Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

26 лютого 2018 року [PERSON]\~ звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі\~ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та\~\~компенсації втрати\~\~частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її\~\~виплати, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 128788,45 грн. та\~\~компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 4787,77 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час\~ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 726-ВК від 20.03.2017 року був звільнений з роботи за\~статтею 38 КЗпП України\~за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю з 24 березня 2017 року. При звільненні з роботи йому був проведений розрахунок, що згідно довідки №1813 від 04.09.2017 року становив в розмірі 48401,28 грн., яку він отримав 21 лютого 2018 року, відтак відповідач зобовязаний відшкодувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсувати втрату заробітку у звязку із порушенням строків її виплати, у зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом. Посилаючись на вимоги\~статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 128788, 45 грн. Крім того, покликаючись на\~ЗУ « Про компенсацію громадянам втрати\~\~частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 № [NUMBER], просить стягнути\~\~4787,77 грн.\~\~компенсації доходів за весь час затримки проведення розрахунку. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву [PERSON] вважає необґрунтованою і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому вказує, що не погоджується з сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 128788 грн. 45 коп., надавши свій розрахунок заборгованості, а саме: середній заробіток з 25.03.2017 року по 08.02.2018 року становить 104489, 58 грн. (218 роб. днів Х479,31 грн.) та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов"язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. Крім того, представник відповідача посилається на те, відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску, що разом із нормами п. 1 ст. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачають можливість звернення позивача до органів зайнятості населення звільнення для отримання грошової допомоги по безробіттю. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення\~\~компенсації втрати\~\~частини заробітної плати підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час\~ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом № 726-ВК від 20.03.2017 року позивач був звільнений з роботи за\~статтею 38 КЗпП України\~за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю з 24 березня 2017 року. При звільненні з роботи йому не був виплачений середній заробіток за 25.03.2017 року по 08.02.2018 року, у зв»язку з чим він звернувся до суду із позовом. На день звільнення йому належало до виплати 48401,28 грн., однак гроші позивачу були перераховані тільки 21.02.2018 року. Відповідно до абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про середню заробітну плату № 1082 від 16.03.2018р. заробітна плата за січень-лютий 2017р. становить 20310,64 грн. Число відпрацьованих робочих годин у січніи 2017 року - 171,00 год., у лютому 2017р. - 168,00 год., разом - 339,00 год. Отже, середньогодинна заробітна плата (за відпрацьовані години) становить 59,9134 (20310,64грн. / 339,00год). Таким чином, середньоденна заробітна плата при восьмигодинному робочому дні становить 59,9134 х 8 дорівнює 479,31 грн. [PERSON] соціальної політики України від 05.08.2016р.№ 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік» встановлено Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік, розрахованої за календарем пятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня та зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів. Отже, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку середнього заробітку за період з 25.03.2017р. по 08.02.2018р. становитиме (середньоденний (годинний) заробіток) х (число робочих днів/годин): З 23-31.03.2017р. - 5 роб. днів; Квітень 2017р. - 19 роб. днів; Травень 2017р. - 20 роб. днів; Червень 2017р. - 20 роб. днів; Липень 2017 р. 21 роб. днів; Серпень 2017 р. 22 роб. днів; Вересень 2017 р. 21 роб. днів; Жовтень 2017 р. 21 роб. днів; Листопад 2017 р. 22 роб. днів; Грудень 2017 р. 20 роб. днів; Січень 2018 р. 21 роб. днів; З 01 08.02.2018 р. 6 роб. днів. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 22036127 від 20.02.2018 року роздрукованої з автоматизованої системи виконавчого провадження [PERSON] юстиції України, борг сплачено згідно платіжного доручення № 505 від 09.02.2018 року. Таким чином, середній заробіток з 25.03.2017 року по 08.02.2018 року становить 104489,58 грн. (218 роб. днів Х 479,31 грн.). Вищевказаний розрахунок ніким не оспорений і доказів протилежного суду не надано, а відтак суд даний розрахунок бере до уваги при встановленні обставин по справі. Відповідно до вимог\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз»яснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин, суд визнає обґрунтованими та доведеними частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі\~статті 117 КЗпП України\~за період з 25.03.2017 року по 08.02.2018 року у сумі 104489, 58 грн. Також судом враховується, що у разі затримки\~\~виплати заробітної плати працівникам, виплачується\~\~компенсація втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати відповідно до\~ЗУ«Про компенсацію громадянам\~\~втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ Відповідно до\~ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але\~\~не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць( після утримання податків і обов»язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який\~\~виплачується доход, до уваги не береться). Виплата\~\~громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Оскільки відповідачем несвоєчасно виплачено\~\~заробітну плату, на день звільнення з позивачем розрахунок не провів, а лише 21 лютого 2018 року, то підлягає\~\~стягненню компенсація втрати частини заробітної\~\~плати, порахована\~\~відповідно до\~ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків її виплати» від 19.10.2000 р №2050-ІІІ, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою\~постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159. Сума компенсації доходів\~\~позивача за весь час затримки проведення розрахунку складає 4787,77 грн. Компенсація проводиться за рахунок\~\~тих самих джерел, що й виплати, за\~\~невиплату\~\~ яких вона нараховується. Нарахування\~\~компенсації проводиться один раз перед\~\~виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується\~\~ компенсація в місяці, у\~\~якому проводиться виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення цих порушень вимог чинного законодавства, суд, вважає такі дії порушенням\~\~прав позивача. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов»язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дій відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Крім того, доводи представника відповідача про справляння податків і зборів при стягненні середнього заробітку на увагу не заслуговують, адже відповідно до роз»яснень, даних в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є субєктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обовязок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов позивача задовольнити частково.

Outcome: partial