Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором №б/н від 12.07.2011 року в розмірі 7490 грн. 83 коп.. Мотивуючи свої вимоги тим, що 12.07.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Проте, [INFO] [PERSON] померла. Згідно паспортів позичальника та відповідача, відповідач був зареєстрований разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Останній заяву до про відмову від прийняття спадщини не подавав, а отже вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Банком було направлено на адресу відповідача лист - претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, проте ніяких дій з боку відповідача не було виконано. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 12 липня 2011 року [PERSON] підписала заяву б/н від 12.07.2011 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». Після підписання [PERSON] заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов`язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості, станом на 03.01.2015 року, [PERSON] мала заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у розмірі 7490,83 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 7197,75 грн.; заборгованості за відсотками 293,08 грн. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Позивач зазначає, що [PERSON] , згідно штемпелю в паспорті, був зареєстрований разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.03.2019 року за вих. № 19.03.03.11/2178/19, станом на 27.03.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2018 року Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" на адресу [PERSON] направлено лист - претензію з вимогою про сплату заборгованості позичальника [PERSON] . Позивач посилається на те, що відповідач заяву до про відмову від прийняття спадщини не подавав, а отже вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Проте, згідно спадкової справи № 501/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з претензією кредитора звернулося лише Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", спадкоємці з заявою про прийняття спадщини не зверталися. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до відповідачів. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який виник за життя спадкодавця. Проте, представник позивача в своїй заяві як на підставу того, що [PERSON] є спадкоємцем та належним відповідачем посилається на те, що відповідач був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається такими, що прийняла спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідачів із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 501/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися, нотаріальною конторою свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не видавалися. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України, визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості з підстав, зазначених в позові, позивачем після отримання ухвали про відкриття провадження позовні вимоги не змінювалися, станом на день винесення рішення в матеріалах справи відсутні відомості про правонаступника після смерті [PERSON] , відсутні докази існування спадкового майна і його вартість, не встановлено отримання спадкового майна спадкоємцями, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed