Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

22.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, які стягуються на її користь з відповідача за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015р. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розмір до 2000грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 18328,24грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 98935,85грн. У своїй заяві позивач зазначила, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 800грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.01.2015 до повноліття дитини. Посилаючись на те, що визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини не відповідає мінімальному розміру аліментів, передбаченого ч.2 ст.182СК України, та є недостатнім на даний час для утримання дитини і забезпечення її гармонійного розвитку, кошти протягом всього часу не індексувались у зв`язку із знеціненням національної грошової одиниці і зростанням рівня споживчих цін, у зв`язку із чим утворилась заборгованість відповідача по аліментах за період з лютого 2015року по жовтень 2018року, просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розмір до 2000грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 18328,24грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 98935,85грн. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.11.2018 року відкрито провадження у справі. 22 січня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якій зазначив, що позов визначає частково, а саме не заперечує проти збільшення розміру аліментів до 1014грн щомісяця, в решті позовних вимог просить відмовити. Зазначив, що вини його в нарахуванні заборгованості по аліментам не має, на даний час не працевлаштований, перебивається тимчасовими заробітками, має на утриманні хвору мати, за станом здоров`я відповідач хворіє на хронічний вірусний гепатит С, хронічний холецистит, жовчно - кам`яну хворобу, хронічний панкреатит, зазначені захворювання потребують періодичного лікування, яке коштує значних коштів. 24 січня 2019 року представник позивача надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка по суті є уточненням позову, просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення індексації аліментів у розмірі 110309,42грн. 15 липня 2019 року представник позивача надав до суду заяву про зміну розміру позовних вимог, просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015р. з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розмір до 2000 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів у розмірі 20409,76грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 20409грн. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача адвокат Баранов В.Л. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача адвокат Рехлецький Р.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, протии позову заперечував з позиції, викладеної у відзиві. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2003року по 04.02.2015рік. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.02.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця у розмірі 800 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26.01.2015року до повноліття дитини. Виконавчий лист, виданий 05.02.2015року на виконання зазначеного рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Заводському відділі ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. Відповідно до розрахунків заборгованості, складених державним виконавцем, станом на 31.01.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів відсутня. Відповідно до довідки №4850 від 28.09.2018р., виданої ЖКП ММР «Бриз», неповнолітній [PERSON] зареєстрований разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач працює в Філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» на посаді керуючого територіального відокремленого безбалансового відділення, отримує заробітну плату (довідка №112.21-304 від 26.08.2018р.). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору даруванні від 28.09.2004р., гаражу [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2007р., 31/100 часток житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04.12.2007р., гаражу № [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2005р. Станом на час розгляду справи відповідач не працює, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , хворіє на хронічний вірусний гепатит С , хронічний калькульозний холецистит, жовчо - кам`яну хворобу (підтверджується), кардіопатію дисметаболічну ПМК, хронічний панкреатит, астеновегетативний синдром, сольовий діатез, хронічний простатит (підтверджується виписками з історії хвороби №12102/850, №918/77, №9516/891, №14903/1307, №6043/437, виданими Гастроентерологічним Центром Миколаївської обласної лікарні; виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) №12213 від 14.10.12р., № 1071 від 31.01.2013р. №12765 від 14.11.2013р., №785 від 24.01.2014р., №642 від 23.01.2015р., виданими Миколаївською обласною лікарнею; випискою із історії хвороби №49 ТОВ «Південний медичний Центр», випискою із медичної карти стаціонарного хворого МЛШМД №8899 від 13.10.14р.). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України) Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, суд приходить до переконання, що розмір раніше стягнутих аліментів в сумі 800грн. є недостатнім для забезпечення самих необхідних матеріальних та фізіологічних потреб дитини, оскільки в силу свого віку дитина природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Також визначаючи збільшений розмір аліментів, суд виходить із розміру прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 грн. Наданий позивачем договір від 27.06.2018року про отримання кредиту у розмірі 30000грн на споживчі цілі в АТ «Ощадбанк» суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено та не обґрунтовано доцільність та необхідність таких дій, а також зв`язок із утриманням неповнолітнього [PERSON] та вимогою про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на його утримання. Надані медичні довідки про стан здоров`я матері відповідача - [PERSON] , як доказ погіршення його матеріального стану суд також не приймає уваги, оскільки вони не підтверджують необхідність додаткового утримання [PERSON] боку відповідача та надання ним такої допомоги. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір аліментів має бути збільшений до 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по аліментам у вигляді несплаченої суми індексації аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як передбачено статтею 184 СК України (в ред. ЗУ від 03.07.2018 року і діє з 28.08.2018 року) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції від 25 березня 2005 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотки. Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» цифри «101» замінено цифрами «103» (пункт 21). Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки. Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок). Відповідно до п. 10-4 Порядку, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 р., обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. № 1368-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі". При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів. Згідно з розрахунком розміру індексації, здійсненого позивачем, розмір індексації аліментів становить 20409,76 грн. 00 коп., але суд з даним розрахунком не може погодитися, оскільки відповідачем не надані докази отримання доходів станом з січня 2015року по теперішній час, на підставі який можна перевірити, чи не перевищує розмір аліментів разом із сумою індексації 50 % грошового доходу платника аліментів, крім того сторонами не заявлялося клопотання про витребування доказів. До того ж, як свідчить розрахунок заборгованості, здійснений державним виконавцем, відповідач увесь час справно сплачував аліменти у визначеній йому сумі, а позивач не надала докази того, що вона намагалась отримати аліменти в проіндексованому розмірі. Зазначене свідчить і про відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості, яка часом виникала в період сплати аліментів. За такого не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати індексації аліментів. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із положеннями частини першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Окрім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надала договір про надання правової допомоги №2809/18 від 28.09.2018року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №2301/18-Г від 23.01.2019р., про сплату 7500грн., та розрахунок розміру витрат і опис робіт, виконаних адвокатом. Однак, наданий розрахунок розміру витрат і опис робіт не містить детального опису виконаних робіт адвокатом із зазначення періоду їх здійснення та витраченого часу (годин) на їх виконання, а свідчить лише про надання правової допомоги адвокатом та її вартості, а в договорі про надання правової допомоги взагалі не зазначено ні вартості години часу роботи адвоката, ні суми гонорару, ні порядок його сплати, що унеможливлює перевірку зазначеної позивачем суми витрат на правову допомогу на відповідність вимогам чинного законодавства. Таким чином, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт понесення цих витрат, обґрунтованість та пропорційність розміру таких витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Надані позивачем документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial