Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2016 року о 07 год. 30 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по вулиці Танкістів у м. Краматорську зі сторони вулиці Скрипника в напрямку вулиці [PERSON] в районі будинку №89 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем ChevroletLacettiNF 353НГ, 2008 р. в., державний номер АН 9492НН, під керуванням [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 13.01.2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.\~ Таким чином, судом встановлено, що 09.12.2016 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено автомобіль Chevrolet Lacetti NF 353НГ, 2008 р. в., державний номер АН 9492НН. З відповіді ТСЦ МВС 1443 РСЦ МВС в Донецькій області від 27.03.2019 року №31/5-1443-907 суд вбачає, що станом на 09.12.2016 рік, власником автомобілю Chevrolet Lacetti NF 353НГ, 2008 р. в., державний номер АН 9492НН, був [PERSON], позивач по справі. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 87/17 від 30.04.2017 року вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля Chevrolet Lacetti NF 353НГ, складає 141\~841,00 грн. 27.04.2016 року [PERSON] оплатив послуги з автотоварознавчого дослідження. Вартість послуг становить 750 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 87/17 від 27.04.2016 року. Висновок був виконаний відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Зазначений висновок був складений сертифікованим експертом, який в присутності представника позивача та відповідача [PERSON] проводив огляд автомобіля з подальшим складанням акту огляду транспортного засобу та висновку, про що зазначено в самому висновку та про що свідчать підписи позивача, представника позивача та відповідача в акті огляду транспортного засобу від 24.04.2017 року. З огляду на втрату товарної вартості зазначеного транспортного засобу позивач здійснив продаж залишків пошкодженого автомобіля. Позивачем було продано пошкоджений автомобіль Chevrolet Lacetti NF 353НГ за 20\~000,00 грн., в підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія розписки від 20.09.2017 року. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З висновку експерта № 3193 від 21.11.2018 року суд вбачає, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.12.2016 року, згідно матеріалів справи, ринкова вартість автомобіля Chevrolet Lacetti NF 353НГ складала 49\~999,76 грн., тобто на 29\~999,76 грн. більше, а ніж автомобіль було продано [PERSON] Виходячи з зазначеної норми Цивільного кодексу України, суд вважає доводи відповідача про те, що позивач продав належний йому автомобіль за заниженою вартістю необґрунтованими, так як [PERSON], як власник мав право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, у тому числі відчужувати його за будь-якою ціною. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у СК «Кредо», то [PERSON] було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50\~000,00 грн., що не заперечувалось учасниками справи. Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом до [PERSON] просить стягнути з нього 71\~841,00 грн. збитків, які є різницю між ринковою вартістю автомобіля Chevrolet Lacetti NF 353НГ, на момент ДТП, та вартістю транспортного засобу, за яку було продано залишки автомобіля після ДТП за вирахуванням сплаченого страховою компанією відповідача страхового відшкодування. За приписами ст.\~22,23,1166,1167 ЦК України\~особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2\~ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6, ( зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11, від 25 травня 1998 р. № 15 та від 24 жовтня 2003 р. № 9 ), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. \~ \~ \~ \~Особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно поданих доказів такі обставини встановлені не були, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен відповідати за завдану шкоду. \~ \~ \~ \~Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, в силу вимог ст. 1194 ЦК України, оскільки [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди. Приписами п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Врахувавши те, що сума страхового відшкодування у розмірі 50\~000 грн. 00 коп. була сплачена СК «Кредо» позивачу та розмір такої страхової виплати є недостатнім для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 71\~841,00 грн. збитків, а також витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 750 грн. 00 коп. заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Приписами ч. 1-4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та\~гідності фізичної\~особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. позивач посилався на те, що така шкода завдана йому в результаті пошкодження його майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом беззаперечно встановлено, що неправомірними діями [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, яка полягає у пошкодженні майна. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з характеру правопорушення і його наслідків для позивача, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3 000 грн. 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанції № 42563 від 06.06.2017 року за звернення до суду з зазначеним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 975 грн. 91 коп., а відтак, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 975 грн. 91 коп.

Outcome: partial