Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

23 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у загальному розмірі 97096 доларів США та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, на одноквартирний будинок [ADDRESS] , власником, якого є [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач [PERSON] сплатила позивачу боргову суму у гривні в еквіваленті 8800 доларів США, одна на цей час [PERSON] свої зобов`язання за договором позики щодо сплати залишку боргу у гривні в еквіваленті 40800 доларів США не виконала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату розгляду справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 20.06.2011 та зареєстровано у реєстрі за №5718. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] укладено Договори про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, а саме: -договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Р№7179; - договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Р№13565; - договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Р№8020; - договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.Р№601; - договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідченоприватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.Р№451; - договір про внесення змін до Договору позики від 20.06.2011, який посвідченоприватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.20.07.2017 Р№3876. [PERSON] позичив, а [PERSON] взяла в борг грошову суму у розмірі 1'286'828 гривень 79 копійок, що в еквіваленті складає 49'600 доларів США А по курсу НБУ станом на 20.07.2017 року (100 доларів СНІА - 2'594,4129 гривень) без нарахування відсотків, та зобов`язується повернути її до 25.06.2018. Грошові кошти [PERSON] отримала від [PERSON] у повному обсязі. [PERSON] відповідно до графіку, встановленого п. 1 договору позики, сплатила [PERSON] боргову суму у гривні в еквіваленті 8'800 доларів США. Однак, на цей час [PERSON] свої зобов`язання за договором позики щодо сплати залишку боргу у гривні в еквіваленті 40'800 доларів США, згідно до умов договору позики у встановлений строк не виконала, що свідчить про неналежне виконання ним зобов`язань та порушення прав кредитора. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону (ч.1 ст.52б ЦК України). Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.І ст.530 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч.І ст.610 ЦК України). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.2 ст. 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). Основна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] становить еквівалент 40'800 доларів СІІІА. Предметом позики була визначена гривня - 1 286 828 (один мільйон двісті вісімдесят шість тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 79 коп. У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 Цивільного кодексу України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц йдеться про те, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні валютою платежу є виключно гривня, за умови відсутності у сторін відповідної ліцензії Національного банку України. Натомість Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16,. дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Натомість сторонами правочину було досягнуто згоду за істотними умовами договору позики та визначена валюта зобов`язання. Таким чином, вимоги щодо стягнення боргу можуть заявляти лише в частині неповернення предмету позики - гривні в еквіваленті до долара США. Щодо вимог Позивача - звернення стягнення на предмет іпотеки - одноквартирний будинок за адресою [ADDRESS] , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку». Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку». За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України « Про іпотеку». Приписи частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Як зазначено у частині восьмій Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю. Частиною одинадцятою Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Відповідно до частини 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою. Тобто до інших видів листів крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений. Із системного аналізу зазначених норм Правил, Суд робить висновок, що Кабінет Міністрів України визначив в окремі категорії поштових відправлень, рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю. Відповідно до частини 2 Правил зазначено, зокрема, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року № 2759- Ш передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку. Аналізуючи сказані норми, Суд робить висновок, що належним доказом надіслання адвокатського запиту є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У п. 99 Правил зазначено, що рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, ... які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сімї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сімї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Однак, до позову не надано жодного письмового доказу отримання іпотечного повідомлення Відповідачем в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове рішення не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Суд вважає, що слід задовольнити частково задовольнити позовну заяву [PERSON] та стягнути з [PERSON] залишок боргу у гривні в еквіваленті 40800 доларів США. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 10510 грн.

Outcome: partial