Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

25.08.2015 року позивач [PERSON] Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 38 420, 74 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.06.2014 року [PERSON] Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» і відповідачка [PERSON] уклали Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ( в рамках обслуговування продукту Максимум ). Відповідно до умов вищевказаного Договору, позивачка [PERSON] отримала кредит у вигляді відкритого карткового рахунку № 26253002188067 у валюті гривня на міжнародну платіжну картку DMC GOLD строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску зі встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії в сумі 30 000,00 грн. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідачки позивач просив стягнути з неї заборгованість станом на 09.07.2015 року в розмірі 38 420 грн. 74 коп., яка складається з наступного: - 18 655 грн. 36 коп. заборгованість за основним кредитом; - 17 295 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; - 339 грн. 36 коп. заборгованість за відсотками; - 2 130 грн. 70 коп. неустойка за несвоєчасне погашення заборгованості за основним кредитом та процентами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, та просила врахувати її матеріальний стан та зменшити суму заборгованості, зазначивши, що на її утриманні троє малолітніх дітей, одна дитина є інвалідом. Коштів, які вона отримує на дітей, вистачає лише на їжу, і саме з цих причин в неї з грудня 2014 року виникла заборгованість перед банком. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] 17.06.2014 року укладено Договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати останній кредит у вигляді відкритого карткового рахунку № 26253002188067 у валюті гривня на міжнародну платіжну картку DMC GOLD строком дії 2 (два) роки з моменту її випуску з лімітом в межах 75 000, 00 грн., зі встановленим лімітом відновлювальної кредитної лінії в сумі 30 000,00 грн., відповідно до п.п.2.1.1 Додатка до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту Максимум(а.с.14). Відповідно до пункту 2.2 Додатка до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту Максимум процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 32 % річних на торгові операції та на операції знаття коштів. Згідно з п.2.3 Додатка до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках обслуговування продукту Максимум розмір обов'язкового мінімального платежу складає 7 % від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому сторони погоджуються, що розмір обов'язкового мінімального платежу не може бути менше 50 грн. Дата сплати мінімального обов'язкового платежу за кредитом- до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Відповідачка [PERSON] зобов'язалася належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі у порядку і на умовах, передбачених цим договором. Позивач свої зобов`язання в частині надання відповідачці кредитних коштів виконав повністю. Отримавши кредитні кошти, відповідачка належним чином не виконала свої зобов'язання за договором, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у неї станом на 09.07.2015 року в розмірі 38 420 грн. 74 коп., яка складається з наступного: - 18 655 грн. 36 коп. заборгованість за основним кредитом; - 17 295 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; - 339 грн. 36 коп. заборгованість за відсотками; - 2 130 грн. 70 коп. неустойка за несвоєчасне погашення заборгованості за основним кредитом та процентами. Вирішуючи спір сторін в частині нарахування неустойки в розмірі 2 130 грн. 70 коп., суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Згідно з ч. 2 ст.267 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом ( ч.3 ст.1054 ЦК України). Як зазначено в положеннях п.п. 22, 23 ст. 1, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року з наступними змінами споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 509 , ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону про захист прав споживачів між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Цивільним Кодексом України також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст.551 ЦК України). Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи його ч. 2 ст.627 ЦК України щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважив Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. З огляду на викладене при розгляді даного спору суд виходить з такого. Як вбачається з матеріалів справи відповідачці [PERSON] нараховані до сплати 18 655 грн. 36 коп. заборгованість за основним кредитом; - 17 295 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; - 339 грн. 36 коп. заборгованість за відсотками. Отже, з врахуванням матеріального становища відповідачки [PERSON] розмір неустойки в розмірі 2 130 грн. 70 коп. за несвоєчасне погашення заборгованості за основним кредитом та процентами слід зменшити до 500 грн. Виходячи з викладеного та на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625, ч.1 ст.1050, ст.1054 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 36 790 грн. 04 коп., з яких: - 18 655 грн. 36 коп. заборгованість за основним кредитом; - 17 295 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченим кредитом; - 339 грн. 36 коп. заборгованість за відсотками; - 500 грн. неустойка за несвоєчасне погашення заборгованості за основним кредитом та процентами. З відповідачки [PERSON] також слід стягнути судові витрати.

Outcome: partial