Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних та встановлений індекс інфляції у розмірі 441 347 грн., що еквівалентно 16 530 доларів США, за користування чужими грошовими коштами за останні три роки за договорами позики від 17.04.2004 року, 25.07.2007 року, 02.11.2007 року, 09.06.2009 року та 07.04.2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.04.2004 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики-1), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути через 15 днів. 25.07.2007 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики-2), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 23 000,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути у строк до 30.09.2007 року. 02.11.2007 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики-3), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 13 000,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути у строк до 05.11.2007 року. 09.06.2009 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики-4), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути через місяць. 07.04.2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів (далі - Договір позики-5), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США та 2 000,00 Євро, а останній прийняв вказані грошові кошти та зобов`язався їх повернути через 2 місяці. Проте, відповідач у передбачені договорами позики строки грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. З метою стягнення з відповідача боргу [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року про виправлення описки, визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , яка долучена та знаходиться в матеріалах справи; провадження у справі закрито. Позивач зазначає, що [PERSON] умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 року, виконав не у повному обсязі та на даний час борг відповідача становить 50 000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25.05.2020 року (26,7 грн.) еквівалентно 1 335 000,00 грн. За таких обставин, позивач вважає, що він має право на стягнення з відповідача за період часу з 25.05.2017 року до 25.05.2020 року 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 118 385,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 836 338,65 грн., а усього - 954 724 грн., що еквівалентно 36 356,00 доларів США. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2020 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 25.05.2020 року судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат та підготовче засідання у справі призначено на 22.02.2021 року. 05.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних та інфляційні втрати у розмірі 954 724 грн. за користування чужими грошовими коштами, що еквівалентно 36 356 доларів США. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2020 року внесено виправлення у вступну та резолютивну частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року у справі № 757/21004/20-ц, вірно зазначивши ім`я відповідача « [PERSON] », замість помилково вказаного « [PERSON] ». 17.02.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, оскільки ухвалою Печерського суду м. Києва від 06.06.2017 року у справі № 757/63344/16-ц було затверджено мирову угоду між позивач та відповідачем, відповідно до умов якої [PERSON] визнає свої зобов`язання по сплаті боргу перед [PERSON] у розмірі 1 050 838,00 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США. Отже, розрахунок 3% річних повинен був бути здійснений від суми заборгованості, визначеної мировою угодою. Звертає увагу на те, що позивач здійснює розрахунок 3% річних з 24.05.2017 року, проте мирова угода була затверджена ухвалою Печерського суду м. Києва від 06.06.2017 року. 22.02.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та підготовче засідання призначено на 25.05.2021 року. 05.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що розрахунок 3% річних він здійснює за останні три роки, що передують зверненню до суду з позовом (25.05.2020 року), тобто з 24.05.2017 року. 25.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив підготовче засідання, призначене на 25.05.2021 року, проводити за його відсутності, закрити підготовче засідання у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. 25.05.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, в якій останній просив підготовче засідання, призначене на 25.05.2021 року, проводити за його відсутності, закрити підготовче засідання у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 05.10.2021 року. 05.10.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 22.12.2021 року. 22.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 22.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що заперечує щодо задоволення позову з викладених у відзиві підстав. В судове засідання 22.12.2021 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач та представник відповідача у заявах від 22.12.2021 року просили розглядати справу за їх відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а позивач та представник відповідача у заявах від 22.12.2021 року просили розглядати справу за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 17.04.2004 року [PERSON] одержав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США у борг, який зобов`язався повернути через 15 днів, що підтверджується розпискою (а. с. 13). 25.07.2007 року [PERSON] одержав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 23 000,00 доларів США у борг, який зобов`язався повернути у строк до 30.09.2007 року, що підтверджується розпискою (а. с. 13). 02.11.2007 року [PERSON] одержав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 13 000,00 доларів США у борг, який зобов`язався повернути у строк до 05.11.2007 року, що підтверджується розпискою (а. с. 13). 09.06.2009 року [PERSON] одержав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США у борг, який зобов`язався повернути через місяць, що підтверджується розпискою (а. с. 14). 07.04.2011 року [PERSON] одержав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США та 2 000,00 Євро у борг, який зобов`язався повернути два місяці (а. с. 14). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року про виправлення описки, у справі № 757/63344/16-ц визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , яка долучена та знаходиться в матеріалах справи; провадження у справі закрито. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, встановлені у зазначених судових рішеннях обставини свідчать про наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання яке винило на підставі невиконаного рішення суду, та, на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено у ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено правовий висновок, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження 14-68цс18) міститься висновок про те, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, відповідно до якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, вказаний висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування трьох відсотків річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання. Проте суд не погоджується з періодом розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що з відповідача на його корить підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання зобов`язання визначеного рішенням суду за період часу з 25.05.2017 року до 25.05.2020 року. У відзиві на позовну заяву [PERSON] посилався на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 25.05.2020 року, проте здійснив розрахунок 3% річних за період часу з 25.05.2017 року до 25.05.2020 року, що частково виходить за межі позовної давності. Отже, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вимоги про стягнення 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач заявив за період, який перевищує три роки, та вважає, що 3% річних підлягають стягненню за період часу з 01.07.2019 року до 25.05.2020 року (межі позовних вимог) у розмірі 541,81 дол. США. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Так, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів, відтак, іноземна валюта індексації не підлягає. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (абзац другий пункту 1-1 постанови Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення"). Оскільки сума боргу виражена в доларах США, то вказані кошти індексації не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: partial