Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

10 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про відшкодування шкоди. Під час слухання справи як треті особи було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Вієнна Іншуранс Груп». В позовних вимогах [PERSON] з врахуванням заяви від 28.02.2017 року просить: стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду в розмірі 44 503,10 грн., стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь майнову шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць О.Теліги та Мельникова в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Хюндай», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено обидва автомобілі, а пасажир автомобіля «Хюндай» отримала тілесні ушкодження. За даною дорожньо-транспортною пригодою було розпочато кримінальну справу, а потім внесена інформація до ЄДРДР в зв'язку з набранням чинності новим КПК України. Постановою слідчого закрито провадження у справі та не встановлено вину жодного учасника дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON], як зазначено в позовній заяві, є власником автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER] та внаслідок пошкодження автомобіля йому спричинена матеріальна шкода. В межах кримінальної справи проводилась автотоварознавча експертиза та було визначено розмір майнової шкоди 92 702,79 грн., проте [PERSON] здійснив ремонт автомобіля та фактично витратив суму 94 503,10 грн., а тому на підставі статті 22 ЦК України звернувся до суду із зазначеним позовом. Крім того позивач зазначає, що оскільки цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», тому страхова компанія має виплатити [PERSON] 50 000,00 грн. Як зазначає [PERSON] в даній дорожньо-транспортній пригоді вина водія [PERSON], яка доводиться висновком експерта, тому саме він має відшкодувати матеріальні збитки. Протокольною ухвалою суду від 28.02.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Під час слухання справи як третю особу по зустрічному позову було залучено Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Вієнна Іншуранс Груп». В зустрічному позові [PERSON] просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 60 750,00 грн. відшкодування майнової шкоди. Зустрічні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що судовим експертом [PERSON] було проведено експертне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди та встановлено, що в даній дорожньо-транспортній пригоді винен водій [PERSON], який керував автомобілем «Мерседес», державний номер [NUMBER] та власником якого є [PERSON], тому [PERSON], як власник автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] вважає, що [PERSON], як власник автомобіля має нести відповідальність за пошкодження майна [PERSON] в розмірі 60 750,00 грн. сплачених за ремонт автомобіля. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Також представник заперечив проти задоволення заявлених зустрічних вимог, оскільки в даній дорожньо-транспортній пригоді наявна вина водія [PERSON] [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що не встановлено вини жодного із учасників дорожньо-транспортної пригоди, в постанові слідчого зазначено, що в діях обох водіїв не вбачається протиправних дій внаслідок яких транспортні засоби отримали механічні пошкодження. З висновку автотоварознавчої експертизи вбачається, що відновлення автобуса є економічно недоцільним, а тому у випадку, якщо [PERSON] бажає отримати відшкодування збитку в розмірі 92 702,79 грн., то він має віддати автобус [PERSON] Крім того, [PERSON] не взяв до уваги що наїзд водія на електроопору стався не внаслідок дій [PERSON], а тому відповідальність за вказані пошкодження слід покласти на водія автобуса [PERSON] Крім того, оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на день пригоди була застрахована, тому в межах суми визначеної полісом саме страхова компанія має нести відповідальність. Представник ПрАТ СГ «ТАС» в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що ним не надано доказів встановлення судом вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності, а тому страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування. Крім того представник просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» в судове засідання не з'явився, направив до суду пояснення в яких просить слухати справу у відсутність їх представника та зазначає, що страхувальник [PERSON] є потерпілим в даній дорожньо-транспортній пригоді, а [PERSON] - винуватий, а тому оскільки у [PERSON] не виникла цивільно-правова відповідальність перед [PERSON], то відсутні правові підстави для відповідальності ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому у відповідності до положень статті 169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних вимог та відмову в задоволенні зустрічних вимог за наступних підстав. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України). Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено в судовому засіданні, автобус «Мерседес», державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль «Хюндай» державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що 09.06.2012 року приблизно о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць Мельникова та О.Теліги в м.Києві трапилося зіткнення маршрутного автобусу «Мерседес», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по вул.О.Теліги зі сторони вулиці Дорогожицької та автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по вулиці Мельникова зі сторони вулиці Оранжерейної. Постановою начальника відділення СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві від 25.11.2014 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В постанові зазначено, що в ході досудового розслідування в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] не виявлено однозначних порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв'язку із виникненням даної ДТП та відповідно до яких можна було б стверджувати, що ДТП трапилась з вини когось одного з вказаних водіїв. Постанова не оскаржувалась та судом чи прокурором не скасована. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та постанови, слідчий не направляв матеріали до ДАІ (на той час) для складання протоколу про притягнення одного з водіїв чи обох до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України внаслідок яких були пошкодженні автомобілі. Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснює, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Отже, оскільки в межах кримінального провадження органом досудового розслідування не встановлено вини жодного з водіїв, проте настали наслідки порушення ПДР України - пошкодження автомобілів, суд має в межах даного цивільного провадження встановити особу, яка порушила ПДР України внаслідок чого були пошкодженні автомобілі. В межах кримінального провадження та даної цивільної справи була проведена експертиза та експерти надали висновок, що в даній дорожній обстановці дії водія [PERSON] регламентуються вимогами пункту 12.3 ПДР України та в діях водія не встановлено невідповідностей вимогам зазначеного пункту ПДР України. Подальші дії водія [PERSON], а саме наїзд на електроопору, експертом не оцінюються, оскільки подальші дії водія [PERSON] після зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номер [NUMBER] залежали лише від психофізіологічних якостей водія, набутих ним навиків по керуванню транспортним засобом, професійної майстерності, можливості здійснення необхідних дій в екстрених ситуаціях тощо, тобто вирішення цього питання виходить за межі компетенції експерта-автотехніка. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] [PERSON] регламентуються вимогами пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України та в діях водія [PERSON] вбачається невідповідність дій зазначеним пунктам. Крім того, висновком встановлено, що в дорожній ситуації водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання пунктів 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України, водій автобуса [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Хюндай» шляхом застосування екстреного гальмування. Експертом, як вбачається з висновку, перевірялись пояснення обох учасників пригоди та було встановлено, що показання водія [PERSON] з технічної точки зору є технічно неспроможними; водночас пояснення водія [PERSON] суперечностей технічного характеру не мають і тому прийняті експертом для подальшого дослідження. Експертом встановлено, що водій автомобіля «Хюндай» виїхав на перехрестя на червоне світло світлофора, а водій автомобіля «Мерседес» відповідно на зелене. Також експертом проаналізовані свідчення свідка [PERSON] та зроблено однозначний висновок, що його пояснення є технічно неспроможними. Крім того, в судовому засіданні судом оглядався відеозапис дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 8.7.3 ПДР України визначає, які сигнали світлофора мають значення. Зокрема, а) зелений дозволяє рух; б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора. Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу; ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі; з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками). У відповідності до п.8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Водночас п.12.3 ПДР України визначає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Отже, враховуючи висновки експертів, оглянуте відео з місця пригоди, пояснення учасників дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що внаслідок порушення водієм [PERSON] п.8.7.3е та 8.10 ПДР України настала зазначена дорожньо-транспортна пригода. Суд не може взяти до уваги висновок, який був складений судовим експертом [PERSON], оскільки він проведений за відсутності всіх матеріалів цивільної справи та кримінального провадження, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому наданий висновок вважати обґрунтованим та повним відсутні підстави. На підставі постанови слідчого в рамках кримінального провадження було проведено автотоварознавчу експертизу згідно з висновком якої вартість матеріального збитку, завданого власнику автобуса «Мерседес», державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 09 червня 2012 року складає 92 702,79 грн. Проте також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] відновив пошкоджений автомобіль та сплатив 94 503,10 грн., що підтверджується товарно-касовим чеком за ремонт автомобіля. В судовому засіданні не було надано доказів на спростування зазначеної суми на здійснення необхідного відновлювального ремонту автомобіля. А тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 44 503,10 грн. Як встановлено в судовому засіданні, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Мерседес», державний номер [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно з полісом №АВ/0160271; цивільна відповідальність власника автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER] застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» згідно з полісом №АА/4514274. [PERSON] 13.06.2012 року повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надав заяву про настання події, поліс, копії паспорту, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля, копію документа, що посвідчує право водія керувати автомобілем та довідку ДАІ про обставини пригоди. Листом ПрАТ СГ «ТАС» відмовила представнику [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, оскільки [PERSON] перевищено термін подачі заяви про страхове відшкодування та не було надано документів, що визначають винну у скоєнні ДТП особу. Статтею 988 ч.1 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що представник [PERSON] під час розгляду справи в суді звернувся до ПрАТ СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно пункту 36.2 ст. 36 Закону, Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до положень ст.34 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. У відповідності до п.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, оскільки представник страхової компанії просив застосувати строки позовної давності, Законом чітко встановлено строк протягом якого особа має звернутись із заявою про виплату страхового відшкодування, [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення суми матеріальної шкоди з винуватої особи, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині позовних вимог до страхової компанії. Отже, оскільки суд не встановив в судовому засіданні порушення ПДР України з боку водія [PERSON] внаслідок яких автомобілі зазнали механічних пошкоджень, тому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Крім того, [PERSON] не надав суду доказів, що він сплатив суму 60 750,00 грн. за ремонт автомобіля. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial