Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

30.04.2020 року на адресу Новобузького районного суду надійшов цивільний позов АТ КБ "ПриватБанк" до відповідача [PERSON] за яким позивач просив ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 24.05.2008 року у розмірі 48443,38 грн. та судових витрат по справі. 06.05.2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом останній направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково, зокрема підтвердив факт отримання кредиту в установі банку, проте не згоден з нарахованою йому пенею та штрафами, оскільки під час оформлення кредиту про можливість нарахування йому зазначених штрафних санкцій ознайомлений не був. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як слідує з матеріалів справи, 24.05.2008 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ і отримав кредитний ліміт у розмірі 900,00 грн. З встановленням процентної ставки на рівні 36 відсотків із розрахунку 360 днів у році. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Відповідно до ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В\~ст. 530 ЦК України\~вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 цього Кодексу\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість.\~\~ Зокрема, відповідно до вимог позовної заяви, станом на 22.03.2020 року, заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за вищевказаним кредитним договором становила 48443,38 грн. з яких: - 26679,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 10237,30 грн. заборгованість за процентами відповідно до ст.625 ЦК України; - 8743,54 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 500 грн. штраф фіксована частина; - 2283,02 грн. штраф процентна складова. Позивач, з посиланням на положення ч. 1\~ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З цього приводу суд вказує таке. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та інших платежів за прострочення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 24.05.2008 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді встановленої неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою (пенею та штрафами), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Укладений між сторонами кредитний договір від 24.05.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, містить порядок повернення кредиту, зокрема щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Не сплата чергового щомісячного платежу свідчить про порушення умов договору та прав позивача, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно розрахунку позивача заборгованість за встановленими договором відсотками у розмірі 36% річних станом на 22.03.2020 року відсутня. Разом з тим позивачем надано розрахунок нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України відсотків за прострочений кредит за відсотковою ставкою 84 % що станом на 22.03.2020 року склало 10 237,30 гривень (а.с.16). З зазначеним розрахунком суд погодитися не може з огляду на наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Укладений між сторонами кредитний договір від 24.05.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить положень про інший розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України, тому до зазначених правовідносин можливо застосувати процентну ставку на рівні 3 % річних, а не вказану позивачем. З огляду на наступне та відповідно до періоду за який банк просить стягнути проценти за ст.625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 367,73 гривень, зокрема розрахунок здійснено за наступною схемою: прострочене тіло кредиту помножено на 0,0084 % ( 3% річних : \~360 днів) та помножено на кількість днів прострочення і відповідно складає: за період з 01.10.2019 р. по 03.10.2019 р. у розмірі 25097,16 х 0,0084% х 3 = 6,32 грн.; за період з 04.10.2019 р. по 31.10.2019 р. у розмірі 24597,16 х 0,0084% х 28 = 57,85 грн.; за період з 01.11.2019 р. по 14.11.2019 р. у розмірі 25612,12 х 0,0084% х 14 = 30,12 грн.; за період з 15.11.2019 р. по 26.11.2019 р. у розмірі 24612,12 х 0,0084% х 12 = 24,81 грн. за період з 27.11.2019 р. по 30.11 2019 р. у розмірі 24112,12 х 0,0084% х 4 = 8,10 грн.; за період з 01.12.2019 р. по 31.12.2019 р. у розмірі 24629,60 х 0,0084% х 31 = 64,14 грн.; за період з 01.01.2020 р. по 31.01.2020 р. у розмірі 25147,08 х 0,0084% х 31 = 65,48 грн.; за період з 01.02.2020 р. по 29.02.2020 р. у розмірі 25664,56 х 0,0084% х 29 = 62,52 грн.; за період з 01.03.2020 р. по 22.03.2020 р. у розмірі 26182,04 х 0,0084% х 22 = 48,39 грн. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з відповідача [PERSON] отриманого та непогашеного тіла кредиту у розмірі 26679,52 грн. та 3 % річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 367,73 гривень. В решті вимог позову слід відмовити. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, оскільки позов підлягає задоволенню лише на 55,83% від заявлених вимог, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1173,55 грн. судового збору.

Outcome: partial