Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

30 жовтня 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Світловодський завод «Калькулятор» та просить ухвалити рішення, яким стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 858 грн. 01 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 лютого 1999 року , а також 5000 грн. грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав. (а.с. 1-2) В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та пояснила суду, що позивач працював на ДП Світловодський завод «Калькулятор» з 20 липня 1977 року по 11 лютого 1999 року. При звільнені йому не виплатити борг по заробітній платі, чим позбавили передбаченого законом права на оплату праці. Оскільки це був єдиний заробіток, позивач був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім'ї, що призвело до моральних страждань. Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд, з підстав ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] був звільнений з роботи у ДП Світловодський завод «Калькулятор» з 11 лютого 1999 року, у зв'язку з скороченням чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.14-15) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст. 116 КЗпП України передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення і дотепер позивачеві не виплачено заробітну плату у сумі 858 грн. 01 коп. Вказане підтверджується архівною довідкою від 21 липня 2014 року, з якої видно, що невиплачений на час звільнення [PERSON] борг по заробітній платі складав 1908 грн. 69 коп. При цьому рішенням Світловодського міськрайонного суду від 04 травня 2000 року борг по заробітній платі у сумі 1050 грн. 68 коп. був стягнутий на користь позивача, відповідно різниця суми залишилася як борг. (а.с. 9,10) З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення сум, належних йому при звільненні, підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах позовних вимог за розрахунком позивача у сумі 11698 грн. 54 коп. Ст. 237-1 КЗпП України передбачене право працівника на відшкодування моральної шкоди в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявність сукупності юридичних фактів, визначених у зазначеній нормі закону, які складають підстави для відшкодування моральної шкоди. Сам факт порушення трудових прав позивача не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, без належного доведення обставин, які б свідчили про моральні страждання позивача, втрату нормальних життєвих зв'язків та застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.. 88 ЦПК України, На підставі викладеного,

Outcome: partial