Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебували в шлюбі, розірваному 17.02.2009 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], на утримання якої з відповідача за рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 01.10.2010 року стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий був пред'явлений до Центрального ВДВС Черкаського МУЮ для примусового виконання. З моменту набрання законної сили рішенням суду, [PERSON] нараховано аліменти у розмірі 16 023, 46 грн. Однак, аліменти оплачено частково в сумі 12 918, 00 грн., заборгованість станом на 01.09.2013 року складає 2467, 83 грн. Крім того, в період шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, між сторонами виник спір щодо поділу вказаної квартири. Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з червня 2010 року по серпень 2013 року станом на 31.08.2013 року в сумі 20899,69 грн., визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка, її представник, адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, просили суд позов задоволити. Позивачка пояснила, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в спірній квартирі, без ведення спільного господарства, до серпня 2012 року позивачка безперешкодно користувалась вказаним спільним майном. Звернувшись в 2013 році до нотаріуса для отримання правовстановлюючого документа на 1/2 частину спірної квартири, дізналась, що дане питання можливо лише в судовому порядку. Також пояснила, що відповідач допускав прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому за законом вправі ставити питання про стягнення з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у задоволенні в повному обсязі. Вказували, що відсутня вина відповідача у простроченні сплати аліментів, оскільки відповідач не був обізнаний про наявність заборгованості до травня 2011 року, після цього вживав заходи щодо погашення заборгованості, у грудні 2012 року у нього народився ще неповнолітній син, на даний час відсутня заборгованість відповідача по сплаті аліментів. Заперечуючи проти поділу квартири, вказували, що вказана квартира придбана за особисті кошті відповідача, оскільки позивачка навчалась та не мала самостійного заробітку, також при зверненні до суду позивачкою пропущений трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що з 01.09.2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, 17.09.2009р. шлюб між сторонами розірваний, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Встановлено, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами на підставі договору купів-продажу від 05 серпня 2002 року придбана квартира [ADDRESS] вартістю 19 341 грн. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки квартира [ADDRESS] набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60,70 СК України, спірна квартира являється спільною власністю подружжя, оскільки щодо майна придбаного в період шлюбу діє презумція спільності щодо даного майна подружжя, даний факт не спростований відповідачем в ході судового розгляду, доводи про купівлю квартири за особисті кошти не підтверджені об'єктивними документальними доказами, тому частки сторін при її поділі між сторонами мають бути рівними. Твердження відповідача про застосування позовної давності щодо вимог про поділ майна подружжя, квартири, суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, оскільки відповідно до ст.261 ЦК України трирічний строк позовної давності обчислюється від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права. В судовому засіданні спростовані доводи відповідача про те, що в момент розірвання шлюбу в 2009 році позивачка могла довідатись про порушення свого права на частку в спільно набутому майні подружжя, оскільки [PERSON] до серпня 2012 року безперешкодно користувалась та проживала в спірній квартирі, відповідач до даного часу не звертався до суду з позовом про визнання вказаної квартири особистою власністю, після спливу трьох років з моменту розірвання шлюбу само по собі припинення спільної власності подружжя на набуте у шлюбі майно не відбувається, про порушення своїх прав позивачка дізналась в 2013 році, отримавши відмову від нотаріуса оформити право на частку у спільному майні у позасудовому порядку, тому в межах трирічного строку позовної давності звернулась до суду з даним позовом. Рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 01.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-4884/10, який перебуває на виконанні в Центральному ВДВС Черкаського МУЮ. Відповідно до довідок-розрахунку державного виконавця відповідачем сплачено аліменти у травні 2011 року - 350 грн., липні 2011 року - 800 грн., серпні 2011 року - 1600 грн., у грудні 2011 року - 1700 грн., борг станом на 01.12.2011р. складав 2467,83 грн. В період з 01.07.2011р. відповідач оплачував аліменти у січні 2012 - 2468 грн., у березні і липні 2012 року по - 1300 грн. серпні 2012р. - 1000 грн., січні 2013 року - 1000 грн., станом на 01.07.2013р. заборгованість становила 878,23 грн. У вересні 2013 року сплатив 3145 грн., грудні 2013 року - 13560 грн., становм нап 01.12.2013р. заборгованість по аліментах відсутня. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідно до ст.20 СК України до вимог ст.196 СК України, що випливають з сімейних відносин позовна давність не застосовується. Оцінивши зібрані у справі докази суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягають до часткового задоволення, в судовому засіданні підтверджено, що відповідач допускав прострочення сплати аліменті, оплачував аліменти не систематично, не щомісяця, хоча й вживав заходів щодо поступового зменшення боргу по сплаті аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів допущена з вини відповідача і він зобовязаний сплатити неустойку (пеню), оскільки відповідач був достовірно обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти з червня 2010 року, рішення суду про стягнення аліментів було постановлено у присутності відповідача, частково відповідач аліменти сплачував протягом 2011-2013 років, в грудні 2010 року звернувся до державного виконавця з заявою про своє місце роботи, однак про зміну місця роботи в 2011 році державного виконавця не повідомляв, уперше сплатив аліменти у травні 2011 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з червня 2010 року, яка була повністю погашена в 2013 році. При визначенні розміру пені суд враховує, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Суд не погоджується з доводами позову щодо нарахування за період з 03.06.2010 року по 01.10.2010 року - день винесення рішення про стягнення аліментів, а також за ті місяці, в які відповідачем були сплачені аліменти у розмірі, більшому ніж нарахування за поточний місяць - липень 2011року, серпень 2011року, листопад 2011року, січень 2012року, березень 2012року, липень 2012року, серпень 2012року, січень 2013 року. Підстави нарахування пені за вказані періоди відсутні в зв'язку з відсутністю вини відповідача, який у зазначені місяці вживав заходів щодо зменшення боргу по аліментах, що стосується обов'язку сплачувати аліменти в період з 03.06.2010р. (дати подачі позову), то з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів прострочення сплати аліменти може бути поставлене у вину платника аліментів. Сума неустойки (пені) нараховується за період прострочення з 01.10.2010р. по 01.09.2013року в межах позовних вимог наступним розрахунком: За червень 2010 року (частково оплачено у травні 2011 року): (401,09 грн. х 1 % х 213 днів) = 854,13грн., сума аліментів у розмірі 51, 09 грн. за червень 2010 року оплачена у липні 2011 року, тому 51, 09 грн. х 1 % х 61) = 31,11 грн., за липень 2010 року (оплачено у липні 2011 року): (401, 09 грн. х 1 % х 246 дн.) = 986,46 грн., за серпень 2010 року (частково оплачена у липні 2011 року): (401, 09 грн. х 1 % х 215 дн.) = 862,15 грн., сума аліментів у розмірі 61,19 за серпень 2010 року оплачена у вересні 2011 року, тому (61,19 грн. х 1 % х 31) = 18, 91 грн., за вересень 2010 року (оплачено у серпні 2011 року): (401, 09 грн. х 1% х 215 дн.) = 862,15 грн., за жовтень 2010 року (оплачено у серпні 2011 р.): (401, 09 грн. х 1 % х 304 дн.) = 1219, 09 грн., за листопад 2010 року (оплачено у серпні 2011 р.): (401, 09 грн. х 1 % х 273 дн.) = 1 094, 73 грн., за грудень 2010 року (частково оплачена у серпні 2011 року): (401, 09 грн. х і % х 243 дн.) = 974,43 грн., сума аліментів 65, 55 грн. за грудень 2010 року, оплачена у листопаді 2011 року, тому (65, 55 грн. х і % х 365) - 240, 90 грн., за січень 2011 року (оплачено у листопаді 2011 р.): (401, 09 грн. х 1 % х 304 дн.) = 1219, 04 грн., за лютий 2011 року (частково оплачено у листопаді 2011 року): (401, 09 грн. х 1 % х 273 дн.) = 1 094, 73 грн., сума аліментів у розмірі 167,73 грн. оплачено у грудні 2011 року, тому (167, 73 грн. х 1 % х 303 дн.) = 509, 04 грн., за березень 2011 року (оплачено у грудні 2011 р.): (410, 29 грн. х 1 % х 275 дн.) - 1127, 50 грн., за квітень 2011 року (оплачено у грудні 2011 р.): (357, 91 грн. х 1 % х 244 дн.) = 873, 52 грн., за травень 2011 року (частково оплачено у грудні 2011 року): (64, 07 грн. х і % х 214 дн.) = 136, 96 грн., сума часткової оплати у січні 2012 року: (284, 79 грн. х і % х 245 дн.) = 698, 25 грн., за червень 2011 року (оплачено у січні 2012 року): (353, 64 грн. х 1 % х 214 дн.) = 757, 56 грн., за вересень 2011 року (оплачено у січні 2012 року): (380,45 грн. х і % х 122 дн.) = 463, 60 грн. за жовтень 2011 року (оплачено у січні 2012 року): (421, 53 грн. х 1 % х 92 дн.) = 388, 24 грн.за грудень 2011 року (оплачених у березні 2012 року),:(363,00 грн. х і % х 91 дн.) = 330, 33 грн., за лютий 2012 року (оплачених у березні 2012 року): (363, 00 грн. х і % х 29) - 105, 27 грн., за квітень 2012 року (частково оплачена у липні 2012 року): (322, 75 грн. х і % х 91 дн.) = 293, 93 грн., за травень 2012 року (оплачених у липні 2012 року): (363, 00 грн. х і % х 61 дн.) = 221,43 грн., за червень 2012 року (оплачених у липні 2012 року): (363, 00 грн. х 1 % х ЗО дн.) = 108, 90 грн., за жовтень 2012 року (частково оплачено у січні 2013 року): (0, 75 грн. х 1 % х 92 дн.) = 0, 92 грн., за листопад 2012 року (оплачено у січні 2013 року): (348, ЗО грн. х і % х 61 дн.) - 212, 28 грн., за грудень 2012 року (оплачено у січні 2013 року): (359,10 грн. х і % х 31 дн.) = 111,29 грн. Всього за 2012 рік: 105,27 + 293,93 + 221,43 + 108,90 + 0,92 + 212,28 + 111,29 = 1054,02 грн., за квітень 2013 року (частково не погашено станом на 01 вересня 2013 року): (160,15 грн. х і % х 153 дн.) = 244, 80 грн., за травень 2013 року ( частково станом на 01 вересня 2013 року не оплачено): (363, 00 грн. х і % х 123 дн.) = 446,49 грн., за червень 2013 року (у розмірі 363, 00 грн. станом на 01 вересня 2013 року не оплачено): (363, 00 грн. х 1 % х 92 дн.) = 333, 96 грн., за липень 2013 року у розмірі 674, 50 грн. станом на 01 вересня 2013 року не оплачено: (674, 50 грн. х і % х 62 дн.) = 418, 50 грн., за серпень 2013 року у розмірі 674, 50 грн.станом на 01 вересня 2013 року не оплачено: (674, 50 грн. х 1 % х 31 дн.) = 209, 25 грн. Загальна сума пені, яка підлягає сплаті за прострочення аліментів становить: 854,13грн. + 31,11 грн. + 986,46 грн. + 862,15 грн. + 18, 91 грн. + 862,15 грн. + 1219, 09 грн. + 1094, 73 грн. + 974, 43 грн. + 240, 90 грн. + 1219, 04 грн. + 1094, 73 грн. + 509, 04 грн. + 1127, 50 грн. + 873, 52 грн. + 136, 96 грн. + 698, 25 грн. + 757, 56 грн. + 463, 60 грн. + 388, 24 грн. + 330, 33 грн. + + 105, 27 грн. + 293, 93 грн. + 221, 43 грн. + 108, 90 грн. + 0, 92 грн. + 212, 28 грн. + 111, 29 грн. + 244, 80 грн. + 446, 49 грн. + 333, 96 грн. + 418, 50 грн. + 209, 25 грн. , а всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 17449,85 грн. У відповідності до ч.2 ст.196 СК України, суд з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, який на час розгляду справи сплатив заборгованість по аліментам, беручи до уваги знаходження у нього на утриманні іншої малолітньої дитини, знаходить за можливе зменшити розмір неустойки, що підлягає до стягнення з відповідача, у двічі до 8724,92грн. На підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору 458,80 грн., які понесені позивачем при подачі позову, що підтверджено документально в матеріалах справи.

Outcome: partial