Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

26 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 16 вересня 2004 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1259. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 930,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, з 2006 року вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання сина, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду направила заяву в якій вона просить проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Зі змісту заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16 вересня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1259 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що їх сім'я розпалася і її збереження та примирення неможливе. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є неможливим, і шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Під час судового розгляду справи встановлено, що спільна дитина сторін: [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За даними довідки ПрАТ "Індустріальні та дистрибуційні системи" від 22.11.2017 року №194, [PERSON] з 04.07.2017 року працює на посаді консультанта у вказаному товаристві (а.с. 9). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що відповідачем не спростовано доводи позивача про наявність у нього матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, крім спільної дитини із позивачем, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Із даним позовом до суду позивач звернулась 26 січня 2018 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с. 1). Позивачем не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача починаючи з 01 січня 2018 року, а останній ухилявся від їх спалти. А тому, вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини з 01.01.2018 року задоволенню не підлягають та слід присудити аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 26 січня 2018 року. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами підлягає розірванню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 930,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 26 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовною вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: partial