Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

07 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] районної ради Одеської області, [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області та просив постановити рішення, яким: - визнати незаконним та\~ скасувати рішення [PERSON] районної ради Одеської області № 210-VІІ «Про звільнення із займаної посади головного лікаря комунальної установи «[PERSON] районна лікарня» від 26 жовтня 2017 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області № 415/А-2017 «Про звільнення головного лікаря КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» від 26 жовтня 2017 року; - поновити його на посаді головного лікаря Комунальної Установи «[PERSON] центральна районна лікарня» з 26 жовтня 2017 року; - стягнути з [PERSON] районної ради Одеської області на його користь різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з 27 жовтня 2017 року по дату винесення рішення суду.\~Позивач вважає, що рішення про його звільнення постановлено без належного зясування наявності складу дисциплінарного порушення.\~\~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що його було призначено виконуючим обовязки головного лікаря району в порядку переводу розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області № 33/к від 21.05.1997 року та наказом № 74 від 1997 року по [PERSON] центральній районній лікарні. Після двох місяців перебування на посаді в.о. головного лікаря району, відповідно до розяснення секретаріату ВЦСПС № 30/39 від 29.12.1965 року «Про порядок оплати тимчасового заступництва», позивача став головним лікарем району. Позивач зазначає, що протягом більш ніж 20 років займав посаду головного лікаря КУ «[PERSON] ЦРЛ» та в цілому сумлінно здійснював керівництво цією установою. Так, рішенням [PERSON] районної ради Одеської області № 210-VІІ від 26 жовтня 2017 року його позивача звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення посадових обовязків. В якості підстави для прийняття вищевказаного рішення [PERSON] районна рада посилається на інформацію [PERSON] районної державної адміністрації від 26 вересня 2017 року № 01/01-37/1965, з урахуванням інформації Південного офісу Держаудитслужби від 31 липня 2017 року № 15-04-23-14/6790 про фінансові порушення, що виявлені в процесі проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «[PERSON] центральна районна лікарня», який був отриманий [PERSON] районною радою Одеської області 08.08.2017 року. Тобто позивач вважає, що відповідачем при звільненні порушено місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також відповідач не встановив в своєму рішенні, коли саме позивачем було допущено порушення трудових обовязків. Окрім цього позивач посилається на те, що при прийнятті рішення про його звільнення відповідачем не встановлено наявності складу дисциплінарного проступку; порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, не витребувано письмових пояснень від позивача, не враховано попередню роботу на посаді головного лікаря протягом 20 років; порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності; не зазначено, в яких саме діях позивача вбачається наявність грубого одноразового порушення трудових обовязків; не встановлено, яким документом визначено трудові обовязки позивача, які він ніби то порушив. Також позивач вважає, що розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації винесено із перевищенням повноважень, оскільки [PERSON] районна рада не делегувала [PERSON] районній державній адміністрації повноважень права призначення та звільнення керівника КУ «[PERSON] центральна районна лікарня». На підставі вищепереліченого позивач вважає своє звільнення з посади головного лікаря КУ «[PERSON] ЦРЛ» незаконним, тому вимушений звернутися до суду з цім позовом. Позивач та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.16), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] районної ради Одеської області в судове засідання не зявився, голова [PERSON] районної ради [PERSON] не одноразове звертався до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи для залучення до участі у справі фахівця з юриспруденції для складання позиції районної ради (клопотання від 27.11.2017 року (а.с.90), від 18.12.2017 року (а.с.114) та про перенесення розгляду справи (а.с.130). Окрім цього представник відповідача [PERSON] районної ради Одеської області [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.131), також зверталася із заявами про перенесення розгляду справи у звязку з погодними умовами (а.с.191) і участю у іншому судовому процесі (а.с. 224), однак доказів цім твердження не надала, тому судом прийнято рішення про визнання причини неявки предстаника відповідача неповажними та можливість розгляду справи без її участі в судовому засіданні. В судовому засіданні від 02.04.2018 року позовні вимоги не визнала, до суду письмових заперечень не надала. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.129), в судове засідання не зявився, також надав заяву про перенесення розгляду справи, але у попередніх судових засідання проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.120-124) в яких посилався на те, що п.3.3 Статуту [PERSON] центральної районної лікарні затвердженого рішенням [PERSON] районної ради від 20.12.2012 року № 354-VІ встановлено, що головний лікар Установи несе персональну відповідальність за додержання порядку ведення і достовірність обліку та статистичної і бухгалтерської звітності. Тобто виходячи з приписів статуту відповідальність за порушення виявлені під час проведення перевірки Ізмаїльською обєднаною державною фінансовою інспекцією покладена в першу чергу на головного лікаря. Підпунктом 8.3.4. пункту 8.3 статусу встановлено, що Винятковою компетенцією [PERSON] районної ради є прийняття рішення про призначення керівника Установи та його звільнення з підстав порушення ним положень законодавства України, умов трудового договору та цього статуту. Відповідно до п.8.5 Статуту Поточне керівництво діяльності Установи здійснює головний лікар, призначений на підставі відповідного рішення районної ради та з яким укладено трудовий договір головою районної державної адміністрації. Відповідно до частини 1 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника. Тобто, зазначає представник відповідача, в цьому пункті статуту не йдеться про те, що [PERSON] районна рада призначає, або звільняє головного лікаря з відповідної посади, а вона приймає рішення про його прийняття або звільнення яке безпосередньо реалізується шляхом видання головою районної державної адміністрації розпорядження про призначення відповідної особи на посаду та укладанням відповідного трудового договору. Тому відповідач вважає, що фактично трудовий договір з [PERSON] було оформлено розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації від 21.05.1997 року № 33/к та твердження позивача про незаконність розпорядження голови є безпідставним. Представник відповідача також спростовує твердження позивача про те, що рішення про його звільнення постановлено без належного зясування наявності складу дисциплінарного правопорушення, так як за результатами планової перевірки КУ «[PERSON] ЦРЛ» південним офісом Держаудитслужби було складено акт ревізії від 18.07.2017 року №04-11/55, відповідно до якого було виявлено низку суттєвих порушень, які відповідають дійсності. Щодо посилання позивача на те, що у нього не були відібрані письмові пояснення, представник відповідача зазначає, що [PERSON] для надання відповідних пояснень було запрошено на сесію [PERSON] районної ради від 26 жовтня 2017 року. При цьому позивач міг подати свої пояснення в письмовому вигляді, проте на засідання відповідної сесії він зробив виступ під час якого надав відповідні пояснення. Відеозапис цієї сесії знаходиться у відкритому доступі в мережі «Інтернет». Також він вважає твердження позивача, щодо застосування до нього заходу дисциплінарного стягнення із порушенням строків притягнення до відповідальності, теж безпідставним, так як моментом виявлення дисциплінарного проступку є момент коли особі, яка має право притягувати працівника до відповідальності, стало відомо про скоєння відповідного проступку визначеним працівником, а так як до [PERSON] районної державної адміністрації акт ревізії фінансово-господарської діяльності від 18.07.2017 року № 04-14/55 не надавався. На підставі вищезазначеного представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Причину неявки в судове засідання представника відповідача [PERSON] суд також визнав неповажною, оскільки в його заяві немає чітких посилань на неможливість явки до суду, а заява містить лише незрозуміле формулювання щодо його відрядження. Суд,\~вважає що систематична неявка представників відповідачів в судове засідання є затягуванням судового процесу, тому вважає можливим розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації №33/к від 21.05.1997 року [PERSON] було призначено виконуючим обовязки головного лікаря району з 23 травня 1997 року в порядку переводу (а.с.43), а вже 23 травня 1997 року наказом по [PERSON] центральній районній лікарні №74 [PERSON] було звільнено від займаної посади та призначено в порядку переводу виконуючим обовязки головного лікаря району з 23.05.1997 року (а.с.44). Викладене також підтверджується трудовою книжкою БТ-1 № 2895462, виданою 08.12.1978 року, в якій зроблено запис №15 про призначення [PERSON] головним лікарем Болградського району (а.с.45-48). 29 листопада 2011 року було затверджено посадову інструкцію позивача (а.с.57-60), відповідно до п.1.4 якої головний лікар підзвітний районній раді та районній державній адміністрації в усіх питаннях статутної, фінансової, соціально-побутової, організаційно-господарської діяльності закладу, несе перед ними відповідальність за забезпечення діяльності закладу відповідно до покладених на нього завдань і функцій згідно чинного законодавства. Як на час прийняття на роботу (п. «ж» Указу Президента Про Положення про обласну, Київську, Севастопольську міську державну адміністрацію та Положення про районну, районну у містах Києві та Севастополі державну адміністрацію від 21.08.1995 року № 760/95, \~в редакції чинній на час прийняття позивача на роботу від 27.01.1996 року), так і на теперішній час з позивачем мав бути укладений контракт про прийняття його на роботу, що передбаченого положеннями статуту, затвердженого головою [PERSON] районної державної адміністрації Болградського району, зареєстрованого 24.07.1997 року розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Одеської області № 444, а також положеннями статуту в редакції 2012 року (а.с.26-38). Статуту, в редакції, чинній станом на 21.05.1997 року, суду надано не було. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 8.5 Статуту, в редакції 2012 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, поточне керівництво діяльності Установи (тобто КП «[PERSON] ЦРЛ») здійснює головний лікар, призначений на підставі відповідного рішення районної ради та з яким укладено трудовий договір головою районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, положеннями названого статуту визначено, що: п.1.1 Комунальна установа «[PERSON] центральна районна лікарня» (далі Установа) є установою охорони здоровя, що надає медичні послуги населенню Болградського району Одеської області. Установа є обєктом права спільної власності територіальних громад району, інтереси яких представляє [PERSON] районна рада (далі-Власник) в межах повноважень, визначених законодавством України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~п.1.2 Установа належить до сфери управління [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області (Орган управління). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~п.1.4 Постійний контроль за виконанням статутних завдань Установи здійснює [PERSON] районна державна адміністрація (Орган управління), яка є відповідальним за виконання функцій контролю щодо діяльності Установи (а.с.8-19). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 14 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року № 586-ХІV, місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Також ст. 29 цього Закону визначено, що місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження, делеговані їм обласними і районними радами відповідно до Конституції України в обсягах і межах, передбачених статтею 44 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно ч.1 ст. 36 названого Закону, місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління. Голови місцевих державних адміністрацій укладають та розривають контракти з їх керівниками. Так, рішенням 15-ої сесії VII скликання [PERSON] районної ради Одеської області №210-VII від 26 жовтня 2017 року було вирішено звільнити з займаної посади [PERSON] за одноразове грубе порушення посадових обовязків (а.с.62), а саме: на підставі інформації [PERSON] районної державної адміністрації від 26.09.2017 року № 01/01-37/1965, з врахуванням інформації Південного офісу держаудитслужби від 31.07.2017 року № 15-04-23-14/6790 про фінансові порушення виявлені в ході проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «[PERSON] центральна районна лікарня». Це рішення в той саме день було надіслано для прийняття заходів до [PERSON] районної державної адміністрації Одеської області, що підтверджено листом № 633/01-06 (а.с.61). Судом також встановлено, що розпорядженням голови районної державної адміністрації №415/А-2017 від 26.10.2017 року на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України [PERSON] звільнено з посади головного лікаря комунальної установи «[PERSON] центральна районна лікарня» з 26.10.2017 року (а.с.63). На підставі вказаних рішення та розпорядженнянаказом №109-К по [PERSON] центральній районній лікарні від 27.10.2017 року [PERSON] звільнено з займаної посади та переведено на посаду лікаря хірурга хірургічного відділення № 2 (а.с.64). Вирішуючи спір, що виник між сторонам з трудових правовідносин, суд виходить з такого. Згідно з п.1 ч.1\~ст.41 КЗпП України\~трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу. За змістом п.2 ч.1\~ст.147 КЗпП України\~звільнення є одним із заходів стягнення, що застосовується до працівника за порушення трудової дисципліни. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1\~ст.147-1 КЗпП). Відповідно до ч.1\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч.2\~ст.148 КЗпП). Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено\~статтею 149 КЗпП України. Так, відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу ч.3\~ст.149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. \~\~В судовому засіданні встановлено, що на позивача як на головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» покладені низка трудових обовязків, що викладені у розділі 2 відповідної посадової інструкції, затвердженої 29.11.2011 року головою [PERSON] РДА ( а.с.57-60). Відповідно до Статуту КУ «[PERSON] ЦРЛ», затвердженого рішенням [PERSON] районної ради Одеської області від 20.12.2012 року №354-VI, власником лікарні є [PERSON] районна рада (п.с.1.1), при цьому комунальний заклад підзвітний та підконтрольний [PERSON] райдержадміністрації. За змістом п.п.8.3.4 Статуту до виняткової компетенції [PERSON] райради належить прийняття рішення про призначення керівника Установи та його звільнення з підстав порушення ним законодавства України, умов трудового договору та цього статуту. З наведеного слідує, що прийняттю рішення щодо звільнення головного лікаря КЗ «[PERSON] ЦРЛ» має передувати вчинення [PERSON] райрадою або уповноваженим нею органом певних дій, повязаних із розслідуванням факту виявленого порушення трудової дисципліни, зокрема, отримання від особи, до якої застосовується стягнення, письмових пояснень, встановлення тяжкості вчиненого нею проступку, визначення розміру заподіяної шкоди та встановлення обставин, за яких вчинено проступок. Між тим, [PERSON] РДА та [PERSON] райрадою, як субєктом прийняття рішення про звільнення позивача з займаної посади, жодних з передбачених трудовим законодавством дій, направлених на встановлення характеру допущеного головним лікарем порушення трудових обовязків та необхідних для застосування дисциплінарного стягнення (відібрання письмових пояснень, встановлення тяжкості вчиненого проступку, визначення розміру заподіяної шкоди, тощо), не здійснено. Відповідно до п.п.3.3.1 регламенту [PERSON] районної ради VII скликання, постійні комісії районної ради є органами районної ради, відповідальними перед нею та їй підзвітні, які обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду та підготовки питань, які відносяться до їх ведення, здійснення контролю за виконанням рішення районної ради. Судом встановлено, що рішенням 2-ої сесії VII скликання [PERSON] районної ради було обрано голів та членів постійних комісій, у тому числі: комісія за питаннями сімї, охорони здоровя, праці та соціальної політика (ПК-4) до складу якої входять пять осіб; комісія за питаннями спільної власності територіальних громад району, промисловості, транспорту та житлово-комунального господарства (ПК-6) до складу якої входять сім осіб ( а.с.176). Питання щодо звільнення головного лікаря КУ «[PERSON] ЦРЛ» розглядалося на засіданнях двох комісій: ПК-4 від 25.10.2017 року на якому висновки та рекомендації не були прийняті та ПК-6 від 25.10.2017 року на якому висновки та рекомендації не були прийняті і від 26.10.2017 року, на якому були присутні 5 членів від 7 (тобто склад комісії був правомочний) та схвалено проект рішення про звільнення головного лікаря та винести його на розгляд пленарного засідання, [PERSON] на засіданні комісії присутній не був (а.с.177-178, 179-180,181). Також суду не було надано документів підтверджуючих правомочність цих комісії, а саме які питання вони уповноважені розглядати на своїх засіданнях. Зазначені обставини також підтвреджені показами, допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У цьому контексті слід зауважити, що будь-якої оцінки наведеній інформації, так само як і зазначення підстав для висновку про винність [PERSON] за результатами перевірки Південною держаудитслужбою Комунальної установи «[PERSON] ЦРЛ» з посиланнями на конкретні пункти його посадової інструкції жоден документ не містить. Суд, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, виходить з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовязків. При цьому суд встановлює не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановлює вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Зазначене узгоджується з обовязковим для врахування висновком Верховного Суду України (далі\~ВСУ), викладеним у постанові ВСУ від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14. Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься звернення голови обласної організації профспілки працівників охорони здоровя [PERSON] №139 від 12.10.2017 року направлене Головам [PERSON] райдержадміністрації та районної ради, а також депутатам [PERSON] районної ради, в якому зазначено, що станом на 25.09.2017 року усунуто 74,9 % від суми виявлених порушень, адміністрація подала два позови до Господарського суду на підприємців та виявлені фінансові порушення і мери щодо їх усунення це робочі моменти будь-якого керівника. В матеріалах і в акті ревізії немає жодного посилання на корупційні складові або особистої зацікавленості керівника лікарні при витрачанні бюджетних коштів. Також в своєму зверненні вона зазначає, що головний лікар [PERSON] створив високо професіональний трудовий колектив, працюючий у важких умовах недофінансування лікарні (а.с. 189). Крім того, до матеріалів справи долучено тільки частину копії акта ревізії від 18.07.2017 року №04-11/55 фінансово-господарської діяльності КУ «[PERSON] центральна районна лікарня» за період з 01.01.2015 року по 30.04.2017 року, проведеної Південним офісом Держаудитслужби, суд не мав можливості дослідити увесь акт (а.с.125-127), а також зясувати які саме порушення були допущенні головним лікарем [PERSON], тому суд вважає, що вказані письмові документи є також, в силу ч.1\~ст.58 ЦПК України, неналежними доказами. За змістом ч.1\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Частиною 2\~ст. 235 КЗпП України, крім іншого, встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). В судовому засіданні встановлено, що середня заробітна плата [PERSON], на посаді головного лікаря КУ «[PERSON] ЦРЛ» з квітня 2017 року по вересень 2017 року щомісячно складала 7683 грн.61 коп. (середній заробіток за один день 7683,61 х 2 / 43 робочих дні = 357,38 (а.с.225). З огляду на викладене, з урахуванням того, що [PERSON] було звільнено на підставі п.1 ч.1\~ст. 41 КЗпП України\~з порушенням установленого законом порядку, а саме не визначено, за яке грубе одноразове порушення позивач підлягає звільненню, не встановлено всіх обставин порушення, не вчинено дій для отримання від [PERSON] письмових пояснень з приводу допущеного ним порушення, а також не встановлено його наслідків й розміру заподіяної позивачем шкоди, не зясовано ступеню вини позивача у допущенні порушення, суд вважає, що є підстави для поновлення [PERSON] на попередній роботі та стягнення з КУ «[PERSON] ЦРЛ» середнього заробітку у розмірі: жовтень 2017 року 2 робочих днів = 357,38 грн. х 2 = 714,76 грн. листопад 2017 року 22 робочих дня = 357,38 грн. х 22 = 7862,36 грн. грудень 2017 року 20 робочий день = 357,38 грн. х 21 = 7504,98 грн. січень 2018 року 21 робочий день = 357,38 грн. х 21 = 7504,98 грн. лютий 2018 року 20 робочих днів = 357,38 грн. х 20 = 7147,6 грн. березень 2018 року 21 робочий день = 357,38 х 21 = 7504,98 грн. квітень 2018 року 20 робочих днів = 357,38 х 20 = 7147,6 грн. травень 2018 року 1 робочий день = 357,38 х 1 = 357,38 а всього 45\~744,64 грн. за час вимушеного прогулу з 27.10.2017 року до 03.05.2018 року. Згідно з частиною сьомою\~статті 235 КЗпП України\~рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно п.п.2,4\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про:\~\~присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та\~\~поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Беручи до уваги те, що згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнено від сплати судового збору, судовий збір за подання до суду позову немайнового характеру у розмірі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів на користь держави. Також беручи до уваги те, що [PERSON] було звільнено з займаної посади 26 жовтня 2018 року, а день звільнення вважається останнім робочим днем, тому суд вважає, що день поновлення на роботі 27 жовтня 2018 року, тому вважає необхідним задовольнити вимоги позивача частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial