Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

13.10.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, позивач, є власником квартири [ADDRESS] , у якій, окрім неї зареєстована відповідачка [PERSON] , яка була зареєстрована у спірній квартирі, на її ж прохання, з якою позивач перебувала в приятельських відносинах. Проте, з 2015 року за вказаною адресою відповідач не проживає та не є членом сім`ї позивача. Реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника квартири, в зв`язку з чим вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Ухвалою судді від 19.10.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.26-27). 26.10.2020 року від позивача до суду надійшла заява про усуненнян недоліків зазначених в ухвалі суду від 19.10.2020 року та докази сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (а.с.30-32). Ухвалою судді від 27.10.2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.39-40). Ухвалою суду від 20.01.2021 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.57-58). В судовому засідані представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, повідомлялась належним чином, причини неявки до суду невідомі (а.с.44-45, 50-51, 61-62). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2012 року (а.с.5-7, 8). Відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 12.09.2013 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №13297993 від 15.10.2020 року (а.с.25). Як зазначила позивач, відповідач не є членом сім`ї позивача, в квартирі не проживає з 2015 року, добровільно з реєстрації місця проживання у квартирі позивача не знімається, протилежного суду не надано. Дані обставини підтвердив представник позивача в судовому засіданні. На підтвердження своїх доводів позивачем надано Акт від 22.12.2020 року про відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2014 року (а.с.54). Отже, реєстрація відповідачки у зазначеній квартирі перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майно. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16: «Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.» Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Як встановлено судом, відповідач в квартирі не проживає, перешкод в користуванні їй не чинилось. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. А тому позовні вимоги стосовно зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку є передчаснимита такими, що до задоволення не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачами витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 копійок.

Outcome: partial