Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини щомісячного доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Старобільської РДА, Служба у справах дітей Луганської обласної військово-цивільної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] з ним та передати йому дитину, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що 14.04.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського МУЮ в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 201. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Сімейні відносини фактично припинені з 12.06.2015 року. Спору про сумісне майно на даний час немає. По домовленості між подружжям донька проживає разом із нею. Тому на її утримання вона бажає стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Бажає розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.04.2007 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. До початку антитерористичної операції в. м. Луганську сім'я проживала в м. Луганську. З липня 2014 року він з відповідачкою та дочкою зареєстровані як внутрішньо переміщені особи в м. Бориспіль Київської області, де мешкали разом до червня 2015 року. 06.06.2015 року він подав нотаріально посвідчену заяву компетентним органам та всім, кого це стосується, про дозвіл його дитині [PERSON] тимчасово виїхати до Криму на відпочинок у супроводі матері [PERSON], який передбачається з 06.06.2015 року по 06.06.2016 року. Відповідачка, скориставшись наданою ним заявою, вивезла дитину на відпочинок до Криму, але назад не повернула, шляхом обману вивезла дитину в м. Луганськ та на цей час приховує місцезнаходження дитини. Йому відомо, що відповідачка разом з дитиною знаходиться в тимчасово окупованому м. Луганську, дитина навчається в першому класі Луганської школи, що негативно впливає на розвиток дитини, формування її ставлення до своєї країни. Крім того, у зв'язку з проведенням АТО в м. Луганську є небезпека життю дитини. Він має самостійний дохід, працює в ТОВ «Сона-Фарм», отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи. Просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] разом з ним та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з'явилася. В позовній заяві просить суд розглянути справу без її участі. За зустрічною позовною заявою ї інтереси представляв [PERSON], який повідомив суду, що його довіритель належним чином усвідомлена ним та судом про надходження зустрічного позову та вона не бажає приймати участь підчас вищевказаного позову. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Оскільки на його думку дитина [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], дитині забезпечений належний рівень побутових умов, навчання, проживання, виховання, тощо. [PERSON] та [PERSON] є особами одного полу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у виняткових випадках. На його думку, визначення місця проживання дитини разом з її батьком порушує даний принцип та не охоплюється даним випадком. Представник відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні визнала первинний позов частково - повністю погодилась з вимогами позивача про розлучення з відповідачем, частково визнала вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в частині стягнення аліментів в розмірі ? частині доходів з відповідача з моменту звернення до суду до моменту початку виконання рішення суду. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі та пояснила, що на її думку позивачем не надано жодного належного доказу достатнього рівня побутових умов, факту навчання дитини, повного та гармонійного розвитку та її належного виховання матір'ю дитини. Крім цього зазначила, що проведення АТО на території Луганської області саме і є тою винятковою обставиною, враховуючи яку дитина може бути розлучена з матір'ю. Також пояснила, що батьки дитини не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина про свідчить подання вищевказаної позовної заяви. Представник третьої особи за зустрічним позовом Орган опіки та піклування Старобільської РДА [PERSON] пояснила суду, що орган, який вона представляє не в змозі зробити конкретний висновок щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини взагалі, оскільки [PERSON] разом із дитиною проживали на території Старобільського району не тривалий час, служба у справах дітей не в змозі була викликати [PERSON], оскільки зі слів матері дитини - [PERSON], вона разом з дитиною проживає у м. Луганську, яка є неконтрольованою територією владою України. Тому викликати [PERSON] для дачі пояснень щодо місця проживання дитини є неможливим. Тому зробити конкретний висновок з цього питання теж є неможливим. Представник третьої особи за зустрічним позовом Служба у справах дітей Луганської обласної військово-цивільної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій зазначають, що вони не вважають себе належною третьою особою та просять залучити в якості третьої особи орган опіки та піклування Старобільської РДА. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 2007 року, який зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції за актовим записом № 201. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується доданою копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії заяви [PERSON], він надав дозвіл своїй дитині - [PERSON] на тимчасовий виїзд до Криму на відпочинок в супроводі її матері [PERSON], яка візьме на себе відповідальність за збереження і здоров'я дитини під час перебування в Криму та за повернення її за адресою проживання: [ADDRESS], по закінченню терміну перебування в Криму, який передбачається з 06 червня 2015 року по 06 червня 2016 року. Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Сона-Фарм» від 06.03.2015 року за № 63, [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Сона-Фарм» з 17.09.2008 року та займає посаду консультанта з медичних питань. Відповідно до характеристики, наданої ТОВ «Сона-Фарм», [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до характеристики, наданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 1, [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов гр. [PERSON], останній проживає в дворівневій квартирні, що складається з 4 кімнат. Для дитини [PERSON], [INFO], виділена окрема кімната, де створені всі належні умови для життя, розвитку та відпочинку дитини. Та відповідно наданої копії свідоцтва про право власності, у власності його матері [PERSON] знаходиться житловий будинок площею 101,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 24.10.2014 року [NUMBER], [PERSON] дійсно взятий на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до листа Органу опіки та піклування в особі Старобільської РДА щодо надання висновку органу опіки та піклування, з урахуванням того, що ані [PERSON], ані [PERSON] не проживають на території Старобільського району, неможливо проведення відповідної роботи, проведення бесід з матір'ю, батьком а дитиною, з'ясування інших обставин, що мають істотне значення, що в свою чергу унеможливлює подання органом опіки та піклування Старобільської РДА до суду відповідного висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON]. Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Сона-Фарм» від 10.01.2017 року за № 4, [PERSON] працює в ТОВ «Сона-Фарм» з 17.09.2008 року. займає посаду консультанта з медичних питань. Посадовий оклад складає 6 841,46 грн. Спільне життя подружжя не склалося у зв'язку з розбіжністю поглядів по веденню спільного господарства та інших питань, які суттєво впливають на можливість проживання разом. Сімейні відносини остаточно припинені з 12.06.2015 року. Сторони проживають окремо. Майнового спору не заявлено. У свідоцтві про народження дитини відповідач записаний її батьком. Проживає разом з матір'ю, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 14.01.2017 року, згідно з якою 04.01.2017 року до ЧЧ Старобільського ВП ГУНП в Луганській області надійшла заява [PERSON], [INFO] про те, що з червня 2015 року по теперішній час, він втратив зв'язок зі своєю малолітньою донькою [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення, а тому суд на підставі ст.112 Сімейного кодексу України вважає за необхідне позовні вимоги позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в частині розірвання шлюбу задовольнити. Після розірвання шлюбу [PERSON] буде іменуватися прізвищем [PERSON] Щодо позовних вимог позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини щомісячного доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та досягнення дитиною повноліття, суд приходить до наступного: Згідно ст.ст. 180, 182, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до повнолітнього віку , аліменти стягуються в частковому відношенні до заробітку. Розмір аліментів , стягуваних на утримання неповнолітньої дитини, визначається з урахуванням матеріального та родинного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до моменту набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Тому суд вважає за необхідним задовольнити первісний позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме на період часу, з моменту звернення позивача до суду до набрання рішенням законної сили, визначивши певний момент у часі з настанням якого пов'язана подія - набрання рішенням законної сили. Розмір стягнення аліментів суд визначає виходячи з вимог ст.ст.182-183 Сімейного кодексу України. Крім того, у відповідності зі ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється утримання з зарплати і доходів громадян при стягненні аліментів більш 50%. Суд у відповідності зі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в доход держави в розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідач не надав суду відомостей і доказів, котрі дають право суду звільнити його від сплати судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць підлягає негайному виконанню на підставі п.1 ст.367 ЦПК України, ст.191 СК України. Стосовно зустрічного позову суд приходить до наступного: Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні , а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Сімейне законодавство України не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю, адже відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Але при цьому суд зобов'язаний враховувати принцип 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації. Тому для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність або відсутність таких обставин, адже вказаний принцип на думку суду не можна тлумачити таким чином, що уматері малолітньої дитини мається беззаперечна перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Винятковість обставин, про яку йдеться в Декларації, за наявності яких дитина може бути розлучена з її матір'ю, є оціночним поняттям, винятковість цих обставин, як і наявність обставин, зазначених у ст. 9 п. 1 Конвенції, повинні встановлюватися в результаті з'ясування обставин справи, оцінки доказів у сукупності відповідно до цивільного процесуального закону (ст.ст. 212-215 ЦПК України). При цьому, повинні враховуватися правила щодо змагальності цивільного процесу, рівності сторін, диспозитивності, обов'язку сторін належно довести обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень (ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України). В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки [NUMBER] від 24.10.2014 року, який фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] також є внутрішньо переміщеними особами які тимчасово зареєстровані за тією ж адресою. Представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] не була надана відповідна довідка, хоча судом і були достеменно роз'яснені вимоги ст. 60 ЦПК України. Також ця обставина була визнана сторонами і підтверджується сукупністю письмових доказів, які містять матеріали справи, а саме довідкою завідувача ДНЗ № 1 м. Бориспіль, в якій вказано, що [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад з 01.10.2014 року по 31.05.2015 року, тобто окрім реєстрації, зазначеної у копіях паспортів подружжя: [ADDRESS] подружжя тимчасово зареєстровано за адресою: [ADDRESS] З наданих письмових доказів, а саме акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], довідки з місця роботи, [PERSON] вбачається, що він легко знаходить контакт з партнерами та колегами по роботі, самостійно та оперативно приймає рішення та планує діяльність, наполегливий в досягненні мети, вимогливий до себе та відповідальний. [PERSON] користується повагою та авторитетом у колег та керівництва компанії. Тобто він в змозі виконувати свої батьківські обов'язки в повному обсязі. З наданих представником відповідача за зустрічним позовом довідок з місця роботи «ГУ «ЛГКМБ №1» ЛНР», довідки про отриманий заробіток з місця роботи, характеристику з міста проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], акту огляду житлово-побутових умов за тією ж адресою, з огляду на вимоги ст. 59 ЦПК України, а саме, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленому законом, не може зробити однозначний висновок щодо можливості [PERSON] в повному обсязі виконувати батьківські обов'язки та визнає їх недопустимими. За мотивів що вищевказані, довідки видані в місті Луганську, яке входить до переліку міст, в яких тимчасово зупинена діяльність органів державної влади України. Тобто видані на непідконтрольній державній владі України невстановленим органом - суд робить висновок про порушення порядку отримання доказів та вважає їх недопустимими. Суд не оцінює як доказ будь-яких обставин відеозапис опитування [PERSON], який проведений під час розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON], які міститься в матеріалах кримінального провадження № 12017130580000013, оскільки опитування не є допитом сторони кримінального провадження, сторони не попереджаються про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384-385 КК України і тому достовірність відомостей, викладених [PERSON] під час її опитування викликають у суду сумнів щодо їх відповідності дійсності. З вищевикладеного суд робить однозначний висновок про неможливість встановлення змоги матері [PERSON] виконувати свої батьківські обов'язки в повному обсязі згідно ст. 150 СК України. Згідно з Постановою Верховної Ради України Про затвердження Заяви Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» від 21.05.2015 року якою затверджено Заяву Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Україна інформує Генерального секретаря Організації Об'єднаних Націй та Генерального секретаря Ради Європи про стан без пекової ситуації в Донецькій та Луганській областях та про заміну території, на яку поширюється відступ України від зобов'язань за Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, державною владою України під час проведення АТО не гарантується виконання Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції ООН про права дитини в повному обсязі на окупованих територіях а також на територіях, які тимчасово не підконтрольні державній владі України. Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Разом з тим, частиною 1 статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з Конвенцією про права дітей, ратифікованою Верховною Радою України за №789 від 27.02.1991 р., в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. На підставі вищевикладеного держава не в змозі гарантувати малолітній дитині [PERSON] виконання своїх обов'язків по забезпеченню її невід'ємних прав. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не може бути розлучена зі своєю матір'ю крім наявності виняткових обставин. Суд вважає неможливість гарантування державою виконання основоположних прав дитини, не можливість встановлення можливості [PERSON] виконувати обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, передбачені ст. 150 СК України, сукупність цих обставин є винятковими, що узгоджується з Постановою ВСУ від 14.12.2016 року №757/11568/15-ц. З огляду на наявність у одного з батьків малолітньої дитини - [PERSON] зареєстрованого місця проживання на підконтрольній українській владі території, на якій державою гарантується виконання всіх прав людини а також прав дитини а також достеменно встановленій в судовому засіданні можливості виконувати обов'язки щодо виховання та розвитку дитини на належному рівні, суд вважає, що

Outcome: partial