Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: ГУ ДМСУ в Харківській області про виселення та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] вказали, що трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS] належить: 2/3 частини квартири [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 2 лютого 1994 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, 1/3 частина на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 5 лютого 2004 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. 17 жовтня 2008 року в належній їм квартирі [ADDRESS] сталася пожежа, в результаті якої пошкоджено належне їм майно, за виключенням правовстановлюючих документів на квартиру та паспортів. 19 жовтня 2008 року невідома особа обманним шляхом заволоділа їхніми паспортами та документами на квартиру. 21 жовтня 2008 року вони звернулись до правоохоронних органів із заявою з приводу викрадення їхніх документів та документів на квартиру. На цей час за нашою заявою Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області порушена та розслідується кримінальна справа №61090761 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України. 18 листопада 2008 року позивачі дізнались, що від їхнього імені були видані довіреності від імені [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний №2403, яким [PERSON] уповноважується бути представником у приватного нотаріуса або у державній нотаріальній конторі з підписання договору купівлі-продажу квартири і одержання коштів, та довіреність від імені [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний №2404, яким [PERSON] уповноважується бути представником у приватного нотаріуса або у державній нотаріальній конторі з підписання договору купівлі-продажу квартири і одержання коштів. В зазначених довіреностях, однакових за змістом, від імені позивачок, [PERSON] уповноважується «бути представником у приватного нотаріуса або у державній нотаріальній конторі з підписання договору купівлі-продажу квартири і одержання коштів.», для чого їй надається право подавати від імені позивачок та одержувати на їхні ім'я різні довідки, висновки, рішення та інші документи, в тому числі правовстановлюючі документи на технічну документацію на зазначену частину квартири, отримати витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та інші документи, необхідні для відчуження, подавати від їх імені заяви, розписуватися за них на відповідних документах, в тому числі підписати договір купівлі-продажу квартири, сплачувати гроші за оформлення документів та виконати інші дії, пов'язані з цією довіреністю. 18 листопада 2008 року між [PERSON], яка діяла на підставі довіреностей виданих від їх імені 20 жовтня 2008 року та посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстрові №2403 та №2404, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу належної позивачкам квартири [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року як підстава права власності на нерухоме майно зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Індексована загальна вартість квартири згідно витягу КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» становить 40 396 грн. Ціна продажу квартири зазначена в договорі купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року становить 40 396 грн. 00 коп. Зазначений договір купівлі-продажу квартири від 18 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2591. Вже 24 листопада 2008 року, через 6 (шість) днів між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу належної нам квартири [ADDRESS], Ціна продажу квартири зазначена в договорі купівлі-продажу від 24 листопада 2008 року становить 50 000 грн. 00 коп. Зазначений договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2623. Зазначений договір купівлі-продажу від 24 листопада 2008 року як підстава права власності на нерухоме майно зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» тільки 13 квітня 2009 року. Проте, довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, договір купівлі-продажу квартири від 18 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2591, договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2623 є недійсними з наступних підстав. У відповідності з п. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним І відповідати його внутрішній волі. У відповідності з п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з п. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. У відповідності з п. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. У відповідності зі ст. 238 ЦК України: 1. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. 2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. 3. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах Іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. У відповідності зі ст. 241 ЦК України: 1. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює,змінює,припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. 2. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. У відповідності з п.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з п. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. У відповідності з п.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виходячи зі змісту довіреностей складених від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, вбачається, що в них не міститься повноважень укладати договір купівлі-продажу взагалі, та квартири [ADDRESS], зокрема. В довіреностях не містяться повноваження на досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Зокрема не містяться повноваження на досягнення згоди з питань ціни квартири взагалі, та квартири [ADDRESS], зокрема, як товару за договором купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року, укладеному між [PERSON], яка діяла на підставі довіреностей, та [PERSON] Таким чином, [PERSON], діючи на підставі довіреностей складених від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, перевищила повноваження, надані їй довіреностями. В подальшому та до цього часу правочин, укладений [PERSON] з перевищенням повноважень, наданих їй довіреностями, нами [PERSON] та [PERSON] не схвалювався. Крім того, навіть якщо [PERSON] діяла на підставі довіреностей складених від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, то підписуючи договір купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року, як представник однієї сторони - продавця, вона допустила зловмисну домовленість з другою стороною - покупцем, погоджуючись на ціну покупця - 40396 грн., що в 15 разів, менше ринкової вартості спірної квартири. Ухвалою суду за клопотанням представника позивача судом було призначено судову оціночну експертизу на предмет визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS] станом на час укладання оскаржуваних угод - листопад 2008 року. У відповідності з Висновком судової оціночної експертизи №3552/10149 від 18 грудня 2013 року, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 18.11.2008 року складає 382282 (триста вісімдесят дві тисячі двісті вісімдесят дві) гри. 00 коп. Таким чином ціна спірної квартири станом на листопад 2008 року за курсом НБ України долара США 579 грн. 39 коп. за 100 доларів СІЛА до гривні, складала 65980 доларів США При таких обставинах вважають, що слід визнати недійсними довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, договір купівлі-продажу квартири від 18 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2591, договір купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2623. Крім того, на час посвідчення договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 18 листопада 2008 року та від 24 листопада 2008 року позивачки проживали в спірній квартирі, до квартири ніхто, крім них, доступу не мав. Ні [PERSON], ні [PERSON] як покупці квартиру не оглядали. Позивачі з квартири добровільно чи в судовому порядку не виселялись, не вивозили свої ручі із квартири. До цього часу вони залишаються зареєстрованими (прописані) в квартирі [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] як предмет договорів купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року та від 24 листопада 2008 року покупцям не передавалась, ними не приймалась. Грошові кошти за квартиру [ADDRESS] позивачі не отримували. 22 лютого 2012 року відповідач [PERSON] обманним шляхом виманила позивачів нас із квартири [ADDRESS], а коли вони повернулись до квартири, то не змогли до неї потрапити, оскільки в квартирі були замінені двері, встановлені металеві двері, замінені дверні замки. Ключі від нових замків позивачам не передавались. Головне - в квартирі була встановлена охоронна сигналізація, в подальшому вони дізнались, що охорону квартири здійснює охоронна фірма - Товариство з обмеженою відповідальністю «Охорона-4». Також позивачі дізнались, що з ТОВ «Охорона-4» [PERSON] уклала договір на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи. При спробах потрапити до квартири [ADDRESS] спрацьовує охоронна сигналізація, прибуває мобільна група, яка перешкоджає їм потрапити до квартири. У відповідності зі ст. 12 ЦК України . 1. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. 2. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. 3. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. 4. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. 5. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. У відповідності зі ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. У відповідності зі ст. 388 ЦК України: 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник мас право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно; 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати,власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). При таких обставинах порушується право власності позивачів на квартиру [ADDRESS], яке виражається в перешкоджанні користуванням нерухомими майном. Тому суд може витребувати від [PERSON] трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] на користь 2/3 частини квартири [PERSON] та [PERSON], 1/3 частина на користь [PERSON] та поновити наше право на користування квартирою [ADDRESS], вселити нас в квартиру [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] не чинити нам перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] вказала, що 18 листопада 2008 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреностей серії ВКТ № 936772 від 20 жовтня 2008 року та серії ВКТ № 936771 від 20 жовтня 2008 року відповідно, з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір від 18.11.2008р.). Відповідно до умов зазначеного Договору від 18.11.2008р.„ Відповідачі по справі продали, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому з трьох житлових кімнат, житлова площа квартири 45,1 кв.м., загальна площа квартири 64,1 кв.м. Вищевказана квартира належала Відповідачам за зустрічним позовом на праві спільної приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 2-94-7655 від 02.02.1994 року ХМЦПДРЖ зареєстрованого у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризацій» (надалі за текстом - КП «ХМБТІ) 15.02.1994 року за реєстровим № П-2-4178 га свідоцтва про право на спадщину за реєстровим № 2-178 від 05.02.2004 року 8-ХДНК, зареєстрованого у КП «ХМБТЬ 19.02.2004 року за реєстровим № П-2-4178 в книзі: 1. реєстровий номер нерухомого майна 4396422. Договір від 18.11,2008р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 2591 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. З вищенаведеного вбачається, що [PERSON] правомірно набув право власності на Квартиру і, відповідно, є її власником, що підтверджується Витягом з державного реєстру правочинів № 6755969 від 18 листопада 2008 року. Реалізуючи свої права власника, 24 листопада 2008 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] (надалі за текстом - Позивач), з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу Квартири. Відповідно до умов Договору від 24.11.2008 р.. [PERSON] передав у власність, а Позивач прийняла у власність Квартиру. Договір від 24.11.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 2591 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У зв'язку із виникненням у Позивача права власності на Квартиру, КП «ХМБТІ» до державного реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відповідний запис, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майне від ІЗ квітня 2009 року N» 22455657. З наведеного вбачається, що Позивач, відповідно до статті 32? Цивільного кодексу України, правомірно набув право власності на Квартиру і, відповідно, її власником, право користування, володіння та розпорядження якою, регулюється розділом ї книги З Цивільного кодексу України. Так, відповідно до статті З17 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майнеш що передбачає юридичну можливість власника панувати над нею, здійснювати щодо неї свою волю, використовувати корисні якості майна та можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Тобто власник здійснює свої правомочності за власною волею та не зобов'язаний отримувати на не дозвіл інших осіб. Частиною 1 статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання. Однак, Позивач не має можливості використати Квартиру для власного проживання, а також не має можливості реалізувати щодо неї усі свої правомочності власника, оскільки зазначену Квартиру без відповідних правових підстав займають [PERSON] та [PERSON], Відповідачі за зустрічним позовом. Останні не впускають Позивача до власної квартири, в добровільному порядку виселитися з неї відмовляються. Відповідно до вимог статті 626 Цивільного кодексу України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 629 цього ж кодексу Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так Відповідачі, укладаючи Договір від 18.11.2008р., згідно з діючим законодавством України, взяли на себе зобов'язання, що Квартира буде повністю звільнена та будуть зняті з реєстраційного обліку всі зареєстровані особи. Однак взяті на себе зобов'язання Відповідачі не виконали. Наведені обставини свідчать про порушення Відповідачами права власності Позивача на Квартиру. Статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено непорушність права власності. Відповідно до статті 98 Житлового кодексу України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню з судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] свій уточнений позов підтримали, проти зустрічного позову заперечували у повному обсязі. В судовому засіданні представник [PERSON] свій зустрічний позов підтримала, проти первісного позову заперечувала у повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник проти первісного позову заперечували, із зустрічним позовом погодилися, та пояснили, що 20 жовтня 2008 року позивачі за первісним позовом, володіючи українською мовою, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно свого вільного волевиявлення видали нотаріально посвідчені довіреності, якими надали [PERSON], крім іншого, усі необхідні повноваження з питань відчуження та права підписання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складається з цілому з трьох житлових кімнат, житлова площа квартири 45.1 кв.м.. загальна площа квартири 64, 1 кв.м. Крім того, зазначеними довіреностями Відповідачу-3 Позивачами по справі було надано право одержання грошових коштів на ім'я Позивачів. Довіреності внесені до Єдиного реєстру довіреностей та зареєстровані в реєстрі за №№ 2403 та 2404. Відповідно до вимог статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою (довірителем), яку представляють, безпосередньо третій особі. Відповідно до вимог статті 245 цього ж кодексу форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону мас вчинятися правочин. В усіх інших випадках довіреність повинна бути нотаріально посвідчена. З зазначених довіреностей вбачається, що вони були підписані caмe позивачами за первісним позовом, останні відповідали їх волевиявленню та були оформлені відповідно до вимог Закону. Крім того, в довіреностях зазначено, що позивачам нотаріусом роз'яснено зміст статей 203, 213, 214, 244, 247, 248, 24 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Відповідно до вимог статті 238 Цивільного кодексу України представник може бути вповноважений на вчинення лише тих правочинів. право на вчинення яких має особа, яку він представляє. На підставі виданих позивачами на ім'я [PERSON] довіреностей серії ВКТ № 936772 від 20 жовтня 2008 року та серії ВКТ № 936771 від 20 жовтня 2008 року. 8 листопада 2008 року між Відповідачем-3, з одного боку, та Відповідачем-1, з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу Квартири [ADDRESS] (далі - Договір від 18.11.2008р.). відповідно до умов зазначеного Договору від 18.11.2008 р., Позивачі по справі продали, а відповідач-1 придбав у власність Квартиру [ADDRESS]. Вищевказана Квартира [ADDRESS] належала Позивачам на праві спільної приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 2-94-7655 від 02.02.1994 року та свідоцтва про право на спадщину. Договір від 18.П.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 2591 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, відповідач-3, як представник, лише виконав волю довірителів, а саме Позивача-1 та Позивача-2 і діяв лише в межах наданих йому повноважень без перевищення меж цивільної дієздатності та особисто не мав матеріальної користі від даної угоди, оскільки як вбачається з Договору від 18.11.2008р. продажу Квартири [ADDRESS] здійснено за 40 396 /сорок тисяч триста дев'яносто шість гривень та вся зазначена сума Відповідачем-3 перерахована поштовим переказом пропорційно на ім 'я Позивачів. Також Позивачі знали про угоду купівлі-продажу одразу після її вчинення і погоджувались з нею. Крім того довіреності серії ВКТ № 936772 від 20 жовтня 2008 року та серії ВКТ № 936771 від 20 жовтня 2008 року на ім'я Відповідача - до теперішнього часу Позивачами не скасовані. З наведеного вбачається, що Позивачі тривалий час погоджувались з існуванням довіреностей і не були позбавлені права звернутися додатково за правовою допомогою щодо роз'яснення змісту довіреностей і можливих за ними правових наслідків. На підставі вищевикладеного вбачається, що посилання Позивачів в позовній заяві, що довіреності були оформлені шляхом обману та підробки є такими, що не відповідають дійсності. Договір 18.11.2008р. укладений Відповідачем-З на підставі повноважень, наданих Позивачами своїми довіреностями, які останніми не скасовані і не визнані недійсними. Крім того, пояснення позивачів спростовуються постановою старшого слідчого СВ Київського Р'В ХМУ УМВС України в Харківській області від 29 листопада 2011 року, з якої вбачається., що позивачі звернулись з заявою в правоохоронні органи з тим, що ані вона, ані Позивач-2 не уповноважували Відповідача-3 укладати будь-які угоди по купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від їх імені. З заяви позивача [PERSON] вбачається, що Позивачі ніколи не зустрічалися з [PERSON], а їх підписи у довіреностях є підробкою. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 11 737 від 18 січня 2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф Н.С. Бокаріуса. підпис від імені Позивача-2 в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008р. на ім'я Відповідача-3, зареєстрованої нотаріусом, виконана позивачем [PERSON] Крім того, відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи № 4393 від 20 серпня 2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф. 14.С. Бокаріуса, підпис від імені Позивача-1 в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008р. на ім'я Відповідача-3, зареєстрованої Третьою особою-3, виконана Позивачем-1. Таким чином, вище наведеними доказами встановлено, що волевиявлення Позивачів па розпорядження бід їх імені належним їм майном підтверджується виданими ними нотаріально посвідченими довіреностями, які ними були прочитані, тривалий час визнавались і не оспорювались та до часу розгляду справи Позивачами не скасовані. По-третє, відповідно до вимог статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, Позивачами по справі в своїй позовній заяві так і не вказано в чому ж полягає порушення їх прав, чиї дії призвели до цього, не наведено жодного доказу який би відповідав дійсним обставинам справи та не був спростований, що дає підстави стверджувати, що Позивачі не мають права на звернення до суду з позовом, оскільки їх цивільні права порушено не було. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення: примусове виконання обов'язку в натурі: зміна правовідношення; припинення Правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтями 203. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також Інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України. V випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність па підставах, встановлених законом,, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочином є правомірна дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (наприклад, придбання майна шляхом купівлі-продажу передача землі в оренду, дарування, складання заповіту та ін.). Правочини. які щоденно вчиняються суб'єктами, досить різноманітні, а тому потребують певної кваліфікації. Залежно від числа сторін, волевиявлення яких потрібне для вчинення правочину, правочини можуть бути одно-, дво- чи багатосторонніми (договорами). Одностороннім визнається правочин, для виникнення якого досить дії однієї сторони, Наприклад, заповіт, акт прийняття спадщини і ]. ін. Односторонній правочин може утворювати обов'язки лише для особи, що його вчинила, Таким чином, довіреність не є правочином, а тому і способу захисту права, як визнання недійсним довіреності, не передбачено чинним законодавством та нормативно-правовими актами зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України. Посилання Позивачів на те, що спірні довіреності є цивільно-правовою угодою необхідно відхилити як необґрунтовані. Крім того, спірні довіреності затверджена уповноваженою на де особою та відповідають законодавству України, зокрема Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 03.03.2004 р. № 20/5. Статтею 249 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка видала довіреність (за винятком безвідкличної довіреності), у будь-який час мас право скасувати або передоручити довіреність. Відмова від цього права є нікчемною. Такого способу захисту порушених прав, як скасування нотаріально посвідченої довіреності в судовому порядку законодавством України не передбачено. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №11737 від 18.01.2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф, Н.С Бокаріуса, підпис від імені Позивача-2 в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008р. на ім'я Відповідача-3. зареєстрованої Третьою особою-3. виконана Позивачем-2. Крім того, відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи № 4393 від 20 серпня 2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф Н.С. Бокаріуса, підпис від імені Позивача-1 в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008 р. на ім'я Відповідача-3, зареєстрованої Третьою особою-3. виконана Позивачем-1. Особисто в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона побачила на телеграфному столі оголошення, що раніше незнайомі їй [PERSON] та [PERSON] хочуть продати квартиру і вони вирішили їм допомогти у цьому. Прийшла до них, вони сходили до нотаріуса [PERSON], де вони підписали на її ім'я довіреності на продажу від їх імені цієї квартири. Вона продала цю квартиру [PERSON] за 40396 грн., гроші їм не віддала, а перерахована поштовим переказом пропорційно на ім 'я Позивачів. Третя особа нотаріус ХМНО [PERSON] з первісним позовом не погодилася та пояснила, що довіреності на [PERSON] [PERSON] та [PERSON] підписували особисто та в її присутності. В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є родичкою позивачів [PERSON] та [PERSON], знає їх довгий час, часто з ними довірительно спілкується, посвідчена у всі їх сімейні та побутові справи. Їй достовірно відомо, що наміру продавати належну їм квартиру вони не мали, також не мали наміру переїзджати з цієї адреси. Також їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] іншого житла не мають. До своєї квартири вони потрапити не можуть, оскільки квартира зачинена на замок, ключів у них немає, є сигналізація. Коли [PERSON] та [PERSON] намагаються потрапити до своєї квартири за адресою [ADDRESS] спрацьовує сигналізація, приїжджають охоронники та перешкоджають їм потрапити до квартири. [PERSON] та [PERSON] проживають у родичів, друзів, знайомих, в тому числі у неї, часто вимушені ночувати на вокзалі, в лікарнях, в під'їзді будинку, де знаходиться їх квартира. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що коли згоріла квартира, два роки підряд [PERSON] сиділи у тамбурі на бетоні, холодні й голодні. Деякі сусіди приносили їм їжу. Зі своєї квартири [PERSON] вигнали та заварили двері. Нових господарів [PERSON] не знає та ніколи не бачила. Після пожару до [PERSON] приходило дві людинм з ЖЕКУ та заставили їх розписатися в документах. Вивчивши уточнений первісний і зустрічний позови, вислухавши сторони, свідків і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що ізольована трикімнатна квартира [ADDRESS] належала: 2/3 частини квартири [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 2 лютого 1994 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, 1/3 частина на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 5 лютого 2004 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори. 17 жовтня 2008 року в квартирі [ADDRESS] сталася пожежа, в результаті якої пошкоджено належне власницям майно, за виключенням правовстановлюючих документів на квартиру та паспортів. 20 жовтня 2008 року позивачі за первісним позовом [PERSON] та її донька [PERSON] видали нотаріально посвідчені довіреності, якими надали [PERSON], крім іншого, усі необхідні повноваження з питань відчуження та права підписання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складається з цілому з трьох житлових кімнат, житлова площа квартири 45.1 кв.м.. загальна площа квартири 64, 1 кв.м. Крім того, зазначеними довіреностями [PERSON] було надано право одержання грошових коштів на ім'я Позивачів. Довіреності внесені до Єдиного реєстру довіреностей та зареєстровані в реєстрі за №№ 2403 та 2404. Відповідно до вимог статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою (довірителем), яку представляють, безпосередньо третій особі. Відповідно до вимог статті 245 цього ж кодексу форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону мас вчинятися правочин. В усіх інших випадках довіреність повинна бути нотаріально посвідчена. З зазначених довіреностей вбачається, що вони були підписані caмe позивачами за первісним позовом, останні відповідали їх волевиявленню та були оформлені відповідно до вимог Закону. Крім того, в довіреностях зазначено, що позивачам нотаріусом роз'яснено зміст статей 203, 213, 214, 244, 247, 248, 24 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 11 737 від 18 січня 2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф Н.С. Бокаріуса, підпис від імені [PERSON] в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008 р. на ім'я [PERSON], зареєстрованої нотаріусом [PERSON], виконана позивачем [PERSON] Відповідно до висновку судової-почеркознавчої експертизи № 4393 від 20 серпня 2010 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ ім.засл.проф. Бокаріуса, підпис від імені [PERSON] в довіреності серії ВКТ № 936772 від 20.10.2008 р. на ім'я [PERSON], зареєстрованої нотаріусом [PERSON], виконана [PERSON] Крім того, нотаріус [PERSON] повністю підтвердила обставини добровільного і особистого надання [PERSON] і [PERSON] довіреностей на ім'я [PERSON] Таким чином, вище наведеними доказами встановлено, що волевиявлення Позивачів на розпорядження від їх імені належним їм майном підтверджується виданими ними нотаріально посвідченими довіреностями, які ними були прочитані, тривалий час визнавались і не оспорювались та до часу розгляду справи Позивачами не скасовані. Відповідно до вимог статті 238 Цивільного кодексу України представник може бути вповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. На підставі виданих позивачами на ім'я [PERSON] довіреностей серії ВКТ № 936772 від 20 жовтня 2008 року та серії ВКТ № 936771 від 20 жовтня 2008 року. 8 листопада 2008 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу Квартири [ADDRESS], відповідно до умов зазначеного Договору від 18.11.2008р. Позивачі по справі продали, а відповідач [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] за ціною 40 396 гривень, які не були передані особисто [PERSON] та [PERSON], а були перераховані поштовим переказом пропорційно на ім 'я Позивачів. На підставі вищевикладеного вбачається, що посилання Позивачів в позовній заяві, що довіреності були оформлені шляхом обману та підробки є такими, що не знайшли свого підтвердження доказами у судовому засіданні. Згідно ст. 10 ЦПК України 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 2. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 232 ЦК України: 1. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. 2. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст. 238 ЦК України 1. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. 2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Згідно ст. 241 ЦК України 1. Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. 2. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2591, суд виходить з того, що зі змісту довіреностей, складених [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, вбачається, що в них не міститься повноважень укладати договір купівлі-продажу взагалі, та квартири [ADDRESS], зокрема. В довіреностях не містяться повноваження на досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Зокрема не містяться повноваження на досягнення згоди з питань ціни квартири взагалі, та квартири [ADDRESS], як товару за договором купівлі-продажу від 18 листопада 2008 року, укладеному між [PERSON], яка діяла на підставі довіреностей, та [PERSON] Таким чином, [PERSON], діючи на підставі довіреностей складених від імені [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2008 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційні №2403 та №2404, перевищила повноваження, надані їй довіреностями. Відомості про те, що в подальшому правочин, укладений [PERSON] з перевищенням повноважень, наданих їй довіреностями, [PERSON] та [PERSON] схвалювався, сторонами суду не надані. Крім того, у відповідності з висновком судової оціночної експертизи №3552/10149 від 18 грудня 2013 року, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса, яка була призначена судом за клопотанням представника позивача [PERSON], ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 18.11.2008 року складає 382282 (триста вісімдесят дві тисячі двісті вісімдесят дві) грн. 00 коп. Навіть отримані [PERSON] кошти в сумі 40396 грн., що в 15 разів, менше ринкової вартості спірної квартири, не були передані представником [PERSON] довірителям [PERSON] та [PERSON] Доказів зворотнього [PERSON] суду не надала. Згідно ч.1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Наведене свідчить про те, що представник [PERSON], перевищуючи свої повноваження, надані їй за довіреностями від імені [PERSON] та [PERSON], діючи всупереч їх інтересам, що виразилось у продажі квартири за набагато нижчою ціною, ніж вона коштувала у той час, що є підставою для визнання даної угоди недійсною. Проте, згідно ст. 388 ЦК України 1. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання недійсним договору договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 24 листопада 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №2623, суд виходить з того, що у відповідності з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Такі договори є нікчемними і не підлягають додатковому визнанню їх недійсними. У відповідності з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо витребування від [PERSON] трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] на користь 2/3 частини квартири [PERSON] та [PERSON], 1/3 частина на користь [PERSON], поновлення їх права на користування квартирою [ADDRESS], вселення їх в квартиру [ADDRESS], зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], суд виходить з того, що довіритель по правочину, який судом визнано недійсним внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, має право вимагати від свого представника відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості. Оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, суд не вбачає підстав у витребуванні в неї цієї спірної квартири і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] солідарно ринкову вартість квартири [ADDRESS] станом на 18 листопада 2008 року в розмірі 382282 гривні. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] про виселення [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] суд виходить з наступного. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця поживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Оскільки, [PERSON] є власником спірної квартири, відповідачі за її позовом [PERSON] та [PERSON] не є членами її сім'ї, тому суд прийшов до висновку про виселення останніх. Вирішуючи питання щодо позовних вимог [PERSON] про зобов'язання сектора громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] суд виходить з того, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки суд задовольняє позов [PERSON] в частині виселення відповідачів за її позовом з квартири, то зазначене рішення є підставою для зняття з реєстрації відповідачів.

Outcome: partial