Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В червні 2016 року позивач через свого представника звернувся до суду із позовом з до відповідачів з подальшим збільшенням позовних вимог, в якому остаточно просить визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір (далі Товариство) від 19 лютого 2016 року щодо передачі в статутний капітал товариства належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS]; витребувати цю квартиру з володіння [PERSON] , яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня \~\~2016 року\~\~;скасувати державну реєстрацію права власності на цю квартиру , проведену приватним нотаріусом\~\~ Миколаївського \~\~міського\~\~нотаріального округу\~\~[PERSON] за номером запису 14807187 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер :29895710 від 03.06.2016 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з викладених в позові підстав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що вона на законних підставах уклала Договір купівлі-продажу спірної квартири, право власності продавця було зареєстровано в установленому законом порядку, отже немає жодних підстав для витребування у неї квартири. Зазначила, що квартира була відчужена за власною волею спадкодавця до його смерті, отже права позивача взагалі не порушені - він не є спадкоємцем цього майна, адже на момент відкриття спадщини квартира вже не була власністю спадкодавця. [PERSON] тяжко хворів, потребував коштів на операцію , брат йому не допамагав, отже він був вимушений таким чином , передавши єдине цінне майно ( спірну квартиру ) у власність Товариства, отримати кошти на операцію, але не встиг. Оскільки у неї були і ключі від квартири, і [PERSON] їй особисто повідомив, як передав квартиру, після його смерті вона вирішила викупити квартиру у Товариства за власний кошт законним шляхом. Представник ТОВ Підприємство нерухомості Аль Вір в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за необгрунтованістю позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зазначив, що діюче законодавство не повязує момент виникнення права участі в Товаристві з обмеженою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ. , тим більше діє презумпція правомірності легітимності рішень органів управління юридичної особи. Рішення загальних зборів учасників ТОВ не є правочином , а інших підстав для визнання цього рішення недійсним позивачем не зазначено. Рішення про реєстрацю права власності за Товариством також прийнято державним реєстратором у чіткій відповідності до п.48 Постанови № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 6733 від 06.06.1997 року. 06 травня 2010 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON] , яким він заповідає все його майно, що на день смерті належатиме йому та на яке він за законом матиме право [PERSON], [INFO] Згідно пояснень сторін у справі, [PERSON] та позивач є рідними братами по матері, а [PERSON] - їх двоюрідною сестрою. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] мав важкі хронічні захворювання, в 2015 році неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу кардіо-хвороб, стан після секторальної резекції правої нирки, нефропатія, двобічний гідрооторакс, залізодефіцитна анемія. З 03 березня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні по день смерті. 14 березня 2016 року [PERSON] помер. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 12\\2016 до майна померлого [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області [PERSON] 19 квітня 2016 року за заявою [PERSON], останній своєчасно звернувяс з заявою про прийняття спадщини, зазначивши про те, що є спадкоємцем за заповітом та спадкове майно складається з вищевказаної квартири та грошових вкладів. Також з заявою про прийняття спадщини звернулася 23.08.2016 року тітка померлого [PERSON] ( мати відповідачки), де повідомила що обізнана про існування та зміст заповіту на ім'я [PERSON], але має намір його оспорити в суді. Постановою приватного нотаріуса від 15 .09.2016 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. 28 жовтня 2016 року [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер 14.03.2016 року, на грошові вклади з відсотками. Таким чином, відповідно до вимог ст. 1218 ч.5 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину у повному обсязі , отже твердження відповідачів, що він не має права на звернення до суду з цим позовом, оскільки його права та охоронювані законом інтереси не порушені - є хибним. Як слідує з Протоколу рішення загальних зборів ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір № 01 від 19 лютого 2016 року , присутні [PERSON] та [PERSON] - в порядку формування статутного капіталу Товариства прийнято у власність Товариства нерухоме майно, а саме : належну на праві власності [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Акту приймання-передачі б\\н від 19.02.2016 року між [PERSON] та директором ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір [PERSON] (Товариство приймає в якості внеску до Статутного капіталу від громадянина України [PERSON] вищевказану квартиру) та Протоколу № 01 від 19.02.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на вказану квартиру за ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28 квітня 2016 року за № 14369047. Разом з тим, суд критично ставиться до Протоколу № 1 загальних зборів ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір від 19.02.2016 року , згідно якого прийнято до Товариства нового учасника , як такого, що володіє часткою 50% Статутного фонду Товариства [PERSON] та затверджено перерозподіл часток у статутному капіталі Товариства наступним чином : учасниками товариства є [PERSON] та [PERSON] , які володіють по 50% Статутного капіталу. Але ж пунктом 3 постановлено внести зміни до Установчих документів засновників, що пов'язані зі зміною складу учасників Товариства. Так, по-перше, представником відповідача надана просто ксерокопія даного протоколу - не завірена жодним чином, оригінал для огляду суду не надано. По-друге, в цьому протоколі жодним чином не зазначено про прийняття рішення про зміну розміру статутного капіталу, не зазначено про прийняття до Статутного капіталу нерухомого майна, не зазначена вартість такого майна ( адже матеріалами справи підтверджується, що балансова вартість квартири визначена Товариством лише 24 травня 2016 року безпосередньо перед її продажем). По-третє, відповідні зміни до Установчих документів внесені так і не були. При цьому суд не приймає до уваги пояснення представника Товариства, що начеб-то директор Товариства не встиг в зв'язку зі смертю [PERSON], але ж останній перебував на стаціонарному лікуванні лише з 03 березня 2016 року, а зміни повинні були бути внесені та зареєстровані протягом 3-х днів (тобто до 22 лютого 2016 року). Про те, що вони були обізнані про такі вимоги законодавства, свідчить своєчасне внесення та державна реєстрація щодо зміни директора Товариства. Тим більше, що провести в квітні 2016 року реєстрацію прав власності на начебто передану до статутного капіталу квартиру , що належала [PERSON], після смерті останнього перешкод не було. Як вбачається з копії Реєстраційної справи ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір ( яка була надана слідчому Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області на підставі ухвали слідчого судді ) станом на 11 серпня 2016 року, справа містить лише документи щодо створення Товариства в жовтні 2015 року , єдиним засновником є [PERSON], розмір Статутного капіталу у 2000 грн. Також 27 травня 2016 року вносилися зміни щодо призначення нового директора [PERSON]І.( і заява про внесення цих змін подана у встановленому законом порядку і протягом 3 днів з дня відповідних зборів). Так, згідно Статуту Товариства, затвердженого 13 жовтня 2015 року (жодних змін не вносилося) Засновником є [PERSON]. Пунктами 4.1, 4.2 Статуту встановлено, що майно Товариства складається з основних фондів, обігових коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображається в самостійному балансі Товариства , Товариство є власником майна, переданого йому засновником у власність, продукції, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно товариства формується за рахунок , в тому числі, майна і грошових коштів, переданого товариству засновником, безвідплатних внесків організацій та громадян, інших надходжень, не заборонених законом. Пункт 4.4. - Статуний фонд сформовано за рахунок майна засновника у 2000 грн., що складає 100% Статутного внеску Товариства. Пунктом 4.6 Статут встановлено, що рішення щодо зміни статутного капіталу набувають чинності з моменту реєстрації відповідних змін та доповнень Статуту. Таким чином, [PERSON] ( як вбачається з протоколів засновників Товариства) передав Товариству належну йому спірну квартиру як вклад до Статутного капіталу, а отже як його засновник. Проте Товариство оформило прийняття у власність квартири, але [PERSON]Л, засновником товариства і власником частки Статутного капітала так і не став. В подальшому, між ТОВ Підприємство нерухомість Аль Вір та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу 30 травня \~\~2016 року\~\~ , посвідчений\~\~приватним нотаріусом\~\~ Миколаївського \~\~міського\~\~нотаріального округу\~\~[PERSON] та зареєстровано\~\~в реєстрі\~\~за\~\~№ 780, за яким [PERSON] придбала вказану квартиру за 57 168 грн. Проведена державна реєстрацію права власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] - приватним нотаріусом\~\~ Миколаївського \~\~міського\~\~нотаріального округу\~\~[PERSON] за номером запису 14807187 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер: 29895710 від 03.06.2016 року. Так, відповідно до положень ст. 7 ЗУ Про господарські товариства, зміни, які сталися в установчих документах товариства і які підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" . Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру. За ст. 13 цього Закону,вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Відповідно до положень ст. 16 ЗУ Про господарські товариства, Товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного (складеного) капіталу. Збільшення статутного (складеного) капіталу може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Така сама норма міститься і в ч.3 ст. 52 цього Закону - зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку. А ч. 6 ст. 52 передбачено, що учаснику товариства з обмеженою відповідальністю, який повністю вніс свій вклад, видається Свідоцтво товариства. До того ж , навіть самою законодавчо визначеною дефініцією (ст. 50 цього Закону) поняття товариства з обмеженою відповідальністю , Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Що стосується заперечень представника Товариства, то дійсно за змістом положень ч.1 ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Вирішуючи питання про недійсність рішень загальних зборів суд, у тому числі, оцінює, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення, а також встановлює факт порушення цим рішенням прав і законних інтересів учасника товариства. Але наведене стосується прав та обовязків учасника господарського товариства, але як встановлено судом, [PERSON] учасником Товариства так і не став. Частиною 7\~статті 16 , ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року\~(далі - [PERSON] № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим\~Законом\~та іншими нормативно-правовими актами . Пунктом 46 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) , для державної реєстрації права власності у звязку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна; 3) рішення органу або особи, уповноваженого установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Але ж вищенаведеними нормами діючого законодавства встановлено, що будь-які зміни до статутного фонду набувають чинності , а отже і дійсності, з моменту їх державної реєстрації , за такого, на момент реєстрації права власності за Товариством 28.04.2016 року такі зміни зареєстровані не були, а отже і не було підтверджено заявником, що передача майна (спірної квартири) у власність Товариства як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду) взагалі відбулася. Згідно із ч.\~2 ст.\~124 Конституції України юрисдикція судів України поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ч.\~2 ст.\~16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес способом, який може бути встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.3. ст. 215 ЦК - Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За такого, оспорюваний правочин ( перехід права власності від [PERSON] до Товариства) є недійсними в силу п. 1,4 ст. 203 ЦК України. Відповідно до\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п.п.3 ч. 1\~ст. 388 ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У п. 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст.\~387,\~388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права. Це випливає з того, що оскільки добросовісне набуття відповідно до\~ст. 388 ЦК України\~можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави. Так, між позивачем та відповідачем [PERSON] існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і способом захисту свого\~\~порушеного права\~\~є \~пред'явлення\~\~позову\~\~про\~\~витребування майна у нового \~\~набувача, що є належним способом захисту порушеного права. За такого, вимоги [PERSON] про витребування на свою користь квартиру [ADDRESS] з володіння [PERSON] ( яка була обізнана про всі оставини вчинення і оспорюваного правочину, і про наявність заповіту , що не заперечувала під час судового засідання) як наслідок, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 \~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судовий збір по 826 грн. 80 коп. судового збору з кожного.

Outcome: approved