Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), Крупичпільської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області (далі по тексту - відповідач 2), Головного управління юстиції в м. Києві (далі по тексту - відповідач 3), треті особи - Державна реєстраційна служба України (далі по тексту - третя особа 1), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2), про поділ спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно, припинення право власності, визнання свідоцтва на право на спадщину за законом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на частку майна в порядку спадкування за законом. В процесі розгляду справи позивач подав заяву, відповідно до якої змінив позовні вимоги, в саме просив поділити спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], між спадкоємцями позивачем та відповідачем 1 відповідно до їх часток у спадщині наступним чином: у порядку поділу спадкового майна визнати за позивачем право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS]; припинити право власності відповідача 1 на 1/16 частини квартири [ADDRESS], успадковану відповідачем 1 за померлою [INFO]. [PERSON]: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/16 частку квартири [ADDRESS], видане на ім'я відповідача 1 Першою КДНК 26.05.2015р., зареєстроване в реєстрі за № 17-125; скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем 1 на 1/16 частину спірної квартири, проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; в порядку поділу спадкового майна визнати за відповідачем 1 право власності на усі будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованого будинку з надвірними будівлями та спорудами за загальною площею 125, 8 кв.м, житловою площею 70,6 кв.м, допоміжною площею 55, 2кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS], 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 2500 га. Кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1300 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка була рідною бабою позивача, його рідної сестри [PERSON] та матір'ю відповідача 1 та [PERSON], померлого [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1/8 частини квартири [ADDRESS] вартість на день подання позову - 312 500 грн., земельна ділянка площею 0, 2500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартість - 60 000 грн., земельна ділянка площею 0, 1300 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, вартість 32 500 грн., самочинно збудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за загальною площею 125, 8 кв.м, житловою площею 70,6 кв.м, допоміжною площею 55, 2кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS], вартість - 220 000 грн., який був збудований за життя померлої. Спадкоємцями після померлої є її рідний онук - позивач та рідна донька відповідач 1, частки яких у спадковому майні є рівними, оскільки син [PERSON] помер раніше матері, а рідна сестра позивача відмовилась від прийняття спадщини на користь брата. Інших спадкоємців немає. Разом з тим, позивач не може досягти згоди щодо користування та поділу спадкового майна з відповідачем. При цьому, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтва про право власності на спадщину за законом на належну йому частину спадкового майна, оскільки в останнього відсутні документи, які підтверджують право власності померлої [PERSON] на 1/8 частину квартири та спірні земельні ділянки. Крім того, позивач зазначає, що самочинно збудований будинок на спірний земельній ділянці є неподільним. В той час як позивач бажає скористатись своїм правом та виділити в натурі свою частку. Разом з тим, так як це неможливо, то позивач просить компенсувати свою частку спадкового майна - 1/2 садиби часткою іншого спадкового майна спадкоємця - відповідача 1, а саме 1/16 частиною квартири [ADDRESS]. Тому позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач 1, представник відповідача 1 не заперечували проти задоволення позову в частині щодо визнання права власності в порядку спадкування на 1/16 частину спірної квартири. Щодо визнання права власності за відповідачем 1 на будівельні матеріали та земельних ділянок відповідач 1 заперечував з тих підстав, що будівельні матеріали не входять до складу спадщини, оскільки придбавались особисто відповідачем 1. Крім того, відповідач 1 не чинить жодних перешкод у оформленні чи користуванні належним позивачу майном. Також, в своїх запереченнях відповідач 1 зазначає, що вартість спадкового майна визначена помилково і що позивач не має права на спадкування земельних ділянок. Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав пояснення, відповідно до яких заперечував проти задоволення позову, справу просив слухати за його відсутності. Представник відповідача 3 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові пояснення, відповідно до яких пояснив, що прав позивача не порушував, справу просив розглядати за його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Представник третьої особи 1 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа 2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1993 року, належала на праві спільної сумісної власності в рівних частинах відповідачу 1 - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 63). [PERSON] є рідною донькою померлої (а.с. 61). [PERSON], є рідним сином померлої (а.с. 78-79) та рідним батьком позивача, відповідно до Свідоцтва про народження, актовий запис № 448 (а.с. 88). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], батько позивача, помер [INFO]., відповідно до Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], актовий запис № 22140 (а.с. 89). Свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 частини спірної квартири, від 19.02.2009р., посвідчене державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори, Остролуцькою О.М., зареєстроване в реєстрі за № 2-53, видано на ім'я третьої особи 1 - [PERSON] (а.с. 190). Як вбачається з матеріалів справи, право власності на 1/8 частини спірної квартири зареєстровано за бабусею позивача - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 8-ю Київською держнотконторою 19.02.2009р. № 2-55 (а.с. 123). Отже, частину спірної квартири після батька позивача успадкувала його матір - [PERSON] та дружина - [PERSON] Крім того, бабуся позивача відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 0, 2500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 64). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯМ № [NUMBER] власником земельної ділянки площею 0, 1300 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, також є [PERSON] (а.с. 65). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER], актовий запис 702 (а.с. 49). Відповідно до Довідки, виданої КП ЖЕК «Михайлівська» Шевченківського району № 1 № 243 від 29.05.2013р. [PERSON] була зареєстрована та проживала по день смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 54). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої, зокрема, входить наступне майно: 1/8 частини квартири [ADDRESS], земельна ділянка площею 0, 2500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка площею 0, 1300 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями ст.ст. 1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною п'ятою цієї ж статті визначено, що якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, спадкоємцями після померлої [PERSON] є відповідач 1, позивач та його рідна сестра [PERSON] - за правом представлення, оскільки батько позивача та син померлої [PERSON] помер раніше своєї матері. 30 травня 2013 року відповідач 1 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після померлої [PERSON] (а.с. 48.) 08 липня 2013 року позивач звернувся до Першої Київської держаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO]. бабусі - [PERSON] (а.с. 82). [PERSON], рідна сестра позивача, відповідно до Заяви від 08.07.2013р. (а.с. 83), відмовилась від прийняття спадщини після померлої [PERSON] на користь позивача. Враховуючи ту обставину, що сестра позивача відмовилась від прийняття спадщини після померлої [PERSON], право на спадщину за законом мають відповідач 1 та позивач, їх частки у спадщині є рівними. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права га обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої с нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно Відповідно до пункту 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595. при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до пункту 4.15. вищевказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього манна. Відповідно до пункту 4.18 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна після померлої [PERSON], а саме: на 1/2 частини земельної ділянки площею 0, 2500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1300 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та на 1/16 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 154,157, 160). Разом з тим, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0, 2500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на частину земельної ділянки площею 0, 1300 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та на частину спірної квартири, що підтверджується наявними в матеріалах справи Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2015р., постановлених державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 138,139,140). Державним нотаріусом було відмовлено позивачу в вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документа на вказані земельні ділянки та спірну квартиру. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до п.5.ч.1 ст.19 ЗУ Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України від 11.02.2010 року №1878-VI державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку; встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у ношеному провадженні. Питання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/16 частину квартири [ADDRESS], загальною площею - 62,80 кв.м., житловою площею - 32,90 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті - [PERSON], яка померла [INFO] року. Щодо вимог інших позовних вимог позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач посилається на ту обставину, що права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом. Разом з тим, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва. Тому, позивач просить виділити в натурі його частку у спадщині, а саме 1/2 садиби шляхом не грошової, а майнової компенсації цієї частки часткою іншого спадкоємця відповідача 1 у спадковому майні, а саме: 1/16 частиною спірної квартири. Так, згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. В матеріалах справи наявне рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2014 року, яким встановлено той факт, що спірна садиба, що розташована на земельній ділянці за адресою [ADDRESS], є самочинним будівництвом (а.с. 107-109). Положеннями п. 7 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Позивач зазначає, що дійсна вартість 1/2 садиби складає 156 250 грн. та дорівнює дійсній вартості 1/16 частини спірної квартири. При цьому позивач не надає належних та допустимих доказів в розумінні ст. 60 ЦПК України, які б свідчили про вартість саме будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованого будинку на спірній земельній ділянці. Тому, враховуючи все вище викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог щодо майнової компенсації позивачу його частки в спадковому майні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню і вимоги щодо припинення права власності відповідача 1 на 1/16 частини квартири [ADDRESS], успадковану відповідачем 1 за померлою [INFO]. [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності за відповідачем 1 на 1/16 частину спірної квартири, визнання за відповідачем 1 право власності на усі будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва самочинно збудованого будинку з надвірними будівлями та спорудами за загальною площею 125, 8 кв.м, житловою площею 70,6 кв.м, допоміжною площею 55, 2кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS], 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 2500 га. Кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 1300 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач 1 мав право на спадкування та отримав свідоцтво про право на спадщину у відповідності до вимог чинного законодавства. Доказів, які б підтверджували протилежне, позивачем не надано, тому суд приходить до висновку, що у вказаній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial