Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 6 січня 2015 року помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті у встановленому законом порядку позивач отримала у власність в порядку спадкування домоволодіння № 9 по вул.. Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Потім дізналася, що за життя, в 2012 році, брат з невідомих причин зареєстрував в цьому будинку [PERSON], який з того часу жив в будинку та мешкає в ньому і на теперішній час. Відповідач взагалі є сторонньою особою, будь-яких договорів щодо користування житлом не укладалося. Відповідач відмовляється добровільно виселятися з будинку та знятися з реєстрації. У звязку з чим порушуються права позивача, як власника майна, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися ним. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом по вул.. Золота, 9 в с. Бородаївські Хутори та зобовязати відповідача знятися з реєстраційного обліку у встановленому законом порядку. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що [PERSON] прописав його у своєму будинку, оскільки вони домовились, що він буде за ним доглядати і після його смерті будинок залишиться йому. Так вони жили разом, поки [PERSON] не помер. Будь-яких договорів вони не укладали. Зараз він дійсно мешкає в будинку, сплачує комунальні послуги. Відповідач не згоден висилятися з будинку, оскільки він іншого житла не має. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 19 серпня 2015 року є власником домоволодіння № 9 з прилеглими до нього будівлями та спорудами по вул.. Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.7). Право власності на домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8-9). 30 листопада 2012 року за згодою колишнього власника домоволодіння, [PERSON], в цьому будинку був зареєстрований [PERSON], що підтверджується паспортом відповідача та не заперечував сам відповідач у судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що колишнім власником домоволодіння № 9 по вул.Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є [PERSON]. [PERSON] не є власником або користувачем цього житлового приміщення. Доказів про наявність, як між колишнім власником так і між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо сторонами суду надано не було. [PERSON] не є членом сімї ні теперішнього ні колишнього власника житла. Право власності [PERSON] на домоволодіння № 9 по вул.Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області припинилося у звязку з його смертю. А тому в цьому випадку втрата права користування [PERSON] житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено. Доводи відповідача про те, що [PERSON] надавав згоду на його реєстрацію в будинку не спростовують висновків суду про відсутність законних підстав продовжувати користуватися спірним житлом. Сама по собі реєстрація в житловому приміщенні не є підставою для користування житлом. Та обставина, що відповідач добровільно сплачує комунальні послуги, також не є підставою для визнання за ним права користування житлом, оскільки, як зазначалося вище право користування майно виникає лише у випадках, визначених законом. Фактичне користування майном та несення витрат на утримання цього майна не є підставою для визнання [PERSON] таким, що має право на користування спірним житловим приміщенням. [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, що є порушенням прав позивача як власника житла, який, за таких обставин, має обмежені можливості розпорядитися власним майном. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом є законними та обґрунтованими. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобовязання відповідача знятися з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обовязковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку. У звязку з цим, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial