Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] (до шлюбу-Монакова) І.В. звернулася до суду із позовом, в якому просить поділити майно, набуте під час шлюбу, а саме- автомобіль NISSAN Micra, д/н [NUMBER], стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за належну їй ? частину даного транспортного засобу в розмірі 50000 грн., право власності на іншу ? частину даного транспортного засобу визнати за відповідачем. В обґрунтування позову вказує, що 14.07.2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, від шлюбу дітей не мають. В серпні 2016 року вони в добровільному порядку звернулись до органів реєстрації актів цивільного стану про розірвання шлюбу. В період шлюбу за сумісні з відповідачем кошти був придбаний автомобіль [NUMBER] кузов: SJNEAAK11U3120386, зареєстрований на ім»я відповідача. Ринкова вартість автомобіля складає 100000,00 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги за обставинами, викладеними в позові, зазначила, що під час перебування у шлюбі вони з відповідачем обидва працювали в Російській Федерації, заробляли кошти, на що й було придбано вказаний автомобіль. Крім того, під час судового засідання, дізнавшись, що автомобіль відповідачем відчужено у вересні 2016 року, вказала, що згоди на це вона не давала. Щодо оцінки автомобіля у 100000 грн. вказала, що виходить з ціни, яка вказана у оголошенні, опублікованому відповідачем на сайті автобазару у березні 2016 року. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив наступне. Кошти на купівлю спірного автомобіля він взяв у борг у свого батька-Монакова М.М.-2 тисячі доларів та у своїх бабусі з дідусем-Філонцевих-5 тисяч гривень. Крім того, він продав 2 автомобіля, які придбалися до шлюбу з позивачкою- «ГАЗ-24 Волгу» за 900грн. та ВАЗ 2108 за 2000 доларів. Вважає, що спірний автомобіль взагалі не може вважатися спільним майном, скільки був придбаний за кошти відповідача. Також зазначає, що з метою повернення боргів своїм родичам він продав автомобіль своєму дідусю [PERSON], перед чим оформив довіреність на право розпорядження автомобілем на свого брата-Монакова [PERSON] було оцінено у 10000 грн., оскільки він перебував в незадовільному технічному стані. Також зазначив, що оголошення про продаж спірного автомобіля він ніколи ніде не публікував. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПКК України, обставини, визнані\~сторонами\~та іншими\~особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.60,\~69,\~70 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні приписи містяться у статтях\~368\~та\~372 Цивільного кодексу України. Згідно\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4\~ст. 65 СК). Згідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.07.2013 року сторони уклали шлюб у Новгородківській сільській раді Мелітопольського району Запорізької області, який був розірваний 17 вересня 2016 року. Згідно пояснень сторін, фактично шлюбні відносини між ними були припинені з квітня 2015 року. Під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, -14.08. 2014 року сторонами був придбаний і зареєстрований за відповідачем-Монаковим М.М. автомобіль [NUMBER] кузов: SJNEAAK11U3120386 на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 623763 від 14.08.2014 року, сума придбання складає 55850,00 грн., що підтверджується листом ТСЦ № 2343 Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України від 10.11.2016 року № 31/8/2343-1059. 14.09.2016 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу, однак після припинення фактичних шлюбних відносин вказаний автомобіль було відчужено і перереєстровано за [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу даного автомобіля від 14.09.2016 року, [PERSON] купив у [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] даний транспортний засіб за 10000грн., відомості про надання згоди на відчуження автомобілю з боку позивачки-Монакової І.В. в договорі відсутні. Про той факт, що така згода не надавалась зазначено й сторонами. Таким чином, є доведеним та не оспорюваним сторонами факт продажу вказаного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин 14.09.2016 року, однак в період знаходження сторін в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 2\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Укладений відповідачем без згоди дружини договір купівлі-продажу автомобіля у зв'язку із продажем його за визначеною в договорі ціною, в порядку ч. 2\~ст. 65 СК України\~позивачкою не оспорювався і вимоги про повернення автомобіля внаслідок недійсності такої угоди в якості способу захисту порушеного права нею не заявлялись. Таким чином,придбаний в період шлюбу сторонами спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і враховуючи відсутність підстав для відходу від рівності часток належить їм порівну. А враховуючи, що він проданий відповідачем без згоди позивача, то з відповідача підлягає стягненню половина вартості автомобіля за ціною його реалізації, оскільки вказаний договір в частині визначення ціни позивачем не оспорено. За вказаних обставин, зважаючи на обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, змінювати який за встановленим\~ст. 11 ЦПК України\~принципом диспозитивності суд повноважень не має, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі ? частини коштів, отриманих відповідачем за договором. Суд критично ставиться до пояснень відповідача стосовно того, що кошти, вкладені в купівлю спірного автомобіля є його особистими коштами виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль придбано за кошти,що належали відповідачу на праві приватної власності, зокрема відсутні докази укладення договорів позики грошових коштів, передбачені ст.. 1047 ЦК України. В силу вищезазначеного суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних з боку відповідача, які вказували на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] позичали кошти відповідачу на купівлю машини. З тих же підстав суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], допитаної за клопотанням позивачки, яка зазначила, що теж позичала кошти сторонам на купівлю автомобіля. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] зводяться до засвідчення факту придбання сторонами спірного автомобіля в період знаходження їх у шлюбі, продажу у цей період автомобіля «ГАЗ 24 Волга», що не оспорюється сторонами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial