Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

06.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, в обґрунтування якого зазначила, що вона на підставі договору купівлі - продажу від 26 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2500, набула права власності на квартиру №20, розташовану в будинку №52 по вул.. Єрмолової у м. Дніпропетровську. Зазначила, що пунктом №9 вищевказаного договору купівлі - продажу від 26 вересня 2014 року передбачалась домовленість сторін, про те що продавці мають знятися з реєстраційного обліку у відчужуваній квартирі до 10.10.2014 року. Але відповідач [PERSON] не виконав зобовязання, щодо зняття з реєстраційного обліку у квартирі №20 розташованої в будинку №52 по вулиці Єрмолової у м. Дніпропетровську і крім того він не проживає у вищевказаній квартирі, після набуття нею права власності. А тому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, зобовязавши Бабушкінський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління ДМС у Дніпропетровські й області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. В судове засідання позивачка не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічним викладеним у заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив, розглядати справу за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, \~вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає \~цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 \~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 26.08.2014 року, квартира №20 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єрмолової б. №52, належить на праві власності [PERSON] (а. с. 9 ). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно, а саме квартиру №20 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єрмолової б. №52, зареєстровано державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], номер запису про право власності 7142223, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16090684 від 26.09.2014 ( а. с. 10). Відповідно до довідки Єдиного абонентського відділу №2 КП «Міські комунальні платежі» № 7895 від 20.04.2015 року [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] б. 52 кв. 20 з 23.05.1985 р. (а.с.5). Відповідно до довідки від 23.04.2015 року виданої мастером КП «Жилсервіс -2» ДГС, [PERSON] [INFO] зі слів сусідів дійсно не проживає за адресою: Єрмолової 52, кв. 20. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про необхідність частковому задоволенню вимог позивача, оскільки було встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири №20 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Єрмолової в будинку №52, але позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано [PERSON], який на теперішній час не виконав вимоги договору купівлі продажу від 26 вересня 2014 р. Позивачкою заявлено вимогу про зобов'язання третьої особи зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, саме прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби. На підставі викладеного,

Outcome: partial