Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати за ним право власності на майно вказане в позовній заяві. До підготовчого судового засідання позивач підтримав позовні вимоги, просив суд справу слухати за його відсутності, подавши до суду відповідну письмову заяву. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області. [PERSON] являлась бабою позивачу, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , де батьком позивача записано [PERSON] , а також Свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , де в графі «мати» вказана [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадкова справа. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 лютого 2002 року, яке видане державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Кравець А.Р., спадкоємцями майна [PERSON] , є його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане вищевказане свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Померла [PERSON] перебувала у членах колгоспу ім. Димитрова (КСП «Піщанське») правонаступником якого є ТОВ «Піщанське» з 1953 року по 1976 рік. Причиною її виключення є вихід на пенсію за віком, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника та довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанське» № 1/02-04 від 02 квітня 2019 р. З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Піщанське», вбачається, що КСП «Піщанське» являється правонаступником колгоспу ім. Димитрова, с. Піщана Білоцерківського району, Київської області на підставі рішення загальних зборів (Протокол №1 від 15.04.1994 року). Товариство з обмеженою відповідальністю «Піщанське» с. Піщана, Білоцерківського району, Київської області є правонаступником КСП «Піщанське» с. Піщана на підставі рішення загальних зборів (Протокол №2 від 25.03.2000 року). Згідно із довідкою Піщанської сільської Ради Білоцерківського району Київської області №202 від 19.04.2019 року, померла [PERSON] відсутня в списках членів колективного сільськогосподарського підприємства «Піщанське» с. Піщана, Білоцерківського району, Київської області, на паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Піщанське» на земельну частку (пай). Фактично паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Піщанське», розпочалося у лютому 1996 року, тобто ще за життя [PERSON] , а тому остання повинна була бути включена у списки членів КСП «Піщанське». Так на момент розпаювання землі та формуванні відповідних списків членів КСП «Піщанське», які мають право на отримання земельної частки (паю) [PERSON] безпідставно не була включена до зазначеного списку. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно із ст, 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно із ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з Листом Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області 15.1-11/1929 від 15.1 і.2020 p.: разом з померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] станом на день її смерті проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, фактично, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Позивач - [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті батька - [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , має право на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування у розмірі 2,84 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Піщансько`ї сільської ради Білоцерківського району Київської області після смерті [PERSON] , як члена колгоспу ім. Димитрова (КСП «Піщанське»), правонаступником якого є ТОВ «Піщанське», оскільки паювання земель, переданих у колективну власність КСП «Піщанське», розпочалося ще за життя [PERSON] , а тому остання незаконно не була включена у списки членів КСП «Піщанське», які мають право на отримання земельної частки (паю). Зважаючи на це, позивач має право отримати у власність земельну ділянку (пай) у розмірі 2,84 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Піщанської сільської ради Білоцерківського району Київської області після смерті [PERSON] , як члена колгоспу ім. Димитрова (КСП «Піщанське»), правонаступником якого є ТОВ «Піщанське». Також [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,4500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Буківської сільської ради. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.9 ст. 5 ЗК України (в редакції 1960 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. На підставі Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" за № 720/95 від 08.08.1995 року члени колективних сільськогосподарських підприємств мають право на земельну частку (пай), а також право на її виділення в натурі. За ст. 7 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 року № 2114-XII (із змінами і доповненнями) об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України за № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості; далі - Указ). У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку (п. 6 Указу). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05 червня 2003 року (із змінами і доповненнями; далі - Закон № 899-IV), основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. У правовій позиції викладеній у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вказано, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X "Перехідні положення" ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Піщанське» до підготовчого судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Треті особи до підготовчого судового засідання подали заяви, у яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд вважає,\~що визнання\~позову відповідачем,\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~тому відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~200\~та ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~вважає ухвалити\~рішення у\~підготовчому судовому\~засіданні по\~суті позовних\~вимог.

Outcome: approved