на позивача, що підтверджується матеріалами кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України порушеного за заявою [PERSON] Повідомила про роботу позивачки в ПАТ "ДМКД" до 2012 року та її подальшу роботу приватним підприємцем в орендованому приміщенні по [ADDRESS], де надавались послуги перукарні та манікюрного кабінету. На її думку обставини здійснення відповідачем ремонту в квартирі не підтверджені жодними доказами. Вважає, що в діях відповідача вбачаються корисливі мотиви щодо заволодіння квартирою позивача. Приймаючи до уваги систематичне порушення відповідачем правил співжиття з позивачем, безрезультатність заходів запобігання та громадського впливу на [PERSON] , наявну загрозу позивачу з боку відповідача, просила суд задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі. 03.10.2016 року представником відповідача за первісним позовом - [PERSON] були подані письмові пояснення до заперечень проти позову (а.с. 195-199), згідно яких вона вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] , а позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх доводів [PERSON] зазначено, що твердження позивача щодо порушення відповідачем правил співжиття та унеможливлення проживання з ним не підтверджені належними доказами. Жодних заходів впливу до відповідача не застосовано. Таким чином позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та виселення з нього, є на її думку необґрунтованими, а позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними та також не обґрунтованими. У цивільній справі призначалася судова оціночно-будівельна експертиза та на час проведення експертизи зупинялося провадження у справі. 08 квітня 2019 року представником відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON]. була надана суду заява про зміну зустрічного позову, в якій він просив: визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні 27.05.2019 року суд ухвалив відмовити в прийнятті до розгляду вказаної заяви представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] , оскільки в ній, після початку розгляду цивільної справи по суті, заявлялося про зміну предмета позову. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримувала позов та пояснила, що у 2001 році батьки купили їй квартиру, де вона почала жити зі своїм сином. Пізніше почала зустрічатися з відповідачем, потім прописала його у квартирі. У них з відповідачем народилася донька, але через зраду відповідача шлюб було розірвано. У шлюбі відповідач її бив і ображав, останній раз побив її 1 січня 2015 року, коли ця справа була в суді. Після цього вона залишила квартиру і переїхали жити до батьків. На теперішній час вона не має доступу до квартири, не має можливості забрати свої речі зі своєї квартири, забрала лише холодильник. За квартиру ніхто не платить, маються борги за ці роки. Визнала обставини здійснення ремонту в обсязі, який зазначений відповідачем, але вказує, що у 2010 році продала батьківську спадкову дачу за 7000 доларів США. Частково ці кошти вони з відповідачем витратили на меблі і поліпшення квартири, а залишок грошей відповідач забрав собі на автомобіль. За її заявами про заподіяння їй тілесних ушкоджень відносно відповідача проводилися відповідні перевірки, але вона не проходила СМЕ, у зв`язку з чим справи закривались і поліцейські обмежувались лише профілактичними бесідами з відповідачем. Останній раз після побиття в січні 2015 року, після проходження судової медичної експертизи прокурор запропонував їй закриту справу щоб не позбавляти відповідача волі, на що вона погодилась. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримала первісні позовні вимоги, заперечувала проти задоволення зустрічного позову, вказувала, що позивач була у попередньому шлюбі до 14.12.1999 року. 02.10.2001 року батьки купили [PERSON] квартиру по [ADDRESS] . В 2001 році позивач тільки познайомилась з відповідачем, а зустрічатися вона почали періодично в 2002 році. У 2003 році сторони почали разом мешкати в квартирі позивачки. 25.08.20006 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню доньку. 11.10.2013 року шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу відповідач бив позивачку, через що вона була вимушена виїхати з власної квартири з донькою, а відповідач залишився одноособово там мешкати, при цьому не сплачував комунальні послуги за квартиру. Відповідач на період знайомства та початку проживання з позивачкою перебував у іншому шлюбі, який розірвав у 2003 році. Придбані в квартиру меблі, кондиціонер та інші речі вважає предметом домашнього вжитку, що не є невід`ємними частинами квартири. У зв`язку з неправомірною поведінкою [PERSON] відносно [PERSON] , працівниками поліції проводилися з ним бесіди, але адміністративні чи кримінальні справи відносно нього не відкривались. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] не визнав первісний позов, підтримував свій зустрічний позов та пояснив, що їх з позивачем стосунки почалися у 1998 році. Спільно вони почали жити з батьками позивача у 1998 році в їх квартирі по [ADDRESS] . Батькам позивача на ДМК в той час затримували заробітну плату, яку вони потім отримали однією сумою. За 500 дол. США, о дали його батьки, та за 1000 доларів США, які дали батьки позивачки, а всього за 1500 доларів, вони придбали спірну квартиру, але в договорі купівлі-продажу вказано, що квартиру куплена за 2000 грн. Після покупки квартири протягом 6 місяців він прописався в квартиру. Квартиру була пуста, не жила, текли стеля та лоджія, були відсутні міжкімнатні двері, протікали крани, були старі труби. Погоджується з тим, що розірвав шлюб з попередньою дружиною вже після придбання квартири. Вказує, що гроші від його батьків в сумі 500 дол. США передав його брат, який може це підтвердити. Позивач подавала на нього 5 разів заяви у поліцію, але всі справи були закриті. Коли позивач виселилася з квартири то забрала все, що бажала. Зараз він мешкає в квартирі сам, сплачує комунальні послуги. Документи на квартиру знаходяться у позивача. В квартирі були відновлені стіни, які штукатурили, клеїли шпалери; переробили та утеплили підлогу в кухні й залі, вставили дерев`яні двері, замінили вікна на металопластикові, а в кухні вставили дубове вікно; утеплили фасад, встановили в кімнатах кондиціонери; придбали вбудовані меблі в кухні, коридорі та залі; повністю замінили сантехніку та здійснили ремонт у ванній і туалеті. [PERSON] не працювала, ремонт здійснювали за його кошти робітниками [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] підтримав зустрічні позовні вимоги, вважає їх обґрунтованими, надав пояснення аналогічні тим, що надавав [PERSON] , просив суд задовольнити зустрічний позов і відмовити у первісному позові. В судових дебатах, вказував, що сторони разом працювали в ДМК, познайомилися у червні 2001 року, почали спільно жити в жовтні 2001 року та купили квартиру. Оскільки [PERSON] перебував у шлюбі з іншою жінкою, договір на купівлю квартири оформили на ім`я позивача. [PERSON] позичив у батьків 500 доларів США, які добавив позивачу на покупку квартиру. Вказані у висновку експерта ремонтні роботи були здійснені за кошти відповідача. Вартість квартири після ремонту збільшилась на 35%. Гроші, що заробляв [PERSON], у тому числі зароблені за кордоном, вкладалися в ремонт квартири. Поки відповідач працював за кордоном, позивач йому зраджувала, через це були сварки між сторонами. Документів про притягнення відповідача до відповідальності у сторони позивача відсутні. Свідок позивача [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що позивачка є її двоюрідною сестрою, вона також знайома з відповідачем. Батьки позивача працювали в ДМК та при звільнені отримали по 5 окладів. Як їй відомо зі слів дядька [PERSON] (батька позивача), за ці гроші та гроші запозичені у [PERSON] вони купили позивачці квартиру. На той час позивачка не була знайома з [PERSON]. [PERSON] погано відносився до сестри, бив її, принижував, знущався. 15 січня 2015 року в квартирі позивачки вона з донькою були свідками того, як [PERSON] погрожував позивачці та синові, а коли вони пішли з квартири побив позивачку. Батько позивача, а її дядько помер у 2002 році, а мати у 2006 році. Дачу батьків успадкувала позивач та за ініціатив [PERSON] продали її за 7000 доларів США, частину грошей вклали в ремонт квартири позивача, а іншу частину забрав собі [PERSON] . Свідок позивача [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що в 2001 році батько позивача звертався до нього для позики грошей в сумі 1200 доларів США, які він надав останньому. Через деякий час батько позивача повідомив, що за ці гроші купили дочці квартиру. Через 2-3 місяця батько позивача зняв кошти з депозитного рахунку, який закінчився і розрахувався з ним повністю. Приблизно через місяць в куплену квартиру позивач [PERSON] заселилась з сином. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що позивач є його мамою, а відповідач вітчимом. У 1998 році мати розлучилась з його батьком. У 2001 році, коли йому було 9 років, батьки матері купили за власні кошти квартиру по [ADDRESS] . Спочатку він з матір`ю проживали в придбаній квартирі вдвох. У 2002-2003 роках він познайомився з вітчимом [PERSON] - відповідачем у справі. З 2004 року вітчим почав жити з ними. В 2005 році мати з вітчимом зареєстрували шлюб. У 2010 році він вступив до Хіміко-технологічного Університету у м. Дніпро та приїжджав до матері на вихідні. З вітчимом у нього склалися складні стосунки, вітчим його не поважав, не приділяв йому уваги не цікавився його життям та попрікав матір. Мати постійно плакала від вітчима, який кричав на неї, матюкався, знущався. Сестра була поруч з мамою, просила [PERSON] не чіпати матір. У 2014 році він бачив, що мати була в синцях. [PERSON] зайняв сам одну кімнату, постави там замок, а в іншій кімнаті вони з матір`ю жили в одній кімнаті. Вітчим погрожував їм щоб до його кімнати не ходили. Були випадки, коли вн будив їх вночі і знущався над ними. Коли справа була в суді, вітчим побив матір. На початку 2015 року він з другом забрали речі мами з квартири і вони переселилися до квартири батьків матері по [ADDRESS] . У 2014 році мати через знущання вітчима хотіли виплинути з вікна, а він, свідок, затягнув її назад до квартири, Вітчим в цей час сміявся з матері. У 2010 році мати продала дачу і частину грошей витратили на ремонт квартири: поставили вікна, купили вбудовані меблі, придбали побутову техніку, поклали лінолеум, поміняли сантехніку, поклеїли шпалери. Мати неодноразово викликала поліцію, у неї були тілесні ушкодження, поліція неодноразово попереджувала відповідача, але вітчим записував прізвища поліцейських і погрожував поліцейським. Підстави закриття кримінальних справ на вітчима йому невідомі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що позивач [PERSON] її тітка. У 2001 році мати [PERSON] отримала гроші при виході на пенсію, і батьки позивача вирішили придбати [PERSON] квартиру. Частину грошей вони позичили у друга батька позивача. В жовтні 2001 року батьки позивача купили квартиру, яка була придатна для проживання, в ній тільки переклеїли шпалери. У 2002 році їй стало відомо, що позивачка зустрічається з [PERSON] , який був у шлюбі. [PERSON] просив прописати його в квартирі, бо це йому було потрібно для працевлаштування. Мати [PERSON] була проти прописки, але позивачка прописала його. Після розлучення у 2004 році відповідач почав проживати з позивачкою та в 2005 році вони зареєстрували шлюб. У 2010 році за ініціативою [PERSON] позивачка продала батьківську дачу, а гроші вони витратили на ремонт квартири. У 2013 році [PERSON] зрадив позивачку і вона подала на розлучення. Стосунки у між ними були напружені. Відповідач забороняв позивачці спілкуватися з нею - свідком і її матір`ю та іншими родичами. Позивачка жалілася, що відповідач кричав на не, застосовував фізичну силу, ображав її. У 2013 році вони розлучилися, але відповідач не пішов з квартири, а навпаки робив життя позивачки нестерпним. Після звернення позивачки до суду, 15 січня 2015 року, коли вона з матір`ю були у неї в квартирі, відповідач прийшов додому в ярості, кричав на позивачку, погрожував фізичною розправою її синові. Вони з матір`ю пішли з квартири, а через час позивачка зателефонувала їм і повідомила, що відповідач побив її. Спільна донька сторін [PERSON] , боялася підвищеного голосу відповідача. Відповідач погрожував позивачці забрати у неї дитину. Свідок відповідача - [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що він є братом відповідача. У 1998-1999 роках брат з позивачкою зустрічались і жили без реєстрації шлюбу в квартирі батьків позивача. Батьки позивачки запропонували в складчину купити квартиру сторонам, пропонували добавити їм 500 доларів США, що відповідало 1/3 частині квартири. Відповідач взяв 500 доларів США у батьків, ці гроші він особисто передавав відповідачу біля БТІ в день покупки квартири 02.10.2001 року. Квартира була в поганому стані, текли стеля, балкон, труби, не було розеток. Вселилися сторони в квартиру через тиждень бо чекали виїзду попередніх власників. В квартирі робили ремонт, штукатурили стіни, клали кахель на підлогу в туалеті і ванній кімнаті, поміняли вікно на кухні на дерев`яне. Приблизно у 2008 році замінили всі вікна та міжкімнатні двері в квартирі, оздоблено балкон, куплялися меблі в 2010 році. Кухню робили в 2006-2008 рр. Після розлучення [PERSON] дзвонила їх матері, казала, що вся в крові. Мати зателефонувала сину [PERSON] з питанням, що сталося, але він повідомив, що все в них в порядку. Меблі в квартиру заносили він з однокласниками. Брат працював у Чехії з вересня 2013 року по грудень 2013 року. В 2015 році двічі їздив працювати до Чехії . Стосунки у сторін були нормальні. В поліцію позивачка зверталася через квартиру. [PERSON] живе в квартирі своїх батьків. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу квартир від 02 жовтня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є власником квартири [ADDRESS] нині [ADDRESS] ), житловою площею 28,4 кв.м.(а.с.8 т.1). 07 травня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та вона змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинстка від 11 жовтня 2013 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10 т.1) Сторони у справі мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11 т.1) Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, та згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.01.2015 року з відповідача по справі на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1200 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.01.2015 року про стягнення аліментів у справі № 209/5992/14-ц (т. 1, а.с. 91). Від попереднього шлюбу позивач має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На момент подання позивачем первісного позову (13.11.2014 року) сторони з дітьми були разом зареєстровані і мешкали в квартирі за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї ТОВ «Інфо-Ком» № 000598573 (а.с. 12). Після 15 січня 2015 року, сторони разом не мешкають. Відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS] а позивач з дітьми мешкає в квартирі [ADDRESS] , що визнано сторонами у справі та підтверджується показаннями свідків. На теперішній час питання вільного володіння, користування та розпорядження квартирою по [ADDRESS] , між сторонами не вирішено, що зумовило їх звернутися до суду. Як встановлено судом зі змісту заяв сторін по суті справи, поданих ними за весь час розгляду справи з 13.11.2014 року по 08.04.2019 року, з пояснень сторін та їх представників і свідків в судових засіданнях, позиції сторін щодо заявлених ними первісного та зустрічного позовів, зводяться до наступного. Позивач за первісним позовом, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою по [ADDRESS] , зняти відповідача з реєстраційного обліку в цій квартирі та виселити його з цієї квартири, а також стягнути з відповідача на її користь завдану його неправомірними діями моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 10000 грн. Аргументуючи свої доводи за первісним позовом, позивач вказує на такі обставини: - придбання нею власної квартири по [ADDRESS] за особисті грошові кошти та кошти своїх батьків; - відмову відповідача після розірвання шлюбу знятися з реєстрації в її квартирі в добровільному порядку та не можливістю для неї вирішити це питання самостійно без згоди відповідача; - систематичне порушення відповідачем правил співжиття з нею в її квартирі по [ADDRESS] ; - вчинення відповідачем щодо неї психологічного та фізичного насилля, погрожування фізичною розправою. - безрезультатність заходів впливу на [PERSON] , Також, позивач за первісним позовом повністю заперечує вказані у зустрічному позові обставини спільного придбання з [PERSON] спірної квартири в період їх сумісного проживання та здійснення [PERSON] ремонту квартири на суму, що перевищує її вартість. Заперечує обставини надання матеріальної допомоги [PERSON] після розлучення та оплату ним комунальних послуг за її квартиру. [PERSON] за своїм зустрічним позовом, заперечує проти зняття його з реєстрації в спірній квартирі по [ADDRESS] , вважає цю квартиру спільним майном подружжя та просить суд визнати за ним і відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS] у рівних частках по 1/2 частині за кожним. Свої доводи аргументує наступними обставинами: - квартира по [ADDRESS] була придбана сторонами в період їх спільного проживання за їх спільні кошти, в договорі купівлі-продажу вказано, що квартира куплена за 2000 грн., але реально вона куплена за 1500 доларів США, з яких його частка внеску на придбання квартири становить 500 доларів США, які він запозичив у батьків, а інша частка коштів в сумі 1000 доларів США, що була надана позивачу батьками, внесена [PERSON] ; - за час спільного проживання та знаходження у шлюбі з [PERSON] , він здійснив ремонт, який перевищує вартість квартири, а тому вважає, що має право на 1/2 частку спірної квартири; - під час роботи за кордоном він матеріально допомагав сім`ї та надавав кошти на сплату комунальних послуг [PERSON] ; Первісні позовні вимоги позивача, відповідач не визнає повністю, вважає їх не обгрунтованими та не доведеними, наголошуючи на відсутності обставин передбачених ст. 116 ЖК УРСР для його виселення і подальшого зняття з реєстрації в квартирі. Згідно частини 1 статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відтак, право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. В пункті 17 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" (з наступними змінами і доповненнями від 10 березня 1989 року N 2, від 25 грудня 1992 року N 13, від 25 травня 1998 року N 15) було роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як встановлено судом, під час розгляду справи [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б обумовили для [PERSON] настання наслідку у вигляді виселення його із спірного жилого приміщення. Так, матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується, що між сторонами склались неприязні стосунки. [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції з приводу протиправної поведінки [PERSON] Згідно висновку за матеріалами ЖЄОЗПВКП від 02.08.2014 року [PERSON] зверталася з заявою до Дніпровського РВ, в якій просила ОВС прийняти заходи до колишнього чоловіка [PERSON] , з яким на побутовому грунті виникають конфлікти в ході яких виражається грубою нецензурною лайкою на її адресу та причиняє фізичного болю. Останій раз конфлікт був 21.97.2014 року о 20.00 годині. В ході розгляду матеріалів було встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мешкають за однією адресою. Між ними на побутовому грунті виникають конфлікти. Як пояснив [PERSON] заходи фізичного впливу до [PERSON] він не застосовував. З гр. [PERSON] проведено профілактичну бесіду про недопущення правопорушення та роз`яснена йому відповідальність (а.с. 15 т.1). Згідно постанови слідчого Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ про закриття кримінального провадження від 26.11.2013 року, 03.11.2013 року від чергового Дніпродзержинського МУ надійшло повідомлення про те, що [PERSON] завдав тілесних ушкоджень [PERSON] . [PERSON] до відділення СМЕ не зверталася та звертатися не збирається. Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за 312013040790003411 від 04.11.2013 року закрите у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с.16 т.1). [PERSON] 16.01.2015 року зверталася з заявою до начальника Дніпродзержинського МУ про побиття її 15.01.2015 року [PERSON] (а.с.57 т.1). За вказаною заявою 17.01.2015 року відомості були внесені до ЄРДР за № 12015040790000133 за правовою кваліфікацією - ст. 125 ч.1 КК України (а.с.110 т.1). Згідно висновку судово-медичного експерта №46 від 19.01.2015 року у [PERSON] були виявлені пошкодження у вигляді синців на обличчі, нижніх кінцівках які відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.58 т.1). Постановою слідчого СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ від 02 квітня 2015 року за відсутністю в діяннях складу злочину було закрите кримінальне провадження внесене 17.01.2015 року в ЄРДР за № 12015040790000133 за заявою [PERSON] про побиття її 15.01.2015 року [PERSON] (а.с.85,107-114 т.1). Проте, лише самі звернень до органів поліції (міліції), внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення відносно [PERSON] та подальше закриття кримінальних проваджень за відсутності в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, не можуть вважатися доказами вчинення протиправних дій [PERSON] за відсутності відповідного вироку суду у кримінальному провадженні чи постанов у справах про адміністративні правопорушення, де було б доведено його вину та притягнуто його до відповідної відповідальності. Відтак, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, якими визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, суд вважає не доведеними обставини вчинення [PERSON] систематичного порушення правил співжиття, а також того, що до нього вживалися заходи попередження, які не дали позитивних результатів. З цих підстав, посилання [PERSON] та її представника на обставини наявності між сторонами конфлікту у стосунках та не ведення ними спільного господарства після розірвання шлюбу не є підставами за якими відповідач, який набув права користування житловим приміщенням втрачає таке право. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виселення [PERSON] з займаного жилого приміщення - квартири по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Твердження позивача за первісним позовом та її представника про те, що [PERSON] як власник квартири має беззаперечне право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а [PERSON] таке право порушує, що підлягає судовому захисту, є необґрунтованим, оскільки [PERSON] вселився у спірне жиле приміщення на законних підставах у 2002 році, більше 15 років там мешкав і здійснював поліпшення житлових умов, в добровільному порядку з нього не виселявся, систематичного порушення ним правил співжиття чи застосування до нього заходів впливу, судом не встановлено, а сам факт розірвання шлюбу між сторонами не може свідчити про наявність підстав для виселення [PERSON] Відтак, з урахуванням норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем за первісним позовом не позбавляє [PERSON] права на користування жилим приміщенням у квартирі по [ADDRESS] . При цьому, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що орган реєстрації це - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного вбачається, що законом передбачено відповідну процедуру зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням, зокрема і шляхом виселення, при цьому суд не може перебирати на себе функції установ, уповноважених державою на здійснення відповідних дій. Тобто, після набрання судового рішення законної сили, власник житлового приміщення має право звернутись з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа. Відповідно до вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині зняття відповідача за первісним позовом з реєстрації у місці проживання за адресою: [ADDRESS] , також необхідно відмовити. З урахуванням того, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в сумі 10000 гривень є похідною від вимог про його виселення та зняття з реєстраційного обліку, у задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] , суд встановив, що до одруження сторін кожен з них раніше перебував у шлюбі. Позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] до 14.12.1999 року (т.1 а.с. 90), а відповідач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] до 13.04.2004 року (т.1 а.с. 219-221). Позивач та її син [PERSON] зареєструвались в квартирі [ADDRESS] 23 жовтня 2001 року, що підтверджується особистим рахунком на квартиру № [NUMBER] (т.2 а.с. 65). Як вбачається з копії паспорта [PERSON] (т.1 а.с. 35 оберт) та особистого рахунку на квартиру № [NUMBER] (т. 2 а .с. 65), у квартирі [ADDRESS] він був зареєстрований 09.04.2002 року, а 07 травня 2005 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Факт сумісного проживання сторін у 2001 році однією сім`єю як чоловіка та дружини в судовому засіданні не встановлено, і це не має юридичного значення для визнання придбаної [PERSON] 02 жовтня 2001 року квартири спільною сумісною власністю, оскільки в ст. 74 СК України передбачено: «Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на прав спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь якому шлюбі і між ними склалися установлені відносини, що притаманні подружжю. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України (роз`яснення пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Отже, до спірних правовідносин щодо поділу майна, яке набуто сторонами до 01 січня 2004 року необхідно застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України. Згідно зі статтею 22 КПШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Суд вважає недоведеними твердження [PERSON] про те, що ним надавалися 500 доларів США [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] . При ухваленні рішення суд вважає недостовірними та не приймає до уваги показання свідка [PERSON] , який є братом [PERSON] , відносно сплати [PERSON] 500 доларів на придбання квартири, оскільки вони спростовуються показаннями свідків [PERSON] ,. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Як вбачається з договору купівлі-продажу від 02.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є., реєстровий № 1077 (а.с. 8), позивач [PERSON] , яка не перебувала в шлюбі, одноособово придбала квартиру [ADDRESS] . Обставини придбання квартири по [ADDRESS] за кошти батьків позивача з оформленням її на [PERSON] 02 жовтня 2001 року, підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] ,. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Отже, суд вважає доведеним факт придбання [PERSON] 02.10.2001 року в особисту приватну власність, за кошти своїх батьків, до реєстрації шлюбу з [PERSON] , квартири [ADDRESS] . Факт здійснення ремонту квартири [ADDRESS] в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] та об`єми виконаних ремонтних робіт визнавався ними в судовому засіданні, та підтверджувався допитаними в суді свідками. Вартість проведених ремонтних робіт у квартирі по [ADDRESS] , встановлена судом за висновком судової оціночної-будівельної експертизи № 573/574-18 від 22.01.2019 року (т.2 а.с. 115-138), згідно якого ринкова вартість квартири без врахування ремонтних робіт становить 285548,00 гривень, вартість ремонтних робіт виконаних у період шлюбу становить 99986,00 гривень, чим збільшено вартість квартири на 35 %, яка з урахуванням ремонтних робіт оцінюється експертом в 385534,00 гривень. Наданими [PERSON] письмовими доказами щодо її працевлаштування та джерел доходів (а.с. 94-95, 96-97, 98, 170, 171), щодо сплати нею комунальних послуг за квартиру по [ADDRESS] в період з 2012 по 2019 року згідно квитанцій (т.1 а.с. 17-19, 99-101), підтверджуються наявність у неї доходів у вказаний період, що спростовує твердження відповідача [PERSON] про його одноособову участь в здійсненні ремонту квартири. При ухваленні рішення суд враховує також пояснення позивача та показання свідків про те, що на ремонт квартири витрачалися кошти отримані [PERSON] від продажу дачі, що залишилася їй після смерті її батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування передбачених частиною 1 статті 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Якщо вартість майна дійсно збільшилась з моменту його придбання, то позивачу слід довести, що майно суттєво збільшилось у своїй вартості саме внаслідок здійснення суттєвих покращень в період шлюбу, переобладнання та ремонтних робіт, а не за рахунок тенденції до загального подорожчання об`єктів нерухомості. У своєму зустрічному позові, [PERSON] , фактично порівнює вартість квартири станом на 2001 рік та її ринкову вартість на даний час, замість того щоб порівнювати вартість квартири на час розгляду справи з ремонтом та без ремонту, як це було встановлено висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 573/574-18 від 22.01.2019 року. Як вбачається із зустрічної позовної зави та висновку судової оціночно-будівельної експертизи, будь-яких переобладнань та добудов, внаслідок яких змінилася б сама квартира як об`єкт, наприклад, була б збільшена її площа, тощо, не відбулось. Меблі, в тому числі і вбудована, та побутова техніка помилково включені в зустрічному позові у вартість квартири, оскільки не являються її невід`ємною частиною. Згідно висновку оціночно-будівельної експертизи № 573/574-18 від 22.01.2019 року (а.с. 116-137 т.2) вартість квартири [ADDRESS] в результаті її ремонту в період шлюбу сторін збільшилася на 35 відсотків. Якщо прийняти до уваги, що на ремонт квартири витрачалися спільні кошти сторін, то за рахунок коштів [PERSON] вартість квартири збільшилася на 17,5 відсотків. Вказане не дає підстав, відповідно до ст. 62 СК України, для визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю сторін та визначення за ними часток у праві спільної власноті. З урахуванням викладеного вище, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою судом в задоволенні первісного та зустрічного позовів, судові витрати понесені сторонами у справі відносяться за їх рахунок та стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed