Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд 19, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0767 від 24.03.2014 року, укладений між [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москви [PERSON] 27.07.2011 року за реєстровим № 4-3715 від імені [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, як Продавцем, та [PERSON], як Покупцем, та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 623, в частині продажу [PERSON] 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд. 19, та належала йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 3-725; скасувати державну реєстрацію права власності за гр. [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд. 19, здійснену на підставі Договору купівлі-продажу від 24.03.2014 року за № 623; поновити за [PERSON] державну реєстрацію речових права на нерухоме майно, шляхом внесення Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно: 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд. 19 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №3-725; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд. 19 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер 15.02.2017 року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що його батькові та Відповідачеві 1 [PERSON] на праві власності належав житловий будинок № 19 (шлакоблочний обкладений цеглинами, жилою площею 32,2 кв.м.), розташований в м. Запоріжжя, вул. Гастелло на земельній ділянці 539 кв.м. 24.03.2014 року між гр. [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москви [PERSON] 27.07.2011 року за реєстровим № 4-3715 від імені [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, як Продавцем, та [PERSON], як Покупцем, був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 623 договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавці продали та передали у власність, а Покупець купив та прийняв у приватну власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд. 19, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0767. Проте ні Відповідач 1, ні батько позивача не мали наміру відчужувати майно та не видавали довіреність, посвідчену нотаріусом м. Москви [PERSON] від 26.07.2011 року та зареєстровану в реєстрі за № 4-3715, про що свідчить лист нотаріуса м. Москви [PERSON], яким, остання повідомила, що 26 липня 2011 року [PERSON] не посвідчувалась така довіреність та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 26.07.2011 рік відсутні відомості про посвідчення такої довіреності, а також відомості, отримані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014080060003029 від 10.07.2014 року, зокрема з висновку експерта від 09.12.2015 року за № 304, складеного за результатами проведеної в рамках кримінального провадження № 12014080060003029 від 10.07.2014 року судово-технічної експертизи бланку довіреності № 61АА0222068 від 26.07.2011 року, відповідно до якого зображення круглої гербової печатки нотаріуса м. Москви [PERSON] на бланку довіреності виготовлене за допомогою струменево-крапельного способу із застосуванням кольорової копіювальної розмножувальної техніки, виявлені зміни первісного тексту на лицьовій сторінці документу, шляхом підчищення з подальшою додруківкою і на зворотній сторінці мали місця зміни первісного змісту шляхом травлення, підчищення з подальшою додруківкою, у тому числі і між строками в місті розташування тексту, тобто Довіреність №61АА0222068 від 26.07.2011 року м. Москва [PERSON] Федерація укладеної між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є підробленою. Вказані обставини також встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2016 року у справі №335/7877/14. Також зазначав, що 15.02.2017р. батько Позивача [PERSON] помер.Позивачем, як єдиним спадкоємцем, прийнято спадщину після смерті батька шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за останнім місцем проживання спадкодавця м. Москва, РФ) та відповідно до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» і ст. ст. 45, 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Держав-членів Співдружності Незалежних Держав від 07.10.2002 року - до третьої Запорізької державної нотаріальної контори (за місцезнаходженням нерухомого майна житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі). Вважаючи, що до спадкової маси має входити і Ѕ частина житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі, яка належала на праві власності батькові Позивача та вибула з його власності поза його волею, позивач звернувся до суду з виказаним позовом (т. 1, а.с. 2-6). Відповідач-1 [PERSON] в особі представника [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі, у заявах по суті справи зазначивши, що довіреність №61АА0226068, видана 26.07.2011 року від імені [PERSON] і [PERSON] [PERSON] [PERSON], є підробленою, а отже [PERSON] не мав права на підставі вказаної довіреності здійснювати будь-які дії з відчуження майна, належного батькові Позивача, просив позов задовольнити (т. 1 а.с. 8691, 168-170). Відповідач-3 [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Відповідно до змісту його відзиву на позовну заяву, вважає, що на момент укладання спірного правочину були додержані всі вимоги, встановлені цивільним законодавством, підстав для визнання його недійсним не існує. Крім того, наголошував на неможливості обєднання в одному провадженні вимог щодо визнання договору недійсним та вимог про скасування та поновлення державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки вказані вимоги мають розглядатися судами різних юрисдикцій, та зазначав, що на підтвердження вимог про визнання права власності Позивач не надав належних та допустимих доказів, тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (т. 1, а.с. 154-157). Крім того, Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області надані суду письмові пояснення, за змістом яких Державна реєстраційна служба ліквідована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 № 17. Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 14.03.2016 № 171-р, від 23.03.2016 № 204-р, від 20.04.2016 № 304-р припинено надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень органами державної реєстрації районних, міськрайонних, міжрайонних, міських управлінь юстиції Запорізької області. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 99 територіальні органи Міністерства юстиції України, зокрема районні, міськрайонні, міжрайонні та міські управління юстиції Запорізької області ліквідовані. Правонаступника цих органів не визначено. Станом на день розгляду справи до компетенції Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повноважень не належить повноваження щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав, у тому числі внесення записів до Державного реєстру прав про скасування держаної реєстрації прав на підставі рішення суду, а тому права та законні інтереси вказаного органу у тій чи іншій мірі жодним чином не зачіпатимуться ухваленим у цій справі рішенням (т. 1, а.с. 7274). Інших заяв по суті справи від учасників процесу не надходило. Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання на 05 березня 2018 року о 10-30 годині (резервна дата 05 квітня 2018 року о 10-30 годині), направлено окреме доручення компетентному суду [PERSON] Федерації про вручення копій процесуальних документів та про проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON], зупинено провадження у справі до отримання відповіді від компетентного суду [PERSON] Федерації на судове доручення про надання правової допомоги (т. 1, а.с. 46). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2017 року задоволено заяву [PERSON] в особі представника [PERSON] про забезпечення позову, внаслідок чого накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд 19, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0767 (т. 1, а.с. 55). 15.12.2017 року набрав чинності\~Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким\~Цивільний процесуальний кодекс України\~(далі\~ЦПК України) викладено у новій редакції. Відповідно до пп. 9 п. 1\~Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням викладених вимог закону та клопотань представника позивача [PERSON] [PERSON] та представника відповідача [PERSON] [PERSON], ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2018 року поновлено провадження у справі та продовжено розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 червня 2018 року, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (т. 1, а.с. 79). 22.05.2018 надійшли документи про неможливість виконання судового доручення про вручення судових документів та допит [PERSON] (т. 1 а.с. 128-133). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 грудня 2018 року (т. 1, а.с. 211). 27.02.2019 до суду з Третьої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли матеріали спадкової справи № 175/2017 щодо майна померлого 15.02.2017 [PERSON]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року закрито провадження у справі відносно третьої особи реєстраційної служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача-1 [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у справі містяться повідомлення про вручення поштових відправлень. Відповідач-3 [PERSON] та його представник в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином. Відповідно до поданого відзиву [PERSON] проти позову заперечує. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до поданих письмових заяв просила справу розглядати без її участі, вважає свої дії законними та такими, що відповідають положенням діючого законодавства (т. 1 а.с. 81, 152, 216). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності та взаємозвязку, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 1993 року реєстровий №3-725 [PERSON] та батькові Позивача - [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Гастелло, будинок 19, розташований на земельній ділянці 539 кв.м. (т. 1, а.с. 8). Згідно довіреності [PERSON] 61АА022068, яка посвідчена 26 липня 2011 року нотаріусом м. Москва Московської області [PERSON] і зареєстрована у реєстрі за № 4-3715, [PERSON] та [PERSON] уповноважили [PERSON] бути їх представником у різних підприємствах, установах та організаціях, в тому числі продати за ціну на умовах та на розсуд представника будинок №19 по вул Гастелло в м. Запоріжжі, підписати договір купівлі-продажу та інші необхідні для цього документи. 24.03.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчений і зареєстрований в реєстрі за №623 Договір купівлі-продажу між гр. [PERSON], який діяв на підставі [PERSON], посвідченої нотаріусом м. Москви [PERSON] 27.07.2011 року за реєстровим №4-3715 від імені [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, як Продавцем, та [PERSON], як Покупцем, за умовами якого Продавці продали та передали у власність, а Покупець купив та прийняв у приватну власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд 19, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2310100000:05:001:0767 (т. 1, а.с. 7). Статтею 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~судам роз'яснено, що відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст.\~219, ч. 1 ст.\~220, ч. 1 ст.\~224 ЦК України), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст.\~222, ч. 2 ст.\~223, ч. 1 ст.\~225 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам\~\~закону\~\~та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Статтею 219 ЦК України\~передбачено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Частиною 1\~ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до\~ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За таких обставин довіреність на вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку повинна бути письмова та нотаріально посвідчена. Проте, з відповіді нотаріуса м. Москва Московської міської нотаріальної палати [PERSON] від 11.12.2014 року № 390/2014 вбачається, що вказаним нотаріусом довіреність від імені [PERSON], 06.02.1949, та від імені [PERSON], [INFO], у період з липня 2011 року по 2014 рік не посвідчувалась (т. 1, а.с. 13). Також, в матеріалах справи міститься копія листа [PERSON] від 26.11.2014р., складеного ним, посвідченого нотаріально та направленого до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя при розгляді цивільної справи №335/7877/14. Зі змісту вказаного листа встановлено, що батько Позивача повідомляв про те, що він жодної довіреності [PERSON] на продаж належної йому 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вулиця Гастелло, будинок 19, не видавав, просив повернути належну йому частину майна (т. 1, а.с. 14). Як вбачається із Висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України [PERSON] від 09.12.2015 року № 304, складеного за результатами проведеної в рамках кримінального провадження №12014080060003029 від 10.07.2014 року судово-технічної експертизи бланку [PERSON] 61АА0222068 від 26.07.2011 року, встановлено, що зображення круглої гербової печатки нотаріуса м. Москви [PERSON] на бланку [PERSON] виготовлено за допомогою струменево - крапельного способу із застосуванням кольорової копіювальної розмножувальної техніки, а також зазначено, що виявлені зміни первісного тексту на лицьовій сторінці документу, шляхом підчищення з подальшою додруківкою і на зворотній сторінці мали місця зміни первісного змісту шляхом травлення, підчищення з подальшою додруківкою, у тому числі і між строками в місті розташування тексту «...* Заключать с агентом недвижимости договора; * Расписываться за нас во время выполнения предоставленных полномочий * Совершать все другие действия, связанные с выполнением этой доверенности. ...» в [PERSON] встановлені лише літери та фрагменти рукописного тексту:\~\~\~\~ «Г… Нико… Николаевич». Також зазначено, що встановити повний зміст первісних записів не представляється можливим у звязку з тим, що видно лише окремі літери та фрагменти рукописного тексту (т. 1, а.с. 17-22). Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2016р. у справі №335/7877/14-ц (провадження №2/335/19/2016), що набрало законної сили, визнано частково недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, 19, розташований на земельній ділянці площею 0,0599 га, укладений 24 березня 2014 року між [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москва [PERSON] 27.07.2011 року за реєстровим № 4-3715 від імені [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, як продавцем, та [PERSON], який діяв з іншої сторони, як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 623, в частині продажу [PERSON] 1/2 частини будинку 19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі (т. 1, а.с. 23-25). Вказаним рішенням встановлені наступні обставини. Так, в рамках кримінального провадження №12014080060003029 від 10.07.2014 року, порушеного за заявою [PERSON], Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром була проведена почеркознавча експертиза, предметом дослідження якої були підпис та короткий рукописний запис, який виконаний від імені [PERSON] на [PERSON] №61АА0222068 від 26.07.2011 року м. Москва [PERSON] Федерація, укладеної між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно Висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України [PERSON] від 18.12.2015 року за №310, під час порівняльного дослідження підпису, виконаного від імені [PERSON] у графі «доверитель» в довіреності за номером 61АА0222068 від 26.07.2011 року, зі зразками підпису [PERSON], встановлена незіставимість за загальними ознаками, такими як будова, транскрипція, форма, розмір та ін. Як вбачається із дослідницької частини вказаного висновку, відповідно до діючої методики судово-почеркознавчої експертизи ідентифікаційне дослідження можливе лише за наявності зіставних об'єктів. В даному випадку досліджувані обєкти, не відповідають даній вимозі, оскільки різняться за рядом загальних ознак, незіставимі між собою. Виходячи з вищезазначеного, відповісти на питання «[PERSON] [PERSON] чи іншою особою - виконано підпис\~\~\~\~ у графі «доверитель» в довіреності за номером 61АА0222068 від 26.07.2011 року (лист справи №188)?» не виявилось можливим через незіставимість досліджуваного підпису [PERSON]В.». З огляду\~на зазначене,\~підписи [PERSON]\~в наданих\~задля проведення\~експертного дослідження\~вільних зразках\~підпису і\~підписом,\~який міститься\~в [PERSON]\~№61АА0222068\~від 26.07.2011\~року є\~настільки різними,\~що навіть\~неможливо проводити\~їх ідентифікаційне\~дослідження,\~як зіставних\~об'єктів. Також зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що в ході розгляду справи в порядку виконання судового доручення було надано відповідь Московської міської нотаріальної палати від 13.11.2015 року № 01/10033, з якої вбачається, що згідно бази даних Московської міської нотаріальної палати бланк [PERSON] 61 АА № 022068 нікому із нотаріусів м. Москви не видавався. На бланках, які видаються Московською міською нотаріальною палатою зазначається [PERSON] 77 АА, 77 АБ та номер. Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказані обставини свідчать про те, що довіреність, видана від імені [PERSON] та [PERSON] на ім'я [PERSON] на продаж належного їм на праві власності житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі не була нотаріально посвідченою, тобто довіреність [PERSON] 61АА022068 від 26.07.2011 року в силу\~ст. 219 ЦК України, є нікчемною. Доказів того, що зміст довіреності відповідав справжній волі власників нерухомого майна, суду не надано. Посилання Відповідача [PERSON] на те, що, на його думку, на момент укладання спірного правочину були додержані всі вимоги, встановлені цивільним законодавством, а тому підстав для визнання його недійсним не існує, суд до уваги не приймає, оскільки такі твердження спростовані в ході судового розгляду на підставі всебічно, повно, безпосередньо досліджених у справі доказів За таких обставин, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі, який укладено 24.03.2014 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі нікчемної довіреності, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 623, підлягає визнанню частково недійсним, а саме, в частині продажу [PERSON] 1/2 частини будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі, оскільки як встановлено судом [PERSON] був власником 1/2 частини вказаного житлового будинку, продаж якої здійснено поза межами його вільного волевиявлення. 15.02.2017 року батько Позивача [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть VII-МЮ №779204, виданим 15.02.2017 року Органом РАЦС Москви №5 (т. 1, а.с. 27). Позивач є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження Х1-МІО №483041 (т. 1, а.с. 26). Позивачем, як єдиним спадкоємцем, прийнято спадщину після смерті батька шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за останнім місцем проживання спадкодавця м. Москва,\~РФ),\~про що\~нотаріусом м.\~Москва [PERSON]\~надано Довідку\~від 08.07.2017р.\~№633\~(т.\~1,\~а.с.\~28)\~та відповідно до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» і ст. ст. 45, 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Держав-членів Співдружності Незалежних Держав від 07.10.2002 року - до третьої Запорізької державної нотаріальної контори (за місцезнаходженням нерухомого майна житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі), про що надано копію заяви та доказів направлення (т. 1, а.с. 29-30). З наданої Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою на запит суду копії спадкової справи встановлено, що Позивачем оформлено свідоцтво про право власності на спадкове майно, розташоване в [PERSON] Федерації. Щодо спірного нерухомого майна позивачеві свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Крім того, матеріали спадкової справи не містять документів на підтвердження права власності померлого [PERSON] щодо спірного нерухомого майна, у звязку із тим, що це майно, як встановлено судом, було продано на підставі нікчемної довіреності. Зазначені обставини, на переконання суду, позбавляють можливості позивача належним чином реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину у державного нотаріуса. Згідно зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 316, 317\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) особа, яка прагне до користування конкретним матеріальним благом, може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобовязані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)). Розумними очікуваннями особи вважаються легітимні (або законні) і виправдані очікування набути майно або майнове право, які в практиці ЄСПЛ дістають правову охорону як майно. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. Під порушенням\~права\~розуміється\~такий\~стан\~суб'єктивного\~права, при якому особа випробувала протиправний вплив з боку порушника, унаслідок чого воно зменшилось, або ліквідоване як таке. Порушення права повязане з позбавленням його носія можливості реалізувати своє право цілком або частково. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкове майно, на яке має право позивач\~після\~смерті [PERSON] має включати і 1/2 частину житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі, оскільки за життя [PERSON] повідомляв про відсутність наміру продавати належне йому майно та заперечував складення ним довіреності на продаж належної йому частини житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі, проте після набрання рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2016 року у справі № 335/4447/14-ц за станом здоровя уже не мав можливості займися питанням вирішення справи, а 15.02.2017 року помер,\~тому\~позивач після\~смерті\~спадкодавця є\~його правонаступником, і правовідносини щодо захисту порушеного права власності\~[PERSON]\~допускають таке\~правонаступництво. Таким чином, відповідно\~до\~ст. 1218 ЦК\~України, у спадкову масу, яка залишилася\~після\~смерті\~[PERSON] також входить і право власності на 1/2 частину будинку № 19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі. Згідно з ч. 1\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 3\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем, як єдиним спадкоємцем, прийнято спадщину після смерті батька шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (за останнім місцем проживання спадкодавця м. Москва, РФ) та відповідно до вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» і ст. ст. 45, 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах Держав-членів Співдружності Незалежних Держав від 07.10.2002 року - до третьої Запорізької державної нотаріальної контори (за місцезнаходженням нерухомого майна житлового будинку №19 по вул. Гастелло в м. Запоріжжі). Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону При цьому, з огляду на встановлену судом незаконність вибуття спірного майна з власності спадкодавця, оформити відповідне право в порядку спадкування за законом в державній нотаріальній конторі позивач змоги не має, а тому суд вважає можливим здійснити захист прав спадкоємця за законом шляхом визнання за ним права власності на таке спадкове майно. При цьому, вирішуючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за гр. [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гастелло, буд 19, здійснену на підставі Договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р. за №623 та поновлення за [PERSON] державної реєстрації речових права на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~ від 26 жовтня 2011 р. № 1141\~(в редакції постанови Кабінету Міністрів України\~ від 6 червня 2018 р. № 484), у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. З огляду на викладене вище, державна реєстрація права власності на майно, здійснена на підставі недійсного правочину, а тому підлягає скасуванню в силу вимог Закону та не вимагає додаткового судового рішення, поновлення ж державної реєстрації прав за померлою особою чинним законодавством не передбачена. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Гастелло, будинок 19, розташований на земельній ділянці площею 0,0599 га, укладений 24 березня 2014 року між [PERSON], який діяв на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом м. Москва [PERSON] 27.07.2011 року за реєстровим № 4-3715 від імені [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони, як продавцем, та [PERSON], який діяв з іншої сторони, як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 623, в частині продажу [PERSON] [PERSON] [PERSON] 1/2 частини житлового будинку № 19 по вулиці Гастелло в місті Запоріжжі, а також шляхом визнання за [PERSON], права власності на 1/2 частину житлового будинку № 19 по вулиці Гастелло в місті Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], [INFO], який помер 15.02.2017 року. Крім того, суд в порядку п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України вважає за можливе встановити порядок виконання рішення суду (після набрання законної сили), зазначивши, що судове рішення є підставою для скасування державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт СВ449614, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 04.10.2001 року, зареєстрований за адресою: [INFO]) на 1/2 частину житлового будинку № 19 по вулиці Гастелло в місті Запоріжжі. Позивач не просив суд здійснити розподіл судових витрат, а тому це питання судом не вирішувалось.

Outcome: partial