Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

12.05.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 600грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та стягнення аліментів на період навчання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 400грн. щомісячно. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що 28.09.1996р. у Кумарівській сільській раді Первомайського району Миколаївської області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON], та [INFO] - дочка [PERSON]. Шлюбні відносини між ними припинені в 2015році через відсутність взаєморозуміння, що призводило до сварок в сім'ї. Вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно. На теперішній час відповідач проживає окремо. Дочка [PERSON], [INFO], проживає з нею та буде з нею проживати після реєстрації розірвання шлюбу. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Отже вона просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 600грн. щомісячно. Дочка [PERSON], [INFO], навчається на другому курсі денного відділення Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, отже потребує матеріальної допомоги. Термін закінчення навчання 30.06.2019 р. ЇЇ мати надає матеріальну допомогу, але цих коштів не вистачає, оскільки мати отримує невелику зарплату. Батько не надає їй допомогу, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки на період її навчання у розмірі 400 грн. щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити, залишити їй прізвище, яка вона обрала після реєстрації шлюбу, та розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення та просив розглядати справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.09.1996р. у Кумарівській сільській раді Первомайського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 04. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище "[PERSON]" на прізвище чоловіка - "[PERSON]" (а.с.5). Під час шлюбу [INFO] у них народилася дочка [PERSON] та [INFO] - дочка [PERSON]. (а.с 6). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені в 2015р. через відсутність взаєморозуміння, що було причиною сварок в сім'ї. На примирення позивач не згодна. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] проживають окремо один від одного. Дочка [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Дочка [PERSON] навчається на другому курсі денного відділення Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, термін закінчення навчання 30.06.2019 р. (а.с.9). Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Пунктом 2 статті 104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливо та наявні правові підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вимога позивача в частинні залишення прізвища «[PERSON]» відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зазначений обов'язок, згідно із засадами, вказаними у ч.6 ст. 7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначення розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно роз'яснень, вказаних у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р., обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Данні про те, що відповідач є непрацездатним чи має на утриманні інших осіб, у суду відсутні. Таким чином, враховуючи вище викладене, те, що відповідач не працює, отже регулярного постійного заробітку не має, визнав позов у повному обязі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, в силу вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір з оплати позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 640 грн. та в частині стягнення аліментів на період навчання понолітньої дитини в розмірі 640 грн.

Outcome: approved