Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів протягом 16 років 3 місяців за професією слюсаря-ремонтника на підприємстві відповідача. Відповідно до акту розслідування хронічного захворювання, а саме п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання стали наступні фактори: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну складала до 36 кг. при нормі до 30 кг., статичне навантаження 102960 при нормі 100000, вимушена незручна робоча поза 36,4% при нормі 25 %, нахили тулуб (кількість за зміну) більше 300-х разів при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014 року. Внаслідок неналежних умов праці, отримав професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія. Первинним оглядом МСЕК 12.06.2018 року йому встановлено третя група інвалідності та 50% втрати працездатності. При перегляді встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням. Позивач зазначає, що внаслідок втрати професійної працездатності, у зв`язку з захворюванням він відчув сильний фізичний біль, порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він змушений тривалий час проходити численні медичні обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування Позивач не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні та фоні сильних больових відчуттів. Вказане негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача. Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я. З урахуванням вказаних обставин, позивач просить стягнути на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я 250 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. (а.с. 33) Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Стаднік Я.В. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Відповідно до п. 3 Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248, робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів (3 клас) дозволена тільки за умови застосування засобів колективного та індивідуального захисту і скорочення часу дії шкідливих виробничих факторів (захист часом). При укладенні трудового договору між сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України, Позивачу було роз`яснено під розпис його права і обв`язки, повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Виходячи з Акту №4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.03.2018 року, який складений на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»: пункт 12 акту стаж роботи загальний 31 років 11 місяців, за цією професією - 21 рік 7 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 16 років 3 місяці. Представник відповідача зазначила, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв. Щодо позивача первинно встановлено висновком МСЕК довідка від 10.06.2018 року встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з наступним переглядом 01.06.2019 року. Наступним переглядом 10.06.2019 року встановлено 60% втрати професійної працездатності третю групу інвалідності, з наступним переглядом 01.06.2022 року. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 250 000,00 грн., відповідач вважає суму завищеною, такою, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує позивач. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці виданої на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , останній з 21.05.1996 року по 31.03.1998 року працював в сортувально-прокатному цеху №2 прибиральником гарячих металів 3 розряду Криворізького металургійного комбінату «Криворіжсталь» імені В.І. Леніна, з 01.04.1998 року по 14.04.2011 року на посаді слюсаря-ремонтника Криворізького державного заводу «Криворіжсталь прокат», КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з 04.10.2012 року по 14.12.2015 року працював підсобним робітником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 14.12.2015 року по теперішній час працює слюсарем-ремонтником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». (а.с. 16 -21) Судом питання щодо правонаступництва не розглядалося, оскільки Відповідач з цього приводу не заперечував. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 4 від 01 березня 2018 року, Позивач працюючи на підприємстві Відповідача, підпадав під дію факторів важкості праці, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є фізичне перевантаження: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну складала до 36 кг. при нормі до 30 кг., статичне навантаження 102960 при нормі 100000, вимушена незручна робоча поза 36,4% при нормі 25 %, нахили тулуб (кількість за зміну) більше 300-х разів при нормі 51-100 разів, згідно з вимогами державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» №248 від 08.04.2014 року. Відповідно до п.14 акту «Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 4 від 01 березня 2018 року позивачу встановлено діагноз: «радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, на фоні передньої нестабільності тіла L4, ретроспондилолістизу тіла L5 І ст. (4 мм.) та шийна С6, С8, часто рецидивуючий перебіг, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового та тазостегнового пері артрозу (ПФ другого ступеня), помірним парезом лівої стопи, з порушенням функції ходи. Згідно пункту 16 вказаного Акту вбачається, що хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: Позивач працюючи з 03.07.1996 року по 04.10.2012 року слюсарем-ремонтником СПЦ №1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» здійснював: виконання підготовчих та ремонтних робіт, обслуговування металургійного обладнання цеху, а саме: заміни кронштейнів, шпильок, валів насосів, дисків розвантаження та ін. на центр обіжних насосах. Підпадав під дію фактори важкості праці, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Працюючи в СПЦ-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»: з 04.10.2012 по 14.12.2015 підсобним робітником, а також з 14.12.2015 по теперішній час слюсарем-ремонтником, під дію шкідливих виробничих факторів не підпадає. (а.с. 12-15) Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання, складеним ДУ «Українським Науково-дослідним інститутом промислової медицини» від 08.02.2018 року №214, [PERSON] установлені такі професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, на фоні передньої нестабільності тіла L4, ретроспондилолістизу тіла L5 І ст. (4 мм.) та шийна С6, С8, часто рецидивуючий перебіг, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового та тазостегнового пері артрозу (ПФ другого ступеня), помірним парезом лівої стопи, з порушенням функції ходи. Захворювання професійне з 08.02.2018 року. ( а.с. 22-24) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач, 12.06.2018 року, вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 50 % - радикулопатія та 3 групу інвалідності з 29 травня 2018 року до 01 червня 2019 року, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №050270 від 12.06.2018 року. (а.с.8-9) 01.05.2019 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60 % - радикулопатія та 3 групу інвалідності з 28 травня 2019 року до 01 червня 2022 року, що підтверджується Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у надані медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №017292 від 01.05.2022 року. (а.с.10-11) Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня пилу та вібрації. Так, наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданим виписним епікризом, з якого вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладі охорони здоров`я, а саме: УКР НДІ ПРОММЕД у період з 17.06.2021 року по 02.06.2021 року з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, на фоні передньої нестабільності тіла L4, ретроспондилолістизу тіла L5 І ст. (4 мм.) та шийна С6, С8, часто рецидивуючий перебіг, з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді плечолопаткового та тазостегнового пері артрозу (ПФ другого ступеня), помірним парезом лівої стопи, з порушенням функції ходи, перебував у стаціонарі. (а.с. 25-28). Як встановлено із медичних документів, Позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його не покращується. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Під час лікування Позивач змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків, що підтверджується виписними епікризами з лікарень. Тяжко усвідомлювати себе людиною залежною від ліків та лікарень. З року в рік стан здоров`я Позивача тільки погіршується, хвороба є невиліковною, хронічною і лише прогресує у часі. А ліки лише частково та тимчасово полегшують стан здоров`я позивача, проте не виліковують. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан. І це підтверджується доданими до позову документами. Позивачеві первинно було встановлено 50 відсотків втрати професійної працездатності 3 групу інвалідності та повторно встановлено 65 відсотків втрати професійної працездатності 3 групу інвалідності. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду їй заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 180 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог позивача. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1800,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial