Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що його шлюб з відповідачкою розпався і відновленню не підлягає, оскільки між ними немає спільних інтересів і вони спільною сім'єю не проживають. З вказаних причин позивач вважає, що їхня сім'я розпалась і тому просить суд їх шлюб розірвати. Позивач також просить залишити на його вихованні малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. В суді позивач свої позовні вимоги підтримав з вищевказаних підстав, просив суд також визначити місце проживання їхньої доньки, пояснивши, що фактично з 3-х місячного віку опікується донькою самостійно, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку і тому вважає, що і після розірвання шлюбу донька повинна залишатись проживати з ним. Відповідачка в судове засіданні не з'явилась, подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, думку представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 23.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві. З свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін, вбачається, що вони тривалий час спільно не проживають і наміру примирятись та поновлювати подружні стосунки не мають. 2 За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше спільне проживання подружжя [PERSON] та збереження їхньої сім'ї є неможливим , оскільки суперечить інтересам сторін, а тому їхній шлюб суд розриває. Прізвище відповідачки після розірвання шлюбу не підлягає зміні на дошлюбне , оскільки позивачка не бажає вказаного. В судовому засіданні позивач заявив вимогу щодо визначення судом місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку буде встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника органу опіки і піклування з вказаного питання, встановив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи, пояснень позивача та представника органу опіки і піклування вбачається, що позивач має належні умови для утримання та виховання доньки [PERSON], [INFO]., яка фактично проживає з позивачем. Вказане підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 29.01.2015р.. Згідно висновку органу опіки і піклування від 14.02.2015 року останній вважає за можливе проживання дитини з батьком [PERSON] Таким чином, судом не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, за наявності яких він не міг би передати дитину для проживання з батьком , і тому вважає, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Вирішувати питання про подальше виховання дитини одним із батьків, а саме позивачем, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким чином, мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, виявлення турботи відносно неї та прийняття участі у її вихованні, й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. У випадку ж ухвалення судом рішення про передачу дитини на виховання батькові, суд порушить вищевказане право відповідачки та позбавить її обов'язку щодо участі у вихованні дитини. Тому з вказаних підстав в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про залишення малолітньої доньки на його вихованні суд відмовляє.

Outcome: partial