Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом в обґрунтування якого вказав, що 02 лютого 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнським акціонерним банком» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір №30/07ф-6, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 100000 доларів США на споживчі потреби до 01 лютого 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 50 % річних. Згідно додаткової угоди №2 до кредитного договору, плата за користування кредитними коштами була змінена та встановлена в розмірі 16,5 % річних. Взяті на себе зобовязання були виконано в повному обсязі, в свою чергу позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплатити штраф за несвоєчасне повернення кредиту, в строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за названим кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір від 13.02.2007 року посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №2-584 відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок без надвірних споруд під №7 (сім), що знаходиться в с. Радісне ([PERSON]) Біляївського району Одеської області по вул. Степова та складається з одного житлового камяного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 36,80 кв.м., та 1-2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,112 гектара; земельну ділянку площею 0,112 гектара, в тому числі площа сільськогосподарських угідь - 0,112 гектарів з них рілля - 0,112 гектарів, розташованих за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Радісне ([PERSON]), вул. Степова, №7, кадастровий номер земельної ділянки 5121056800:03:001:0004. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на станом на 21 квітня 2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 5 872 947,94 гривень (пять мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі девятсот сорок сім гривень 94 копійка), з яких: кредит 82 500,07 доларів США; відсотки 99 117,67 доларів США; всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту 181 617,74 доларів (сто вісімдесят одна тисяча шістсот сімнадцять доларів США 74 центи) в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 21.04.2016 року, ( 21.04.2016 - 1 долар США 25,411365 грн.)- 4 615 154,68 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойки): 1 257 793,26 гривень. Відповідно до договору іпотеки, узгоджена сторонами оціночна вартість предмета іпотеки становить 745674,18 гривень, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 05.02.2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим №2-464 та зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 08.02.2007 року, реєстраційний №15352049, номер запису 41 в книзі 62-ж-47. А тому просять в рахунок погашення наявної заборгованості за кредитним договором № 30/07ф-6 від 02.02.2007 року, що складає 5\~872\~947,94 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок без надвірних споруд під №7 (сім), що знаходиться в с. Радісне ([PERSON]) Біляївського району Одеської області по вул. Степова та складається з одного житлового камяного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 36,80 кв.м., та 1-2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,112 гектара; земельну ділянку площею 0,112 гектара, в тому числі площа сільськогосподарських угідь - 0,112 гектарів з них рілля - 0,112 гектарів, розташованих за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Радісне ([PERSON]), вул. Степова, №7, кадастровий номер земельної ділянки 5121056800:03:001:0004, шляхом його продажу за ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу». Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської районної адміністрації до судового засідання не зявився, але на адресу суду надіслав заяву в якій просив відмовити в позивних вимог банку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02 лютого 2017 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнським акціонерним банком» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний [PERSON]», та [PERSON] було укладено кредитний договір №30/07ф-6, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 100000 доларів США на споживчі потреби до 01 лютого 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 50 % річних. Згідно додаткової угоди №2 до кредитного договору, плата за користування кредитними коштами була змінена та встановлена в розмірі 16,5 % річних. Взяті на себе зобовязання були виконано в повному обсязі, в свою чергу позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплатити штраф за несвоєчасне повернення кредиту, в строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за названим кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір від 13.02.2007 року посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №2-584 відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок без надвірних споруд під №7 (сім), що знаходиться в с. Радісне ([PERSON]) Біляївського району Одеської області по вул. Степова та складається з одного житлового камяного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 36,80 кв.м., та 1-2 - огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,112 гектара; земельну ділянку площею 0,112 гектара, в тому числі площа сільськогосподарських угідь - 0,112 гектарів з них рілля - 0,112 гектарів, розташованих за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Радісне ([PERSON]), вул. Степова, №7, кадастровий номер земельної ділянки 5121056800:03:001:0004. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2013 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 30/07ф-6 від 02.02.2007 року у розмірі 749098,24 гривень. Разом з тим, рішення суду вступило в законну силу та підлягає виконанню, на час розгляду даної справи судом боржником не виконано, заборгованість не погашена. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на станом на 21 квітня 2016 року заборгованість позичальника за кредитним договором складає 5 872 947,94 гривень (пять мільйонів вісімсот сімдесят дві тисячі девятсот сорок сім гривень 94 копійка), з яких: кредит 82 500,07 доларів США; відсотки 99 117,67 доларів США; всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту 181 617,74 доларів (сто вісімдесят одна тисяча шістсот сімнадцять доларів США 74 центи) в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку 21.04.2016 року, ( 21.04.2016 - 1 долар США 25,411365 грн.)- 4 615 154,68 гривень; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойки): 1 257 793,26 гривень. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 63, було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та повноваження ліквідатора ПА Т «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на два роки до 19.03.2018 включно. Правовідносини, що склалися між сторонами є договірними і врегульовані кредитним договором та договором іпотеки, ст. ст. 549 -551, 572-593, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Дані угоди відповідачем ніколи не оспорювалися та у порядку, передбаченому ЦК України, недійсними не визнавалися. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 7.1. Іпотечного договору від 13.02.2017 року у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором (в тому числі у випадку прострочення чергових платежів) іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 7.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підстав договору купівлі продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами цього договору. За змістом положень п. 7.3. Іпотечного договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. що відповідає положенням статті 124 Конституції України. В зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору. Банк направляв відповідачу вимогу про усунення порушень та виселення з житла. Однак, вимогу банку проігноровано, залишено без відповіді. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, у зв'язку з чим ПАТ "ВіЕйБі Банк" набуло законне право звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього договору та умов кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, згідно п. 7.2. договору іпотеки, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України "Про іпотеку". Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Згідно статті 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема. ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня. коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Дане положення не позбавляє права кредитора саме на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК, а також не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені (які за відповідні періоди не були стягнутими), передбачені договором за несвоєчасну сплату кредиту. Крім того, аналогічна позиція Верховного Суду України викладена в постанові № 3-71гс14 від 09.09.2014 року, згідно з якою звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня Таким чином, ПАТ "ВіЕйБі Банк" набуло законне право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Посилання представника відповідача на неможливість задоволення позовних вимог через наявність мораторію суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Як встановлено в Законі України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року по справі №6-1356цс15, під час дії мораторію кредитор тимчасово позбавлений права примусового стягнення на заставне майно (відчуження без згоди власника) по кредитам, де існує невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. При цьому, кредитор не втрачає право звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, дії банка (або іншого кредитора), спрямовані на стягнення заборгованості за рахунок предмета застави можна поділити на два етапи: перший етап -дії, які передують отриманню виконавчого документа; другий етап - дії по пред'явленню виконавчого документа та примусове стягнення на заставне майно. До першого етапу, тобто до дій, які передують отриманню виконавчого документа належать: судові провадження та вчинення виконавчого напису нотаріуса. До другого етапу належать дії, пов'язані з примусовим стягненням на заставне майно з застосуванням процедур виконавчого провадження. Кредитор має право до окремих категорій громадян, на яких поширюється дія закону Про мораторій застосовувати тільки процедури досудового врегулювання заборгованості, надсилати вимоги, подавати позови до суду, отримувати судові рішення, вчиняти нотаріальні написи, та виконувати інші передбачені законом дії, спрямовані на отримання виконавчого документа. Проте, сам виконавчий документ не може бути пред'явлений до виконання. На час дії закону Про мораторій зупиняється строк для його подачі. Тобто, органам державної виконавчої служби та їх посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заборонено вживати заходи, які спрямовані на виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію закону Про мораторій на період його чинності. Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є законними та обґрунтованими, а отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1378 гривень судового збору.

Outcome: approved