Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнив, в обґрунтування якого зазначив, що 10 травня 2008 року [PERSON], зареєстрував шлюб з відповідачем по справі - [PERSON]. В шлюбі з відповідачкою, [INFO] у них народився син - [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою були розірвані ще у липні 2014 року, з цього часу вони не підтримують нормальні шлюбні відносини, тобто не реалізують належні їм права та обов'язки подружжя, передбачені Сімейним Кодексом України. З липня 2014 року вони з дружиною живуть окремо, дитина проживає разом із матір'ю. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.07.2015 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради № 223 від 15.07.2015 року було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: щовівторка та щочетверга з 17.00 год. до 18.00 год., щосуботи з 16.00 год. до 19.00 год., місце зустрічей - без обмежень. Заяву [PERSON] було розглянуто виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради 01.07.2015 року та вже за цей короткий проміжок часу [PERSON] вже, у повному обсязі не виконує вищевказане рішення, а саме: по суботах дитину не надає вигадуючи різні перешкоди для зустрічей, у будні дні дитину віддавали в обмін на квитанції про сплату за перебування у ДНЗ. Останні два тижні дитина, нібито, перебуває поза межами міста - дана поїздка не узгоджена з батьком, час повернення невідомий. Спільна дитина сторін в 2,5 роки взагалі не розмовляє, з бесіди з вихователем позивачеві стало відомо, що син має низький рівень розвитку. Позивача дуже обурює той факт, що [PERSON] не звертається до відповідних педагогів, психологів та інших фахівців. Позивач має фінансову можливість та через гнучкий графік роботи, хотів би приділити психо-емоційному рівню, розвитку та вихованню дитини належну увагу але колишня дружина категорично проти, саме тому він змушений звернутись до суду з даним позовом та просить суд: зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] спілкуватись з дитиною [PERSON], [INFO], визначивши для [PERSON] наступний порядок участі у вихованні дитини [PERSON] [INFO], без присутності матері дитини: спілкування з дитиною з 17.00 год. до 19.00 год. щовівторка та щочетверга, місце зустрічей - без обмежень, кожного тижня з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі, місце зустрічей - без обмежень, щорічно в день народження дитини ([INFO]) з 15.00 год. до 18.00 год., місце зустрічей - без обмежень, спільний відпочинок 10 днів влітку та 10 днів взимку, під час відпустки батька; побачення на свята: Новий Рік, Різдво, Великдень, День Міжнародної Солідарності Трудящих, Трійця, День Конституції України, День Незалежності України з 16.00 год. до 20.00 год., місце зустрічей - без обмежень. перелічений порядок зустрічей встановити до досягнення дитиною повноліття, а також відшкодувати позивачеві витрати, пов'язані з оплатою судового збору 1096, 20 грн. та за надання правової допомоги - 4383 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення відповідно позову. Просив позов задовольнити, вказав, що хоче спілкуватися з дитиною та приймати участь в житті дитини та її вихованні, а відповідач своїми діями не дає цього робити. За рішенням виконкому він повинен бачитися з дитиною раз на тиждень. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що у дитини повинні бути і мати і батько, і оскільки позивач любить свою дитину, хоче приймати участь в її житті та вихованні, забезпечувати дитину всім необхідним для належного розвитку, то цьому необхідно сприяти, а не чинити перешкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти побачень відповідача з дитиною в установлені дні рішенням виконкому, не дозволяла бачитися лише тоді коли син хворів, але заперечувала проти стягнення з неї судового збору та витрат на захисника так як має скрутне матеріальне становище. Вказала, що вона лише частково порушували рішення виконкому, а частково позивач, так як коли він приїздив бачитися з дитиною на годину пізніше ніж обіцяв, то вони чекаючи годину вже йшли додому і дитину доводилося весь час заспокоювати, так як син засмучувався що тато так і не приїхав. Дитина знає батька, любить його, тому в тому що позивач бачиться з сином рідко вина не тільки відповідача. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, у межах рішення виконкому, не заперечувала, що батько повинен приймати участь у вихованні та житті дитини, проти стягнення судового збору та витрат на правову допомогу заперечувала так як відсутні підтвердження про сплату таких витрат. Представник 3-ї особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради Березуцька Н.І. в судовому засіданні позов підтримала частково, просила задовольнити позов в межах рішення виконкому , а в стягненні судових витрат та витрат на правову допомогу з відповідача заперечувала, вказала, що дитина не розмовляє, тому батькам необхідно разом домовлятися приймати участь у вихованні та розвитку дитини в її інтересах. Свідок [PERSON] суду пояснив, що одного разу [PERSON] підвозив його додому та він чув , що позивач просив дитину у відповідача , а та йому відмовила взяти дитину до себе. Голос саме відповідача по телефону він не чув , знає лише зі слів позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона раніше працювала в батька відповідача, одного разу в суботу вона їхала в машині позивача, і чула як він телефонував відповідачеві та просив забрати до себе дитину, а йому було відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що 10 травня 2008 року [PERSON], зареєстрував шлюб з відповідачем по справі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.05.2008 року повторно видане Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 17.06.2015 року, актовий запис № 163. (а.с. 9). В шлюбі з відповідачкою, [INFO] у них народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.12.2008 року видане Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1158). (а.с. 10). З липня 2014 року позивач з дружиною живуть окремо, дитина проживає разом із матір'ю. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.07.2015 року шлюб між мною та [PERSON] було розірвано. Рішенням виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради № 223 від 15.07.2015 року було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: щовівторка та щочетверга з 17.00 год. до 18.00 год., щосуботи з 16.00 год. до 19.00 год., місце зустрічей - без обмежень. (а.с. 11). Заяву [PERSON] було розглянуто виконавчим комітетом Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради 01.07.2015 року та вже за цей короткий проміжок часу [PERSON] вже, у повному обсязі не виконує вищевказане рішення, а саме: по суботах дитину не надає вигадуючи різні перешкоди для зустрічей, у будні дні дитину віддавали в обмін на квитанції про сплату за перебування у ДНЗ. Останні два тижні дитина, нібито, перебуває поза межами міста - дана поїздка не узгоджена з батьком, час повернення невідомий. Спільна дитина сторін в 2,5 роки взагалі не розмовляє, з бесіди з вихователем позивачеві стало відомо, що син має низький рівень розвитку. Позивач хотів би приділити психо-емоційному рівню, розвитку та вихованню дитини належну увагу але колишня дружина категорично проти, саме тому він змушений звернутись до суду з даним позовом. Законодавцем встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Згідно з ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно зі ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 10 СКУ якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Крім того, відповідно до частин 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Конфліктні відносини сторін не повинні бути перепоною в спілкуванні дитини з батьком, і в даному випадку сторони повинні діяти в інтересах дитини та поводити себе гідно, показуючи приклад своїй дитині. Конфліктні стосунки сторін, погано впливатимуть на дитину при зустрічах Позивача з дитиною в присутності матері. Зустрічі на одинці не будуть стресовими для дитини, а навпаки слугуватимуть покращенню їх стосунків. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини Хант проти України, та Олссон проти Швеції: між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України (далі - СК України). Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною. Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково та зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] спілкуватись з дитиною [PERSON], [INFO], визначивши для [PERSON] наступний порядок участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO] без присутності матері дитини: Спілкування з дитиною з 17.00 години до 19.00 години щовівторка та щочетверга, місце зустрічей - без обмежень. Кожного тижня з 10.00 години суботи до 10.00 години неділі, щорічно в день народження дитини ([INFO]); спільний відпочинок 10 днів влітку та 10 днів взимку, під час відпустки батька; побачення на свята: Новий Рік, Різдво, Великдень, День Міжнародної Солідарності Трудящих, Трійця, День Конституції України, День Незалежності України за попередньою домовленістю з матір'ю дитини [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191-VI, від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати позивача на правову допомогу підтверджені документами: договором про надання юридичних послуг, розрахунком витрат на правову допомогу відповідно до договору, довіреністю на здійснення представництва, податковою декларацією платника єдиного податку. Тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial