Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з наведеним позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором № 300131/163326/1-15 банківського вкладу з фізичною особою, неустойки за невиконання зобовязань за договором, 3 % річних та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вказаний договір був укладений між нею та відповідачем 26 січня 2015 року. За умовами договору позивач [PERSON] передала, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок в розмірі 9994,90 доларів США з обовязком виплати процентів за користування вкладом. Однак в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув вкладені кошти. На письмові вимоги банк не реагує. Позивач просить стягнути кошти за договором банківського вкладу в іноземній валюті 9994,90 доларів США,пеню у розмірі 34,20 доларів США, 3 % річних у розмірі 31,21 доларів США. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач [PERSON] зазнала важких моральних страждань, душевних хвилювань, оскільки вимагала повернення вкладу. Заподіяна відповідачем моральна шкода є втратами немайнового характеру, компенсацію за яку позивач оцінює в розмірі 200 доларів США. За наведених обставин позивач просить суд стягнути із публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 9994,90 доларів США за договором банківського вкладу, пеню у розмірі 34,20 доларів США,3 % річних у розмірі 31,21 доларів США, 200 доларів США в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення,аналогічні,викладеним у позові. Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). 26 січня 2015 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300131/163326/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті на строк до 26 лютого 2015 року. На виконання умов договору позивач вніс на депозитний рахунок в банку кошти в розмірі 9994,90 доларів США. (а.с.16-17). Відповідно до п. 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10.00% річних. Відповідно до п.3. договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п.4.2, 4.3.1 основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. 26.02.2015 року позивач звернулась до відповідача «Фінанси та Кредит», повідомивши про намір забрати свої гроші з депозиту по закінченні строку вкладу та подала банку письмову заяву про повернення вкладу.(а.с.23), проте банк вклад у сумі 9994,90 доларів США не повернув. Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повторно зверталася у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення вкладу з депозиту по закінченні строку вкладу (а.с.21-22). Сума неповернутого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед вкладником [PERSON] за договором-заявою № 300131/163326/1-15 банківського вкладу з фізичною особою від 26 січня 2015 року становить 9994,90 доларів США, що в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.07.2015 року становить 220638 гривень 58 копійок. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобовязання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» порушило умови договору, тим самим позбавило\~\~вкладника [PERSON] права вільно володіти та користуватися\~\~належними їй грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення суми за договором-заявою №300131/163326/1-15 банківського вкладу з фізичною особою від 26 січня 2015 року підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних суд вважає,що вимоги позивача в цієї частині підлягають до часткового задоволенню за період з 27.02.2015 року по 03.04.2015 року, тобто з часу порушення права позивача. Кількість прострочених днів у звязку з невиконанням зобовязання за договором- заявою №300131/163326/1-15 банківського вкладу з фізичною особою від 26 січня 2015 року становить 36 днів (з 27.02.2015 року по 03.04.2015 рік-день складання позовної заяви). Таким чином, 3% річних від простроченої суми за договором відповідача перед позивачем за вказаний період складає суму 29,57 доларів США ( ( 9994,9 ? 3% ? 36 дн./365 дн./100). Разом з тим, в частині стягнення пені позивач посилається на положення ч.5\~ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Судом встановлено, що ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з позивачем договором про банківський строковий вклад. Після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору про банківський строковий вклад. Положення ч. 5\~ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють та не поширюється на порушення зобов'язання з повернення депозитних коштів, а тому в цій частині слід в задоволенні позову відмовити.\~ Щодо вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) неналежної якості. Підстав вважати, що несвоєчасне виконання банківської послуги становило чи становить небезпеку для життя та здоров'я позивача, не має, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу. Отже, правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладений між сторонами депозитний договір у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди, а тому в цій частині позовних вимог позивачам слід відмовити. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі 2206 гривень 38 копійок, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial