Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

16 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, до ТОВ «Енергосервіс ХХІ вік» про захист прав споживачів, в якій просив суд розірвати договір підряду №2/53 від 30.03.2020 року укладений між позивачем та відповідачем; стягнути на його користь з відповідача грошові кошти у розмірі 28000,00 грн., сплачених позивачем у вигляді авансового платежу за Договором підряду №2/53 від 30.03.2020 р.; стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 6930,00 грн. станом на 05.11.2020 р., а в подальшому на час прийняття рішення по справі; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.; стягнути з відповідача користь позивача збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7500,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 30.03.2020 року між позивачем та ТОВ «Енергосервіс ХХІ вік» було укладено договір підряду №2/53 загальною вартістю у 39600,00 грн. За п. 1.1. якого Відповідач зобов`язується виготовити, доставити, змонтувати та передати позивачу у власність кухонні меблі (надалі - Виріб), а останній зобов`язаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню, доставці Виробу і монтажу елементів меблевих конструкцій Виробу. Відповідно до п. 4.1. позивачем було сплачено відповідачу кошту у розмірі 28000,00 грн, що є авансовим платежем, та складає 70 % від загальної вартості виробу. При цьому, п. 5.1. Договору передбачено виготовлення та доставка Виробу протягом 45 календарних днів з наступного дня після отримання від Замовника авансової оплати вартості Виробу згідно п. 4.1. цього Договору.Проте, Виріб позивачем не отримано до теперішнього часу. Сплативши Відповідачу аванс у передбаченому Договором розмірі, позивач очікував належне виконання останнім своїх зобов`язань за Договором, пов`язаних з виготовленням, доставкою змонтуванням та передачею у мою власність Виробу. Проте, 10.05.2020 р. відповідач повідомив, що через затримку за попереднім замовленням позивачу треба зачекати на отримання Виробу півтора тижні. 29.5.2020року позивачу в телефонному режимі відповідач повідомив, що з01.06.2020 року планується тільки приступити до виконання замовлення за Договором, яке буде виготовлено та передано позивачу до 07.06.2020 р. Але, 06.06.2020 року позивачу було вже повідомлено, що розпочати виготовлення його замовлення вдалося тільки 03.06.2020 р. і треба чекати далі. В свою чергу,12.06.2020р. виявилось, що запустити в роботу замовлення планується вже 15.06.2020 р. Потім, 24.06.2020 р. позивачу пообіцяли збирати замовлення з02.07.2020 р. до 13.07.2020 р., але 11.07.2020 р. позивачу повідомили, що завозитиметься тільки частина Виробу, а решта - за тиждень. Після цього позивач звернувся з вимогою повернути сплачений ним аванс. У відповідь його запевнили, що за місяць Виріб буде йому доставлено, який коштуватиме у розмірі внесеного ним авансу. 18.08.2020р. позивач знову зателефонував відповідачу, який пообіцяв до23.08.2020 р. вирішити усі проблемі з виробництвом Виробу. 29.08.2020 р. йому відповіли, що проблеми виробництва затягнулись та знову пообіцяли виготовити замовлення, але у два етапи. 15.09.2020р. [PERSON] вкотре звернувся до відповідача з вимогою надати йому виріб до завершення вересня поточного року та повідомив, що в іншому разі вирішуватиму питання радикально. Після цього відповідач припинив зв`язок з позивачем. 22.09.2020 р. позивачем було направлено вимогу на адресу відповідача про виконання всіх умов Договору, а 05.10.2020 р. направлено заяву до Головного управління Держпроспоживслужби в Харківській області відповідно до поштових квитанцій. Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача позивач залишився без Виробу та без грошових коштів у розмірі авансового внеску у 28000,00 гривень, сплачених за виготовлення Виробу. Дії відповідача свідчать про введення позивача в оману при придбанні товару та порушують його права споживача. Відповідачем припинено зв`язок з позивачем, та останній не бачить можливості поставки йому виробу та має право на відмову від Договору та повернення сплачених ним коштів у розмірі 28000,00 грн. Пунктом 6.4. Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання терміном більше ніж 15 календарних днів Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми Договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Отже, станом на 05.11.2020 р. загальний розмір пені, нарахованої за прострочення виконання зобов`язання, складає 6 930,00 грн. Також, позивач зазначає, що ним понесені і моральні страждання. Так, внаслідок порушення моїх прав змінився мій звичний спосіб життя. Якщо до того, що сталося, я міг займатися своїми справами, то тепер змушений витрачати свій час і сили на вирішення даної ситуації. Дивлячись на заходи, до яких вдається Відповідач для ухилення від виконання Договору та закону, в мене виникають сумніви щодо повернення Відповідачем сплачених йому грошових коштів. Будучи чесним і законослухняним громадянином, я змушений виступати в ролі прохача, чим. грубо порушується моя людська гідність - все це негативно позначається на моєму здоров`ї і самопочутті. Таким чином, саме внаслідок дій Відповідача укладання Договору спричинило мені масу незручностей, завдало моральної та матеріальної шкоди, а також призвело до судової тяганини. Компенсацію спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у 30000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. 15 лютого 2021 року від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. 12 квітня 2021 року не видаляючись до нарадчої кімнати залишив позовну заяву без руху, оскільки позивачем долучено до позовної заяви копії доказів, які не завірені у встановленому законом порядку. 12 квітня 2021 року позивачем усунені вищевказані недоліки. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс ХХІ вік» про захист прав споживачів. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Надав пояснення посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 30 березня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Енергосервіс ХХІ вік» в особі директора [PERSON] було укладено договір підряду №2/53. (далі Договір) (а.с.15-17) Відповідно до п. 1.1 Договору виконавець зобов`язаний виготовити, доставити, змонтувати та передати у власність замовнику меблі, а саме кухонна меблі, а замовник зобов`язаний прийняти та сплатити матеріали та роботи по виготовленню, доставці виробу і монтажу елементів меблевих конструкцій виробу. Згідно п.3.1 Загальна вартість виробу за даним Договором складає суму в розмірі 39600,00 грн., яка складається з вартості виробу, доставки і монтажу, які сплачуються замовником у порядку, визначеному п.п.4.1-4.2. цього договору . Пунктом 4.1 Договору встановлено, що замовник зобов`язується сплатити виконавцю 70% загальної вартості виробу у вигляді авансового платежу, що складає 28000,00 грн. Кінцевий розрахунок в розмірі 30% загальної вартості виробу, що складає 11600,00 грн. сплачується замовником після підписання акту прийняття - передачі виконаних робіт та за умови відсутності претензій з приводу якості та строків виготовлення відповідного виробу протягом 2-х банківських днів з моменту підписання такого акту. (п. 4.2 Договору) Відповідно до п. 5.1 виконавець зобов`язаний належним чином виготовити, доставити виріб протягом 45 календарних днів з наступного після отримання від замовника авансової оплати вартості виробу згідно з п.4.1 цього договору. Згідно п. 11.3 Договору про намір достроково припинити дію договору , будь-яка сторона зобов`язана попередити про це іншу сторону не пізніше ніж за 20 днів до обумовленої дати припинення строку дії даного договору. 22.09.2020 року позивачем на адресу ТОВ «Енергосервіс ХХІ вік» була направлена вимога щодо належного виконання умов вищевказаного договору. (а.с. 18,19,20) Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань відповідач ТОВ «Енергосервіс ХХІ вік» зареєстрований з 21.08.2009 року, Ідентифікаційний код юридичної особи 36623919, керівник юридичної особи - [PERSON] , місцезнаходження юридичної особи: м. Харків, вул. Шевченка, б. 325. (а.с. 30) Як вбчається з скріншотів сайту LinkedIN Директором підприємства «Енергосервіс ХХІ вік» вказан [PERSON] , а також вказано контактні номери телефонів, зокрема [NUMBER] . (а.с.31,32,33) Згідно ч.1,3 ст. 100 ЦПК України Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Також, судом досліджено надане позивачем листування між ним та керівником «Енергосервіс ХХІ вік» в мережі вайбер, з якої вбачається, з абонентом [NUMBER] , зазначено фото, що дійсно з вини відповідача відбулася затримка виконання зобов`язання за договором підряду, внаслідок чого позивач виявив своє бажання повернути авансовий платіж, але до теперішнього часу відповідачем кошти не повернуті. Також вказаним абонентом, висловлювались умови виготовити товар за рахунок авансової плати бе доплати( а.с. 21-29) Відповідно до ч.1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ч.2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становить умови (пункти). Визначені на розсуд стороні і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договором, елементи яких містяться у змішаному договорі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) Як свідчать умови зазначеного договору, при його укладанні сторони визначили, що його предметом є виготовлення, доставляння, монтаж та передання у власність меблів, а саме кухонні меблі відповідачем позивачу, а останній повинен прийняти матеріали та роботу по виготовленню, доставці виробу і монтажу елементів меблевих конструкцій виробу. Загальна вартість склала 39600, 00 грн., позивачем, відповідно до п.4.1 Договору, було сплачено авансовий платіж у сумі 28000,00 грн., який підписаний сторонами. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відповідач в свою чергу зобов`язання не виконав - кухонні меблі не були передані у власність позивачу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із змісту вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок з сторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Статтею 907 ЦПК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Доказів, щодо виконання зобов`язання за договором підряду про надання у власність виробу, а саме кухонної меблі, матеріали справи не містять. Отже, судом було встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором - а саме не надав виріб позивачу, то суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині розірвання договору підряду №2/53 від 30.03.2020 року та стягнення сплаченого авансового платежу за даним договором у сумі 28000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Також позивач в своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача пеню - у розмірі 0,1 % відсоток від суми договору за кожний день прострочення у розмірі 6930,00 грн. станом на 05.11.2020 року, та в подальшому на час прийняття рішення у справі. Відповідно п. 6.3 Договору підряду №2/53 від 30.03.2021 року за порушення умов Договору винна сторона відшкодовує іншій стороні спричиненні цим збитки в порядку, передбаченому діючим законодавством України. Згідно п. 6.4. Договору у випадку прострочення виконання зобов`язання терміном більше ніж 15 календарних днів виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від суми договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно із договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків тості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Отже, враховуючи викладене, та згідно з умовами договору, відповідно до якого відповідач зобов`язався виконати умови договору протягом 45 днів з дати укладання договору та відповідальність настає після 15 дня прострочення, відповідач повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 13028,40 грн за період з 30.05.2020 року по 23.04.2021 року. (39600,00 грн.*0,1%*329 днів = 13028,40 грн.) Також, позивач зазначає, що ним понесені і моральні страждання, які він оцінює у розмірі 30000,00 грн. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до положень статей 4, 22 Закону споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди в разі порушення їх прав. На підставі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач зазначає, що внаслідок порушення його прав змінився його звичний спосіб життя. Якщо до того, що сталося, він міг займатися своїми справами, то тепер змушений витрачати свій час і сили на вирішення даної ситуації. Дивлячись на заходи, до яких вдається відповідач для ухилення від виконання Договору та закону, в позивача виникають сумніви щодо повернення Відповідачем сплачених йому грошових коштів. Будучи чесним і законослухняним громадянином, позивач змушений виступати в ролі прохача, чим грубо порушується його людська гідність - все це негативно позначається на його здоров`ї і самопочутті. Внаслідок дій відповідача укладання Договору спричинило позивачу масу незручностей, завдало моральної та матеріальної шкоди, а також призвело до судової тяганини. Враховуючи викладене, а також виходячи із принципів справедливості та розумності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, та визначає її у розмірі 2000,00 грн. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Окрім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем на підтвердження того, що він отримав правову допомогу було надано копія Договору М-024 від 30.10.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Харківський центр правової допомоги населенню», копії квитанцій про сплату позивачем у загальному розмірі на суму 7500,00 грн., акт про надання юридичних послуг від 07.11.2020 року. (а.с.34,90) Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Отже, враховуючи співмірність наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Враховуючи те, що справа була доведена до суду з вини відповідача, та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також те, що позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу немайнового характеру, та підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 509,35 грн. за вимогу майнового характеру. (43028,40*840,80/71028,40) На підставі викладеного та

Outcome: partial