Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

ФОП [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 04.11.2010 року по 11.03.2014 року у неї працював водієм - експедитором відповідач [PERSON], який керував закріпленим за ним автомобілем «Мерседес Бенц 508Д», державний номерний знак [NUMBER]. 05.09.2013 року водій [PERSON], керуючи даним автомобілем допустив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого остання загинула на місці пригоди. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, цивільний позов задоволено частково та з ФОП [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стягнено моральну шкоду в сумі 40 000 грн., та на користь [PERSON] - матеріальну шкоду в сумі 9 153, 73 грн. Даний вирок набув законної сили, на виконання якого ФОП [PERSON] відшкодувала вказану суму матеріальної і моральної шкоди потерпілим, тому позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача, як винної у заподіянні завданої шкоди особи, сплачену суму коштів потерпілим в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, вказаних в ньому, та згідно наданих письмових доповнень обґрунтування позову (а.с. 27 - 28), пояснивши, що вироком суду з позивача було стягнуто на користь потерпілих завдану діями відповідача шкоду, оскільки він на час її заподіяння перебував в трудових відносинах із ФОП [PERSON] Тому оскільки шкода була завдана саме відповідачем, відшкодувавши потерпілим завдану шкоду позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, вина якого у заподіянні шкоди встановлена вироком суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пояснивши, що дійсно працював водієм у ФОП [PERSON] та під час роботи у позивача він скоїв ДТП, його визнано винним вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2014 року, яким також частково задоволено позов потерпілих та в тому числі стягнуто із ФОП [PERSON] 49 153, 73 грн. Він не заперечує того, що дійсно дана сума була відшкодована позивачем по справі на користь потерпілих, але вважає, що ці кошти були стягнуті із ФОП [PERSON] не в зв'язку з його неправомірними діями, а виключно в зв'язку з поведінкою ФОП [PERSON] після скоєння ним ДТП. Він же одразу після ДТП добровільно відшкодував завдану моральну шкоду потерпілій [PERSON], тому не повинен відшкодовувати позивачу сплачену ним суму коштів потерпілим по справі, яка стягнута вироком суду. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 04.11.2010 року відповідач працював у ФОП [PERSON] водієм-експедитором та з метою виконання його обов`язків ФОП [PERSON] передала [PERSON] транспортний засіб «Мерседес Бенц 508Д», державний номерний знак [NUMBER], який перебував у її володінні на підставі довіреності (а.с. 26). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2014 року, який набрав законної сили 07.03.2014 року, водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц 508Д», державний номерний знак [NUMBER], порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, допустив наїзд на пішохода [PERSON], яка загинула на місці пригоди. [PERSON] визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначене відповідне покарання. Крім цього, вироком суду встановлено, що [PERSON] керував автомобілем, що належить його роботодавцю, тому стягнуто з ФОП [PERSON] на користь потерпілих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в сумі 40 000 грн., та на користь потерпілої [PERSON] - матеріальну шкоду в сумі 9 153, 73 грн., тобто з ФОП [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої діями [PERSON], стягнуто 49 153, 73 грн. (а.с. 10 - 11). Позивач ФОП [PERSON] відшкодувала потерпілим (цивільним позивачам) матеріальну і моральну шкоду в сумі 49 153,73 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про переказ коштів потерпілим від 02.04.2014 року (а.с. 12) та не заперечується відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо законом не встановлено інший розмір. Відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків, на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавала шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Тому враховуючи, що позивачем відшкодовано шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових обов'язків, вимоги позивача про стягнення з відповідача розміру виплаченого відшкодування в сумі 49 153, 73 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved