Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до ПрАТ "Центральний гірничо -збагачувальний комбінат". В обґрунтування вимог посилається на те, що в періоди часу з 15.12.1968 року по 25.11.1980 року та з 15.01.1998 року по 30.04.2007 року перебувала зх. Відповідачем у трудових відносинах працюючи за професіями дозувальника, машиніста конвеєру дільниці приготування шахти фабрики огрудкування та 30 квітня 2018 року була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. В лютому 2018 року Позивачка дізналась про те, що при її звільненні з роботи підприємство зобовязано було виплатити їй одноразову допомогу відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди на 2007-2008 рр. у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат як працівниці, яка працювала на підприємстві більше ніж 20 років. Вважає, що відповідачем було порушено її трудові права та передбачені законом гарантії. Зазначила, що під час звільнення отримала одноразову вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку. Згідно здійсненого [PERSON] розрахунку відповідач повинен доплатити їй одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі двох середньомісячних заробітних плат що становить 5\~480 ,52 грн. , а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 квітня 2007 року по 30 квітня 2009 року у розмірі 67\~257, 88 грн. без урахування податків та інших обовязкових платежів. В ході розгляду справи представник позивачки [PERSON] [PERSON] декілька разів уточнював позовні вимоги. За останнім уточненням, наданим до канцелярії суду 07 листопада 2018 року представник позивача просить : -стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на користь [PERSON] невиплачену одноразову допомогу при виході на пенсію, належну при звільненні у розмірі 5\~276, 30 грн. без урахування податків та інших обовязкових платежів; - середній заробіток за час затримки розрахунку , за період з 30 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року у розмірі 56\~296, 84 грн. без урахування податків та інших обовязкових платежів. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі , призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 06 червня 2018 року розгляд справи відкладено на підставі письмової заяви представника відповідача. Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року розгляд справи було відкладено у звязку з необхідністю надання відповідачу часу для ознайомлення з уточненим позовом. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві на позов. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що дійсно відповідачем було порушено права [PERSON], однак заявлений позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи міститься трудова книжка позивачки [PERSON] із якої убачається, що вона дійсно перебувала з відповідачем у трудових відносинах в наступні періоди : -з 15 грудня 1968 року по 25 листопада 1980 року лаборантом, робітницею біля конвеєру та машиністом, машиністом кульового млина, помічником майстра дільниці, майстром цієї ж дільниці. Звільнена за власним бажанням. -з 15 січня 1998 року по 30 квітня 2007 року концентраторщіком, майстром дільниці. Звільнена за власним бажанням, у звязку із виходом на пенсію. На момент припинення трудових відносин [PERSON] з відповідачем, на підприємстві діяла Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки, яка поширювалася на всіх працівників ПАТ «ЦГЗК», які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання. Також окремими пунктами угоди обумовлені певні пільги для пенсіонерів, які оформляли пенсії на цих підприємствах, інвалідів праці та сімї працівника, загиблих на виробництві. Пунктом 6.1. розділу 6\~Угоди передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7.5 роки до 15 років\~середньомісячну заробітну плату, від 15 до 20 років\~двомісячної середньої заробітної плати, від 20 і більше років - трьохмісячної середньої заробітної плати. Угода підписана Міністром промислової політики України, [PERSON] Фонду державного майна України, [PERSON] Всеукраїнського обєднання обласних організацій роботодавців підприємств металургійного комплексу «Федерація металургів України» та іншими, від сторони ПМГУ головою Центрального комітету [PERSON]. В письмовому відзиві на позов, представником відповідача зазначено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2007 -2008 років передбачає виплату працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу у порядку, передбаченому колективним договором. Зазначив, що п.7.5. Колективного договору, укладеного між генеральним директором та спільним представницьким органом первинних профспілкових організацій ВАТ «ЦГЗК» на 2007 2008 роки дійсно передбачена гарантія виплати працівникам при виході на пенсію що відповідають умовам Галузевої угоди щодо стажу роботи та розміру одноразової допомоги, однак наголосив, що колективний договір передбачає умови непреривного стажу роботи працівника на підприємстві. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачка [PERSON] працювала на підприємстві з певним переривом , тому вважає, що підприємство не повинно нести зобовязання перед [PERSON] у даному випадку. \~ \~ \~ \~З позицією представника відповідача суд не погоджується, оскільки встановлено, що [PERSON] дійсно переривала стаж роботи на підприємстві, однак загальний має стаж роботи на підприємстві становить 20 років. Звільнилась з підприємства у першому півріччі 2007 року (30 квітня 2007 року). Так, Галузевою Угодою на 2007 2008 роки передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику підприємства одноразову допомогу, залежно від стажу без зазначення будь-яких інших умов. В даному випадку колективний договір на 2007 -2008 роки погіршує становище позивачки в порівнянні з умовами Галузевої угоди на 2007 2008 роки, в тому суд вважає, що слід керуватися умовами Галузевої угоди. Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників - є недійсними, заборонено включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України, а не Колективним договором. Суд вважає, що при звільненні з підприємства Відповідач зобов'язаний був виплатити [PERSON] одноразову допомогу при звільненні, у розмірі середньомісячної заробітної плати, оскільки [PERSON] пропрацювала на підприємстві 20 років. Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( Із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пункту 2 Порядку… передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна була бути проведена в день звільнення тобто 30.04.2007 року, заробітну плату слід брати за два останні місяці перед звільненням. \~ \~ \~ \~Позивачка не заперечує факт виплати їй одноразової допомоги при звільненні у розмірі одного розміру середньомісячної заробітної плати. На підставі зазначеного , недоплата допомоги має становити у розмірі ще двох середньомісячних заробітків. Відповідно довідки № 232 від 21 лютого 2018 року, виданої Відповідачем, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням з підприємства складала: лютий 2007 року\~ 2692, 45 грн., при цьому відпрацьовано 168 годин; березень 2007 року 3005,12 грн., відпрацьовано 172 годин. Середньогодинна заробітна плата Позивача становила 16 грн. 76 коп. Середньомісячна заробітна плата складала 2740,26 грн. Зазначені розміри було розраховано згідно постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. Отже, розмір недоплаченої [PERSON] одноразової допомоги згідно умов Галузевої угоди на 2007 2008 роки становить 5\~276,30 грн. (із розрахунку: 2\~740,26 х 2 = 5\~276,30 грн.) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею 47 КЗпП України встановлений обовязок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при винесенні рішень. На підставі зазначеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню й вимоги [PERSON], в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 30.04.2007 року по 31 грудня 2008 року у розмірі 56\~296, 84 грн. виходячи із такого. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень [PERSON] та соціальної політики України про розрахунки норми тривалості робочого часу в період 2007-2009 роки кількість робочих годин затримки, за котрі підлягає стягненню середній заробіток, з 30.04.2007р. по 31.12.2008р. становить 3 359 робочі години, у тому числі: у 2007 році - 1348 робочих годин, а саме: травень - 151; червень - 159; липень - 176; серпень 175; вересень - 160; жовтень - 184; листопад - 176; грудень - 167. У 2008 році - 2011 робочих годин; Таким чином, розмір середнього заробітку затримки розрахунку з 30.04.2007р. по 31.12.2008р. становить - 56 296,84 грн., згідно розрахунку: 16,76 грн. * 4 013 роб. год. = 56 296,84 грн. де: 16,76грн. - розмір середньогодинної заробітної плати; Тобто, 3\~359 робочих годин у період часу з 30.04.2007 31.12.2008 - частковий термін часу затримки розрахунку при звільненні , за котрий стягується середній заробіток . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Стосовно твердження представника відповідача у відзиві щодо порушення [PERSON] строку позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами , слід зазначити, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про захист своїх порушених трудових прав та гарантій. Статтею 238 КЗпП України передбачено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Також, рішенням Конституційного Суду України 15.10.2013р. № 8-рп/2013 справа № 1-13/20123 надано тлумачення норми закону із оплати праці та застосування строків позовної давності, зокрема: «... у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто, у всіх випадках, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема,-й за час простою, який мав місце не з вини працівника, не залежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заперечення представника відповідача у відзиві стосовно вимог [PERSON] про стягнення з ПрАТ «ЦГЗК» сум вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки її виплати без урахування податків та інших обовязкових платежів заслуговують на увагу суду і тому у цій частині вимог слід відмовити [PERSON] у звязку з наступним. Розрахунок середнього заробітку суд проводить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до змісту п. 2 обчислення середньої заробітної плати працівника проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. А всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані , без виключення сум відрахувань на податки. \~ \~ \~ \~Щодо порядку нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку на доходи обов'язкових платежів з виплачуваних сум, та враховуючи норми п.п. 14.1.180 статті 18.1 ст.18 Податкового кодексу України, роботодавець, як податковий агент зобовязаний з доходу, що нараховується (виплачується) фізичній особі, нараховувати, утримувати чи сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. \~ \~ \~ \~Дохід у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку як заробітна плата за умови перебування такого платника у трудових відносинах з роботодавцем. При цьому, юридична особа має виконати усі функції податкового агента, встановлені Податковим кодексом. Згідно з п.18.2 ст.18 Кодексу податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обовязки, встановлені Кодексом для платників податків. Якщо рішення суду та виконавчий документ не буде передбачати, що стягнення здійснюється без утримання податків й інших обов'язкових платежів, це виключить можливість їх сплати за рахунок стягуваних сум, що суперечитиме вимогам Податкового кодексу України. \~ \~ \~ \~Згідно листа Державної фіскальної служби України від 22.01.2016 № l224/6/99-99-17-03-03-15, якщо сума з рахунка роботодавця у 2015 році на підставі рішення суду стягнуто на користь фізичної особи (працівника) суму середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні такої особи, то відповідальною собою щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору є податковий агент (роботодавець), який прирівнюється до платників додатку, має права, обовязки, встановлені Кодексом для платників податків. Крім того, зазначена позиція підтверджується також листом ГУ ДФС у м. Києві від 20.01.2016 року. \~ \~ \~ \~Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] як середній заробіток за час затримки при розрахунку, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки при розрахунку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку зменшується на суму податків і зборів.\~\~ Позивача відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки Позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати.\~\~\~\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial