Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, зазначивши, що 07.08.1999 року вони уклали між собою шлюб, за час спільного проживання відповідачу була подарована квартира [ADDRESS] Вінницької області, загальною площею - 60,3 кв. м., житловою - 38,0 кв. м. Подарована квартира була двокімнатна, без будь-якого ремонту, зовсім непридатна для проживання. Згодом, переважно за кошти позивача, дану квартиру було добудовано, збільшивши її загальну площу до 126,3 кв. м. житлову до 63,3 кв. м., та зроблено в ній ремонт. Також позивачем під час шлюбу за власні кошти було придбано та зареєстровано за нею наступне майно: - гараж за номером [NUMBER] розташований за адресою: Вінницька область, [ADDRESS] земельну ділянку, площею 0,0023 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану за адресою: Вінницька область, [ADDRESS] земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області; автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2013. Позивач зазначає, що вище зазначене майно було придбане нею особисто, за її власні кошти, участі у придбанні даного майна, а також у його володінні, користуванні та розпорядженні відповідач не брав, ним не цікавиться, проживає зі своєю мамою. Зазначає, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0800 га, кадастровий номер [NUMBER], для індивідуального садівництва, розташована за адресою: Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту). Вважає, що вище зазначене майно є обєктом спільної сумісної власності, в силу чого, позивач просить суд припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на набуте за час шлюбу майно та поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на: квартиру під номером [ADDRESS] житловою площею 63,3 кв.м., та загальною площею 126,3 кв. м., яка в даний час відноситься до міста Вінниці; 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0800 га, кадастровий номер [NUMBER], для індивідуального садівництва, розташована Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту), а також просить визнати її особистою власністю наступне майно: - гараж за номером [ADDRESS] що в даний час відноситься до міста Вінниці; - земельну ділянку, площею 0,0023 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва індивідуальних гаражів, реєстрація якої значиться за адресою: [ADDRESS] - земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області; - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач та представник позивача [PERSON], в судовому засіданні підтримали позовні вимоги викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити, додатково зазначивши, що відповідна квартира було подарована відповідачу його матір'ю. Згодом квартира була добудована. Земельна ділянка під гаражем була придбана згідно договору купівлі-продажу, а інші земельні ділянки були набуті у власність в результаті реалізації сторонами права на безкоштовну приватизацію, дані земельні ділянки вільні і не забудовані. Відповідний автомобіль був придбаний за кошти заробітної плати позивача. Повідомили суду, що відповідне майно не перебуває під арештом і заставою. Спільна дитина проживає з позивачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. 26.02.2016 року суд в судовому засіданні постановив усну ухвалу із занесенням до журналу судового засідання про відмову у прийняття визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого 07.08.1999 року, Ямпільським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] 07.08.1999 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 59, з присвоєнням після реєстрації шлюбу прізвища [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с. 8). Зміст ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2016 року, постановленої по справі № 127/28850/15-ц, зазначає, що [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, при цьому відповідні позовні вимоги були роз'єднанні, в результаті чого позовні вимоги про поділ майна подружжя були виділені в окрема провадження. (а.с. 27). Таким чином судом встановлено, що відповідний шлюб між сторонами був зареєстрований 07.08.1999 року, при цьому станом на 20.01.2016 року (дата постановлення ухвали суду про роз'єднання позовних вимог) згаданий шлюб існував та не був розірваний в судовому порядку. Договір дарування квартири від 01.07.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Ільяшишеною Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 1-1156, вказує, що [PERSON], як дарувальник, передає безоплатно у власність, а [PERSON], як обдаровуваний, приймає дарунок - квартиру під номером 13, що знаходиться в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] Загальна площа квартири становить 60,3 кв.м., житлова - 38,0 кв.м. Право власності на дану квартиру зареєстроване відповідним органом БТІ за [PERSON]. ( а. с. 16). Згідно Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 13.02.2009 року на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого Виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради на підставі рішення виконкому Агрономічної сільської ради від 26.12.2008 року № 357, зареєстроване в комунальному підприємстві «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і записано в реєстрову книгу № 4 за реєстровим № 11/455, зазначено, що квартира [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної власності [PERSON]. В цілому власність складається з трьохкімнатної квартири житловою площею 63,3 кв. м. та загальною площею 126,3 кв. м. (а. с. 17). Суд в судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив сторонам право на звернення до суду з клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи з метою встановлення обставин щодо збільшення частки відповідної квартири, проте сторонами дане право реалізоване не було, що об'єктивно унеможливило суд встановити обставини щодо збільшення частки відповідної квартири, в тому числі відносно якої частини квартири відбулось таке збільшення. Таким чином, суд встановив, що відповідна квартира, яка 01.07.2004 року була подарована відповідачу [PERSON], в силу чого є його особистою приватною власністю, згодом, під час шлюбу, була істотно збільшена, а саме: з 60,3 кв.м. загальної площі квартири та 38,0 кв.м. житлової площі - в 126,3 кв. м. загальної площі та 63,3 кв. м. житлової площі. При ухваленні рішення в частині поділу між сторонами трьохкімнатної квартири, житловою площею 63,3 кв.м., загальною площею 126,3 кв.м., що розташована згідно правовстановлюючих документів [ADDRESS], та зареєстрована на ім'я [PERSON], суд враховує вимоги ч. 1 ст. 62 СК України та роз'яснення, надані Верховним Судом України в абзаці 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», де зазначено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. А тому, враховуючи, що відповідна квартира хоча і була особистою власністю відповідача, проте під час шлюбу істотно збільшилась у своїй вартості, оскільки майже вдвічі збільшилась в площі, в силу чого суд вважає за можливе визнати таке майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ, виходячи із того, що таке майно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, які, в розумінні вимог ч. 1 ст. 70 СК України, мають рівні частки в такому майні, при цьому суд не вбачає підстав для збільшення частки позивача в такому майні із-за того, що з позивачем проживає дитина, оскільки суду не надано жодного доказу того, що розмір аліментів, які одержує позивач на дитину, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування, що є обов'язковою ознакою для можливого застосування правового механізму, передбаченого нормою ч. 3 ст. 70 СК України. Договір купівлі - продажу гаражу від 02.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 120, вказує, що [PERSON], як «Продавець», передала у власність, а [PERSON], як «Покупець», прийняла у власність об'єкт нерухомого майна, а саме: гараж за номером [ADDRESS] Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2014 року № 17226736 [PERSON] є власником гаражу, форма власності - приватна, [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, гаражу, серія та номер: р. № 120, виданий 02.02.2014. Земельна ділянка місця розташування: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, площа: 0,0023 га. ( а. с. 20). Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 02.02.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Процепко А.О., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 123, вказує, що [PERSON], як «Продавець», передала (продала) у власність, а [PERSON], як «Покупець», прийняла (купила) у власність земельну ділянку площею 0,0023 га у межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована [ADDRESS] Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2014 року № 17226889 [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, площа: 0,0023 га. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, земельної ділянки, серія та номер: р. № 123, виданий 02.02.2014. ( а. с. 23). Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 02.12.2014 року, вказує, що власником автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, тип - загальний легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], 2013 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] (а.с. 26). Таким чином, суд встановив, що вищезазначене майно, а саме: відповідний автомобіль «HYUNDAI», гараж та земельна ділянка кадастровий номер: [NUMBER], що згідно правовстановлюючих документів розташовані за адресою: [ADDRESS] - було придбане позивачем під час шлюбу з відповідачем, при цьому суду не надано жодного належного та допустимого доказу придбання такого майна за особисті кошти позивача, а тому суд вважає, що дане майно, в розумінні вимог ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в силу чого підлягає поділу між ними, виходячи із рівності їх часток в даному майні. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 04.12.2007 року № 2132, яка розташована на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. (а.с. 24). Копія державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] зазначає, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0800 га, на підставі розпорядження Літинської районної державної адміністрації № 172 від 28.03.2012 року, яка розташована за адресою: Вінницька область, Літинський район, Малинівська сільська рада (за межами населеного пункту), цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер [NUMBER]. (а.с. 25). Таким чином, виходячи із досліджених правовстановлюючих документів на відповідні земельні ділянки кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER], беручи до уваги пояснення сторін щодо набуття ними права на такі земельні ділянки в процесі реалізації кожним із них свого права на безкоштовну приватизацію земельних ділянок, суд приходить до висновку, що такі земельні ділянки, в розумінні норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, належать їх власникам на праві особистої приватної власності, в силу чого не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак не підлягають поділу між сторонами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Зміст ч. 1, ч. 2 ст. 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до норми ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Норма ч. 2, ч. 5 ст. 57 СК України зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення, зазначені в абзаці 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", згідно яких спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За даних обставин, врахувавши, що позивач звернувся до суду з даним позовом, зокрема посилаючись на ст. 69 СК України, що беззаперечно вказує на реалізацію позивачем свого права на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в силу чого суд сприймає та вирішує дані спірні правовідносини та заявлені позовні вимоги виключно в площині поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, з огляду на те, що до об'єктів права спільної сумісної власності відповідного подружжя відноситься наступне майно, а саме: трьохкімнатна квартира, що розташована згідно правовстановлюючих документів [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], що розташовані згідно правовстановлюючих документів по [ADDRESS] відповідний автомобіль марки «HYUNDAI», яке, виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин та визнання судом відповідної квартири спільною сумісною власністю подружжя, - підлягає поділу між сторонами в рівних частках, тобто по 1/2 частці за кожним із подружжя, а тому позовні вимоги, що стосуються даного майна, підлягають частковому задоволенню, оскільки таке майно є об'єктом права спільної сумісної власності відповідного подружжя, і підтверджена в судовому засіданні частка позивача в такому майні становить 1/2, при цьому, враховуючи особливості реєстрації права власності на згадане майно, та з огляду на те, що при вирішенні питання щодо визначення правового режиму 1/2 частки такого майна за позивачем, неможливо залишити поза увагою правовий режим іншої частки такого майна, яка в результаті відповідного поділу судом, переходить у власність відповідача, в силу чого суд вважає за необхідне при поділі відповідного майна чітко зазначити яке майно, яка його частина і кому із сторін воно належить, визнавши за сторонами право власності на відповідні частки згаданого майна. Що стосується позовної вимоги про визнання за позивачем права особистої власності на відповідну земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] - то така вимога повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню, оскільки, як зазначалось судом вище, така земельна ділянка була набута у власність позивачем в процесі реалізації права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, а тому, в розумінні норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, беззаперечно належать позивачу на праві особистої приватної власності. Разом з тим, позовна вимога про визнання за позивачем 1/2 частини відповідної земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] - задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначалось судом вище, така земельна ділянка була набута у власність відповідачем в процесі реалізації права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки, а тому, в розумінні норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, беззаперечно належать відповідачу на праві особистої приватної власності, що, за встановлених судом обставин, в тому числі зазначених сторонами про те, що така земельна ділянка є вільною від забудови, виключає можливість поділу такого майна між сторонами в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також задоволенню не підлягає позовна вимога позивача щодо припинення права спільної сумісної власності сторін на набуте за час шлюбу майно, оскільки така вимога є безпідставною, так як, в розумінні норми ч. 3 ст. 372 ЦПК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, що не потребує додаткового визнання припинення відповідного права рішенням суду при поділі майна подружжя, і не залежить від такого рішення, а є самостійною, беззаперечною ознакою наявності відповідного юридичного факту, закріплену та визначену на рівні закону. Щодо розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне, в порядку приписів ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 1) пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1827 грн. 00 коп., що становить половину суми коштів, сплачених за судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial