Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку "Укрпошта", третьої особи [PERSON], в якому просить визнати незаконним і скасувати наказ [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 21.10.2015 року № 449/К «По особовому складу», яким [PERSON] начальника Центру поштового звязку № 2, було звільнено із займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника Центру Поштового звязку № 2 [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта»; стягнути з [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта» 20\~000 грн. на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану незаконним звільненням. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.11.2014 року по 12.06.2015 року він працював на посаді начальника Центру поштового звязку (ЦПЗ) №2 м. Самбір ЛД УДППЗ "Укрпошта". Наказом ЛД УДППЗ "Укрпошта" №145/К від 12.06.2015 року "По особовому складу", який був винесений на підставі наказу ЛД УДППЗ "Укрпошта" №136 від 12.06.2015 року "Про порушення в роботі ЦПЗ №2", його було звільнено з посади начальника ЦПЗ №2 за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Не погоджуючись із звільненням, позивач оскаржив його в Пустомитівському районному суді Львівської області. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області 12.10.2015 року, позовні вимоги задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ЛД УДППЗ "Укрпошта" №136 від 12.06.2015 року "Про порушення в роботі Центру поштового звязку №2, визнано незаконним та скасовано наказ ЛД УДППЗ «Укрпошта» №145/К від 12.06.2015 року "По особовому складу" та поновлено на посаді начальника Центру поштового звязку № 2 [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» з 12.06.2015 року. Наказом ЛД УДППЗ «Укрпошта» від 21.10.2015 року № 448/К «Про скасування наказу» наказано поновити на посаді начальника Центру поштового звязку № 2 з 12.06.2015 року. Проте, при ознайомлені з даним наказом позивачу також було надано для ознайомлення наказ ЛД УД1ШЗ «Укрпошта» від 21.10.2015 року № 449/К «По особовому складу», відповідно до якого позивача звільнено з займаної посади 12 червня 2015 року за прогул без поважних причин, п. 4.ст. 40 КЗпП України. З даним наказом позивач не погоджується вважає його незаконним, про що зробив відповідний запис при ознайомленні з цим наказом. В оскаржуваному наказі ЛД УДППЗ «Укрпошта» зазначається, що 12.06.2015 в період з 9.00 до 10.15 год. та з 13.45 до 16.15 год. позивач був відсутній на робочому місці та у [PERSON] дирекцію УДППЗ «Укрпошта» для надання пояснень не прибув. Однак з 9.00 год. по 10.15 год. 12.06.2015 року в приміщенні актового залу Самбірського будинку культури було проведено збори (нараду) трудового колективу (працівників) Центру поштового звязку № 2 ЛД УДППЗ «Укрпошта» за участю представників підприємства, представників органів державної влади та органів місцевого самоврядування, депутатів місцевих та районних рівнів та представників громадськості (копія протоколу зборів додається). На вказаних зборах трудового колективу обговорювалися питання, які безпосередньо стосуються діяльності очолюваного позивачем ЦПЗ № 2, зокрема можлива реорганізація центру та її наслідки для ЦПЗ № 2, а також стан виплати заробітної плати, в тому числі індексації, працівникам ЦПЗ № 2. У звязку з цим відсутність позивача «на робочому місці» в цей період не може вважатися прогулом без поважних причин, адже в цей час будучи керівником ЦПЗ №2 він приймав участь в обговоренні з метою вирішення важливих питань діяльності центру. Стосовно відсутності позивача з 13.45 год. до 16.15 год. 12.06.2015 слід зазначити, що в цей період позивач перебував у Самбірському МВ ГУ МВСУ у звязку із проведенням слідчих дій у кримінальному провадженню №12015140290000466 від 05.05.2015 року, тобто з поважних причин. Також, враховуючи, що роботодавцем ще 12.06.2015 року було виявлено відсутність позивача на робочому місці, що нібито підтверджується актами зазначеними в наказі №149/К, тобто в той самий день, тому очевидно, що роботодавцю було відомо про даний прогул ще 12.06.2015 року. Однак, роботодавцем у встановленому порядку і строки не було застосовано до позивача дисциплінарного стягнення (хоча для нього насправді не було жодних правових підстав). Що стосується звинувачень в.о. директора ЛД УДППЗ «Укрпошта» [PERSON] згаданих у оскаржуваному наказі, де зазначено, «що у [PERSON] дирекцію для надання пояснень позивач не прибув», слід зазначити: у скасованому Пустомитівським районним судом наказі № 136 від 12.06.2015 року зазначено, що нібито 11.06.2015 р. позивачу було доведено розпорядження керівника дирекції про необхідність прибути у [PERSON] дирекцію. Проте, як свідчить листок непрацездатності АГЛ №863822, 11.06.2015 року, позивач перебував на лікарняному (довідка додається). З даним листом позивач був ознайомлений 12.06.2015 року о 8 год. 30 хв., що унеможливлювало виконання розпорядження на 9.00 цього ж дня. Враховуючи вище вказане, позивач вважаю своє звільнення незаконним, безпідставним та таким що вчинено із особистих мотивів, з повторним порушенням процедури звільнення. Повторне незаконне звільнення всупереч визначеній законом процедурі, без отримання від позивач жодних пояснень також ображає і принижує його честь і гідність та завдає значних моральних страждань, призвело до втрати нормальних життєвих завязків, завдало великої шкоди діловій репутації, унеможливлює подальше працевлаштування, що призводить до великих матеріальних збитків та втягування позивача у фінансову боргову яму, та спричинило душевні страждання, оскільки позивач, як батько двох малолітніх дітей, єдиний годувальник сімї, незаконно був позбавлений стабільного заробітку заробітної плати для забезпечення сімї. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним в позові та наполягають на його задоволенні. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON], щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечив та пояснив, що оспорюваний позивачем наказ скасований та позивача наказом від 20.01.2016 року поновлено на займаній посаді, тому просив у задоволенні позивних вимог відмовити за безпідставністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином і з врахуванням думки сторін та їх представників судом ухвалено продовжувати розгляд справи у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2015 року, позивача [PERSON] начальника Центру поштового звязку № 2 м. Самбір ЛД УДППЗ "Укрпошта", звільнено із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків. Рішенням Апеляційного суду Львівсьої області від 23.12.2015 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.10.2015 року, в частині визнання незаконним наказу № 136 від 12.06.2015 року скасовано, в частині розміру заробітної плати за вимушений прогул змінено та ухвлено в цій частині нове рішення, в решта частині залишено без змін, а саме визнано незаконним та скасовано наказ [PERSON] дирекції «Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 145/К від 12.06.2015 року «По особовому складу» та поновлено позивача [PERSON] на посаді Начальника Центру поштового звязку № 2 [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» з 12.06.2015 року. Судом встановлено, що позивача [PERSON], поновлено на посаді начальника Центру поштового звязку № 2 [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Наказом [PERSON] дирекції «Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 449/К від 21.10.2015 року «По особовому складу» [PERSON] начальника Центру поштового звязку № 2 [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» звільнено із займаної посади 12.06.2015 року за прогул без поважних причини, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як зазначає Пленум ВСУ України у Постанові № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема п.24 суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров'я, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП, Власник або уповноважений ним орган можуть у зв'язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови. Так в процесі судового розгляду справи, відповідач [PERSON] дирекція «Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта», винесла наказ № 39/К від 20.01.2016 року «Про поновлення [PERSON]В.», згідно якого наказ [PERSON] дирекції від 21.10.2015 року № 449/К «По особовому складу» скасовано; [PERSON] поновлено на посаді начальника Центру поштового звязку № 2 з часу звільнення 12.06.2015 року; відділ організації праці та заробітної плати зобовязано забезпечити : збереження посади начальника Центру поштового звязку № 2 на період проведення процедур, повязаних із зміною структури дирекції, та працевлаштування або вивільнення [PERSON] відповідно до вимог трудового законодавства; начальнику ЦПЗ № 3 [PERSON] здійснити виплату [PERSON] коштів за період вимушеного прогулу; Начальнику ЦПЗ № 2 [PERSON] надати у відділ обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів оригінал трудової книжки для внесення відповідних записів, повязаних із поновленням на роботі; для уточнення розміру компенсації за вимушений прогул надати через ВОПАР особисті пояснення щодо періодів невиходу на роботу, та наявні оригінали листків тимчасової непрацездатності за період хвороби у випадку їх наявності. Однак позивач [PERSON] із вищевказаним наказом відмовився ознайомлюватися, що стверджується відсутністю підпису на наказі № 39/К від 20.01.2016 року «Про поновлення [PERSON]В.» в графі ознайомлений, та позивач в судовому засіданні відмовився ознайомлюватись з наказом № 39/К від 20.01.2016 року. Вищевказана обставина доказуванню не підлягає відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України оскільки визнана сторонами в судовому засіданні. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Однак судом встановлено, що момент постановлення судом рішення, оспорюваним наказом жодних прав та інтересів позивача не порушено, оскільки відповідач в добровільному порядку скасував наказ та поновив порушено право позивача, тому в частині позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 21.10.2015 року № 449/К «По особовому складу, поновленні [PERSON] на роботі та стягненню з [PERSON] дирекції УДППЗ «Укрпошта» на користь [PERSON] середнього заробіток за час вимушеного прогулу слід відмовити. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із відповідними змінами, розяснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою та діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як зазначає позивач, звільнення його із займаної посади повторно, завдало йому неабияких моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків, великої шкоди його діловій репутації, унеможливило його подальше працевлаштування, призвело до великих матеріальних збитків, до втягування його у фінансову боргову яму, та спричинило душевні страждання, оскільки він, як батько двох малолітніх дітей, єдиний годувальник сімї, незаконно був позбавлений стабільного заробітку (заробітної плати), для забезпечення сімї. При цьому, будь яких доказів, які б підтверджували описане вище позивачем суду не подано, зокрема відсутні докази відмови в подальшому працевлаштуванні через дії відповідача, втрату ділової репутації тощо, а тому в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed