Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] як представник [PERSON] (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] зареєструвала шлюб з Відповідачем 11 жовтня 2008 року та спільно вони прожили до квітня 2017 року. За час спільного життя у них народилися діти: дочка, [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розірвання шлюбу стали непорозуміння, внаслідок яких втратили сторони втратили почуття любові одне до одного. Відповідач не забезпечує сім'ю, не приділяє уваги дітям, не займався їх вихованням. Не проявляє увагу та любов до Позивача, тому [PERSON] миритися з чоловіком наміру не має, вважає, що сім'я їхня розпалася остаточно, тому просить шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], розірвати, залишивши за Позивачем на вихованні та утриманні неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без участі Позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб між сторонами був зареєстрований 11 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №10. Від шлюбу у сторін народилася дочка, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12. 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню відповідно до ст.112 СК України, оскільки встановлено, що причина розпаду подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною. Подружжя фактично припинило спільне проживання і сімейне життя з поважної причини. Встановлено, що сторони спільно не проживають та не підтримують сімейних відносин з квітня 2017 року. У даний час шлюб має формальний характер, подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу. Судом було надано сторонам строк на примирення, однак сторони до примирення так і не дійшли, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Позивач, [PERSON], як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу та яка має право після розірвання шлюбу обирати прізвище, яким буде іменуватися надалі, своїх бачень щодо залишення їй того чи іншого прізвища суду не представляла, тому суд позбавлений можливості вирішити дане питання. Щодо позовних вимог Позивача про залишення на її вихованні та утриманні дітей, то суд зазначає таке. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 151 СК України передбачає, права батьків щодо виховання дитини, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 152 гарантує, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статей 157-159 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Зі змісту зазначених вище статей слід зробити висновок, що суд вирішує спір між батьками щодо виховання дітей, лише у разі попереднього вирішення даного спору органом опіки та піклування та здійснення перешкод одного з батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. При цьому враховуються обставини, визначені у частині 2 статті 159 Сімейного кодексу України, зокрема, береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 83 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Позивач не надала суду жодних доказів прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними та інших доказів, на підставі яких суд дійшов би до висновку, що дітей слід залишити саме на її вихованні. Крім того, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Зі змісту статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Позивач не заявляла про залучення до участі в розгляді даної справи в частині вирішення спору стосовно участі батьків у вихованні дітей органу опіки та піклування, участь якого в розгляді справ даної категорії є обов'язковою. Зі змісту статей 180-181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Отже, питання про утримання дітей має вирішуватися батьками спільно і лише у разі ухилення одного з батьків від утримання дитини суд вирішує питання стягнення аліментів з одного з батьків на утримання дитини. Позивач у позовній заяві ставить питання про залишення дітей на її утриманні, однак це суперечить правам [PERSON], як батька, на утримання дітей, що визначені ст.181 СК України. В силу вимог ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, копію даного рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, для виконання. Питання про стягнення судових витрат Позивачем не ставилося. На підставі викладеного та

Outcome: partial