Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.08.2008 року позивач одружилася з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом РАЦСу Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис за №136, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №046282 від 30.08.2008 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери, погляди на життя та через зловживання відповідачем спиртним. Останні декілька місяців між ними почастішали сварки і конфлікти, припинено повністю шлюбні відносини. Вони стали проживати в одній квартирі, але в різних кімнатах. Позивач намагалась зберегти шлюб, просила чоловіка облишити шкідливі звички, які в т.ч. негативно впливають на виховання синів, але такі зусилля не дали ніяких результатів. Позивач остаточно визначилась та бажає розірвати шлюб, вважає, що примирення неможливе. Спору про поділ спільно нажитого майна на даний час у них не має. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, вказує, що відповідач є працездатною, фізично здоровою людиною, інших непрацездатних осіб чи утриманців, крім спільних з нею, позивачкою, дітей, у нього не має, постійного місця роботи також не має, має нерегулярний дохід, періодично виїжджає на заробітки за кордон. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.08.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 136, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №046282 від 30.08.2008 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери, погляди на життя сторін та поведінка відповідача, який зловживає спиртними напоями. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та проживають окремо. Крім того відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, які відповідно до позовної заяви проживають разом з позивачкою у будинку її матері [PERSON] в с.Підвиноградів Виноградівського району. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами\~Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України\~ суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України\~встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище\~дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільних з позивачкою дітей не має, а тому суд вважає, що він як батько зобовязаний брати участь в утриманні дітей. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхніх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України\~встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно\~ст. 295 ЦК України\~прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. Позивач бажає після розірвання шлюбу залиши своє шлюбне прізвище і відтак у звязку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу позивачу слід залишити шлюбне прізвище «Сакалош». Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: partial