Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до Управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького, в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору дарування № 613 від 02.03.1970 р., посвідченим нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори Галкіною О.К.; визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на земельну ділянку площею 0,0868 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) під номером [ADDRESS] , що належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 13.12.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1265. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що за договором дарування № 613 від 02.03.1970 року, посвідченим нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори Галкіною О.К. її батько - [PERSON] , подарував їй та її рідному брату [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] . Крім того, позивач через адвоката Російської федерації отримала офіційну інформацію від 06.06.2008 р. за № 28- ч з відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінськ про смерть мого брата (актовий запис №1901 від 19.11.2002 року), який помер [INFO] в м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російське федерації. Позивач вважає, що добросовісно володіє цим майном у відсутність власника та інших осіб, які б мали право на будинок, з 09.11.1997 року (смерті останнього з батьків) - протягом майже 15 років, у тому числі з 01.01.2001 року - протягом понад 12 років за правилами ст. 344 ЦК України про набувальну давність. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимог підтримав, надавши відповідну заяву. Представник відповідача до суду не з`явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи. Ухвалою судді від 18 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Управління комунальної власності Міської ради м. Кропивницького про визнання права власності залишено без руху. Ухвалою судді від 21 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.05.2021 року закрито підготовче засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що за договором дарування № 613 від 02.03.1970 року, посвідченим нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори Галкіною О.К. батько позивачки - [PERSON] , подарував їй та її рідному брату [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] /а.с. 3-4/. У вказаному будинку позивач прожила усе життя, з моменту народження і по теперішній час. Брат позивачки - [PERSON] виписався 20.09.1966 року з будинку та виїхав на роботу в Сахалінську область Російської Федерації, отримавши постійне місце проживання та громадянство Російської Федерації. Стаття 356 ЦК України визначає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 360 цього кодексу, власність зобов`язує. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. [PERSON] будь-яких розпоряджень щодо своєї 1/2 частини будинку іншим чином, ніж фактична передача її позивачу у володіння та користування не робив і з 1997 року ця частка будинку перебувала у володінні та управлінні позивача. Крім цього, позивачем була здійснена приватизація земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку (присадибної ділянки), загальною площею 0,0868 га. на праві спільної часткової власності відповідно до часток у праві власності на будинок, про що 13.12.1995 р. був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований за № 1265(а.с. 10 ). [PERSON] отримала офіційну інформацію від 06.06.2008 р. за № 28- ч з відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінськ про смерть брата - [PERSON] (актовий запис №1901 від 19.11.2002 року), який помер [INFO] в м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російське федерації. Відповідно до ст. ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Вищевказані положення знаходять своє відображення в пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 р. де зазначено, наступне: "При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності". Більш того, положення Цивільного процесуального кодексу України дають підстави стверджувати, що саме позивач має довести належними, допустимими та достовірними доказами вищевказані обставини. Враховуючи матеріали справи, зміст вищевказаних положень чинних нормативно правових актів України та судової практики в справах про захист права власності та інших речових прав, звертаємо увагу суду на те, що матеріали даної справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що позивач відкрито, безперервно на протязі десяти років володів та володіє даним майном. Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 p., відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже належним відповідачем у цивільному судочинстві та у справах про визнання права власності на майно за набувальною давністю, має бути попередній власник майна (його правонаступник) та/або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Позивач постійно проживає та зареєстрована у домоволодінні, на момент відкриття спадщини і на сьогоднішній день. Факт проживання, реєстрації, користування житлово-комунальними послугами свідчить про відкритість та безперервність володіння позивачем чужим майном, а саме 1/2 частиною вказаного домоволодіння, яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю. Таким чином, враховуючи наведені обставини, які підтверджені доказами у справі та встановлені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вказана позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати покласти на позивача по фактично понесенним витратам. На підставі викладеного та

Outcome: approved