Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, позикодавець) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) з позовом про стягнення заборгованості за розпискою від 21.06.2017 року в сумі 29 000 грн., інфляційні втрати за період з 28.11.2017 року по 15.08.2018 року в сумі 1 355 грн., 3% річних за період з 28.11.2017 року по 15.08.2018 року в сумі 622 грн., а також 10 000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що 21.06.2017 року [PERSON] позичив в нього 29 000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 27.11.2017 року. Строк виконання зобов'язань настав, проте відповідач кошти так і не повернув, у зв'язку з чим вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов'язань. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов'язань, вказане стало приводом для звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Протиправна поведінка [PERSON], а саме невиконання зобов'язань, призвело до душевних хвилювань позивача, стану пригніченості та безпорадності, а також неможливості організувати свої життєві плани, у зв'язку з чим позикодавець просить суд стягнути з боржника моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Відповідач відзив до суду не подав. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 04.09.2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, а також накладено арешт на майно [PERSON] в межах суми заборгованості за розпискою - 29 000 грн. 01.11.2018 року суд постановив ухвалу про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно [PERSON] не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що учасник справи зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних в справі матеріалів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали суд встановив, що 21.06.2017 року [PERSON] отримав в [PERSON] позику в сумі 29 000 (двадцять дев'ять тисяч) грн. 00 коп., які зобов'язувався повернути в строк до 27.11.2017 року, на підтвердження чого видав розписку. В строк погоджений сторонами [PERSON] коштів позивачу так і не повернув, що стало приводом для звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом. Встановивши вказані обставини, суд встановив відповідні їм правовідносини. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо наявності підстав для стягнення боргу в сумі 29 000 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по липень 2018 року в сумі 1 355 грн., а також 3% річних за період з 28.11.2017 року по 15.08.2018 року в сумі 622 грн. Суд вважає невмотивованою вимогу позивача щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] моральної шкоди, оскільки правовідносини між сторонами є зобов'язальними, а не деліктними, при цьому зміст таких зобов'язань не містить положень, які вказували б на можливість стягнення позикодавцем моральної шкоди у разі несвоєчасного виконання зобов'язань. При зверненні до суду з позовом [PERSON] оплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, а також сплатив судовий за заяву про забезпечення позову в сумі 352,40 грн. Враховуючи те, що заява про забезпечення позову подана одночасно з позовною заявою оплаченою судовим збором (в один і той же день), судовий збір за подання такої заяви не підлягає сплаті. Вказана сума підлягає до зарахування в рахунок оплати вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку позивач при зверненні до суду не оплатив, у зв'язку з чим з позивача додатково слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1 409,60 грн. (1 762 грн. - 352,40 грн.). Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: partial