Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

22 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного життя з відповідачем 19 вересня 1997 року вона народила сина [PERSON]. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний батьком. Сімейне життя не склалося і шлюб між нею та [PERSON] був розірваний. Відповідач сплачував аліменти до досягнення сином повноліття. Син [PERSON] навчається в Охтирському коледжі Сумського НАУ на 4 курсі денної форми навчання, потребує матеріальної допомоги. Син знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає. Просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] на період його навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю і пояснила суду, що син [PERSON], [INFO] навчається в Охтирському коледжі Сумського НАУ на 4 курсі денної форми навчання, хворіє, потребує матеріальної допомоги. Тому, просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що він працевлаштований, має стабільний дохід, згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що батьки зобов'язані утримувати дитину на рівнозначних підставах та умовах. Тому, на позивачку також покладений тягар утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позивачка за останні шість місяців до звернення до суду з позовом мала сукупний дохід отриманої заробітної плати в розмірі 15900,14 грн., що в середньому складає по 2650 грн. 02 коп. на місяць. У зв'язку із зміною умов оплати праці відповідно до довідки від 28.10.2015 року за серпень-вересень 2015 року середній заробіток відповідача складає 6073,62 грн., а з урахуванням виплачених аліментів - 3641, 44 грн., що в середньому становить 1820 грн. 72 коп., тому [PERSON] не має жодної можливості сплачувати по 1000 гривень на утримання повнолітнього сина на час навчання. Відповідач мав і має постійний заробіток у вигляді доходу від заробітної плати, яка носить постійний, систематичний та стабільний характер. Що свідчить про необхідність застосування норм чинного законодавства з урахуванням факторної наявності постійного доходу, що є підставою для визначення аліментів у частині від заробітку (доходу) відповідача, а не в твердій грошовій сумі. А тому, вважає, що підстав для задоволення позову [PERSON] не вбачається, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період навчання можливо присудити на підставі рішення суду за рахунок [PERSON] в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, періодичними платежами щомісячно, починаючи стягнення з 22.09.2015 року на період навчання [PERSON], але не більше як до досягнення сином 23 років. Суд, заслухавши сторони, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків дитини, суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.10.1997 року(а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, дитина знаходиться на утриманні позивачки, що не оспорюється відповідачем. Встановлено, що [PERSON] виповнилося [INFO]. Згідно довідки № 208 від 21.09.2015 року, виданої Охтирським коледжом Сумського НАУ, [PERSON] навчається на ІV курсі Охтирського коледжу Сумського НАУ на денному відділенні, державної форми навчання, термін навчання по 30 червня 2016 року. (а.с.2). Судом встановлено, що у зв'язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, так як навчається на денному відділенні, ніде не працює, з липня 2015 року стипендії не отримує, на даний час він власного доходу не має, знаходиться на утриманні матері. Домовленості між сторонами щодо участі батька в утриманні сина не досягнуто. Згідно довідки Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» [PERSON] перебуває у невропатолога на «Д» обліку, періодично потребує в курсі реабілітаційної терапії та санаторно-курортному лікуванні. (а.с.25). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює головним державним інспектором відділу реєстрації платників та електронних сервісів Охтирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області та з січня 2015 року по серпень 2015 року отримала заробітну плату без вирахування податків, у сумі 29285,87 грн. (а.с.55). Відповідач, згідно довідки № 678 від 09.10.2015 року працює слюсарем-сантехніком ПП «Рось» філія «Охтирський сиркомбінат» та з квітня 2015 року по вересень 2015 року отримав заробітну плату без вирахування податків, за винятком аліментів, у сумі 19113,51 грн. (а.с.21). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] проживає один. Приймаючи до уваги, що відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату, а отже, має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, а повнолітня дитина потребує цієї допомоги, тому є підстави відповідно до вимог ст. 183 Сімейного кодексу України, для задоволення позову в частині визначення аліментів в частковому відношенні до заробітку відповідача, а не у твердій грошовій сумі, як прохає про це позивачка. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача, який працює слюсарем-ремонтником ПП «Рось» філія «Охтирський сиркомбінат», отримує заробітну плату, матеріальне становище позивачки, яка також працює та отримує заробітну плату, а також, враховуючи розмір об'єктивних витрат, які пов'язанні з навчання повнолітнього сина та з задоволенням його необхідних побутових потреб: харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на час навчання дитини у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця на весь період його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Судом встановлено, що [PERSON] були понесені витрати на правову допомогу фахівця в галузі права [PERSON] Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу представником [PERSON] - [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 09.10.2015 року, укладений між [PERSON] та фахівцем в галузі права [PERSON], акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, розрахункова квитанція від 09.10.2015 року на суму 700 гривень. Як передбачено ст. 56 ЦПК України - правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Судом встановлено, що фахівцем в галузі права [PERSON] надавалась правова допомога під час участі в судовому засіданні 06 листопада 2015 року з 13 год. 34 хв. по 14 год. 31 хв. - тривалістю 57 хвилин, що підтверджується журналом судового засідання від 06.11.2015 року по даній справі. Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем в галузі права обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, часу витраченого на участь у судовому засіданні, та з урахуванням пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, суд вважає, що з [PERSON] в розумінні ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» необхідно стягнути 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за участь в судовому засіданні, що становить 551 грн. 20 коп. за годину роботи. Час витрачений фахівцем в галузі права в судовому засіданні становить 57 хвилин. 57 хвилин х 40 % = 523,26 гривень. З урахуванням часу витраченого фахівцем в галузі права на проведення консультації, складання процесуальних документів, зазначених у акті виконаних робіт, що становить 4 години 35 хвилин, суд вважає витрати на правову допомогу обґрунтованими. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, в розмірі 50 %, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу пропорційно до частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу було відмовлено, а саме в сумі 350 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в розмірі 50 %, що становить 243, 60 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 182, 191, 199, 200, 201 СК України,

Outcome: partial