Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду 27.11.2013 р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідач), в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - та зобов'язати УДМС України в Луганській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS], - є її особистої приватною власністю на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2008р.. Відповідач є її сином. Після купівлі квартири позивачка дозволила зареєструватися в ній відповідачеві, тому з 12.12.2008р. відповідач прописаний в цій квартирі. Натомість з квітня 2012р. відповідач не проживає в цій квартирі, не приймає участі у витратах, пов'язаних з її утриманням, що завдає позивачці складнощів, бо вона змушена сплачувати комунальні платежі хоча проживає в іншій квартирі. Відповідач проживає у будинку за адресою: [ADDRESS]. Тому позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Натомість визнання відповідачем всіх позовних вимог суперечить закону, оскільки порушує права третьої особи, а тому суд не приймає визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Обставини справи, викладені у позовній заяві сторони визнають, вони підтверджуються належними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Тож між сторонами виник спір щодо користування житловим приміщенням членом сім'ї власника цього житла, який регулюється Житловим і Цивільним кодексами України. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Стосовно обраного позивачем способу захисту його прав, як власника житла, шляхом покладення зобов'язання на УДМС України в Луганській області провести зняття з реєстрації відповідача за адресою, належного позивачці житлового приміщення, то суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 11.12.2003р. №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частиною 2 ст.7 ЗУ від 11.12.2003р. №1382-IV передбачено, що зняття з реєстрації проводиться в день звернення з такою заявою. Таким чином вимога про покладення зобов'язання на УДМС України в Луганській області провести зняття з реєстрації відповідача із зазначеної адреси є передчасною. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 229,40грн (а.с.1), тобто судовий збір за вимогу немайнового характеру. Враховуючи ту обставину, що позивачка заявила дві вимоги немайнового характеру, одна з яких не підлягає задоволенню, то судові витрати, понесені позивачкою, підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в розмірі 114,70 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial