overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач понад шість місяців не проживає у кімнаті [ADDRESS] , його особисті речі відсутні, що підтверджується актами про не проживання, у зв`язку з чим, просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування кімнатою [ADDRESS] . Представник позивача Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розглядати справу без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , Рішенням Дніпропетровської міської ради №53/28 від 14 листопада 2012 року передана на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс - 5». Згідно з довідкою № 680 від 09.06.2020 року, виданою КП « Жилсервіс-5» ДМР, в кімнаті № 503 в гуртожитку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та відповідач [PERSON] . З копії актів про не проживання в гуртожитку, складених комісією та затвердженого директором КП «Жилсервіс-5», вбачається, що відповідач в кімнаті № 503 в гуртожитку по [ADDRESS] не проживає понад шість місяців. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК України дозволяє визнати особу, яка відсутня понад 6 місяців такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Виходячи із вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідач зареєстрований у спірній кімнаті, але фактично не користується нею понад шість місяців, без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, для визнання його таким, щовтратив право користування кімнатою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 08 серпня 2018 року, від якого мають неповнолітню доньку. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. В заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти чого відповідачка не заперечила, погодилася на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2018 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , суд визначає з матір`ю, оскільки спору про це у сторін не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

у червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили, мешкають окремо, втратили почуття любові та поваги. Від шлюбу мають одну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою. Позивач, належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився. Надав заяву, в якій просив про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 18). Відповідачка [PERSON] , належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з`явилась. Надала до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечувала, справу просила розглядати за її відсутності (а.с.19). Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 23 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 4). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 2014 року (а.с. 7). Сімейні відносини сторони припинили, мешкають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що відповідачка не подала клопотання про зміну прізвища, суд вважає необхідним залишити їй прізвище [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, також через оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суду не повідомили, відзив суду не надали. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29.10.1997 року [PERSON] та яка діяла в інтересах своєї (на той момент) неповнолітньої доньки [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі «Свідоцтва про право власності на житло», від 09.12.1996 р. згідно розпорядження № 3008/ж, що зареєстровано МБТІ за реєстром № 18673 від 24.01.1997 р. Договір № 7583 купівлі-продажу був зареєстрований на ТОВ «Південна товарна біржа» у «Журналі реєстрації біржових угод» №7583 від 29.10.1997 року, зареєстрованого ММБТІ 30.10.1997 р. за реєстр. №18673. У відповідності до ч.2\~ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору,\~постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене, на підставі ст. ст.\~224,\~228, ч.2 ст.\~57, ст.\~220,\~328,\~334,\~655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивач надав, через канцелярію суду, заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, також через оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2001 року. [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого ТБ «Нерухомість Центр» від 20.07.2000 р., зареєстровано ММБТІ за реєстром № 18249 від 25.07.2000 р. Договір № 448 купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» у «Журналі реєстрації біржових угод» №448 від 20.12.2001 року, зареєстрованого ММБТІ 28.12.2001 р. за реєстр. №18249. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене, на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст. 220, 328, 334, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, також через оголошення на офіційному веб-сайті суду, про причини неявки суду не повідомили, відзив суду не надали. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачам на підставі Договору купівлі-продажу від 10.06.2000 р., зареєстровано МБТІ за реєстром № 16180 від 19.06.2000 р. Договір № 38 купівлі-продажу був зареєстрований на Товарній біржі «Гарант» у «Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю» №38 від 21.03.2001 року, зареєстрованого ММБТІ 09.04.2001 р. за реєстр. №16180. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина на вищезазначену квартиру. Спадкоємцями належного померлій майна є її сини: [PERSON] та [PERSON] . Чоловік померлої, [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини та подав заяву про те, що на Ѕ частину спадщини він не претендує. У відповідності до ч.2\~ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору,\~постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене, на підставі ст. ст.\~224,\~228, ч.2 ст.\~57, ст.\~220,\~328,\~334,\~655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

у червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 18 червня 1988 року, спільне життя не склалось, з жовтня 2017 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини між ними припинені. В судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про та місце розгляду справи сповіщалась в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1988 року. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен має право припинити шлюбні відносини. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, те, що строк на примирення, який надавався судом, не дав позитивних результатів та сторони не примирилися, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив розірвати шлюб, укладений між ними 04 червня 1994 року, від якого мають четверо неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечив, щоб усі спільні неповнолітні діти проживали із матір`ю, проти чого відповідачка не заперечила, просила визначити місцем проживання дітей разом з нею. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1994 року, від якого мають четверо неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] ; доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Сторони в письмових заявах до суду наполягали на розірванні шлюбу. Згідно ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітніх дітей суд визначає разом з матір`ю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 06.05.2006, від якого мають двох неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав, відповідачка в частині розірвання шлюбу покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.05.2006, від якого мають неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Судом вживалися заходи для збереження сім`ї, які позитивних результатів не дали. У письмовій заяві до суду позивач зазначив, що має нову сімю та проживає з іншою жінкою. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідачка не заперечила. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальшеспільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Питання щодо визначення місця проживання неповнолітніх доньок ні позивачем, ні відповідачкою не ставилось. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved