Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

11 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що рішенням Маріупольської міської ради №11 від 16.03.1988 року йому була виділена двокімнатна квартира [ADDRESS]. В зазначену квартиру з його дозволу були зареєстровані відповідачі: колишня дружина - [PERSON] та дочка [PERSON]. 24 січня 2000 року квартира була приватизована. 23 листопада 2012 року шлюб між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу у них відбувся конфлікт, після якого він не мав змоги потрапити в квартиру, в наслідок чого з грудня 2012 року був вимушений знімати житло для свого проживання. На даний час в квартирі [ADDRESS] мешкає одна відповідач [PERSON] Вказує на те, що він неодноразово звертався к дільничному Орджонікідзевського РВ, однак йому було рекомендовано звернутися до суду, оскільки в діях відповідача, яка не впускала в квартиру, немає складу кримінального правопорушення. В добровільному порядку вона відмовляється впускати в квартиру, перешкоджає його законному проживанню в спірній квартирі, змінила замки та відмовляється надати ключі від квартири. Фактично на даний час він не має можливості користуватися своєю власністю та мешкати в своїй квартирі. Зазначена квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 16,69 кв.м. та 13,12 кв.м., загальна площа складає 29,81 кв.м., також в квартирі є коридор, туалет суміщений з ванною, кухня. Вважає, що у зв'язку з неприязними відносинами, які виникли з відповідачем [PERSON], для того щоб у майбутньому уникнути конфліктів, є необхідність визначення порядку користування квартирою. Оскільки у нього та відповідача [PERSON] рівні права на спірну квартиру, а відповідач [PERSON] добровільно виїхала з квартири, він має право користуватися житловою кімнатною площею 13,12 кв.м., а колишня дружина має право користування житловою кімнатою площею 16,69 кв.м.. Коридор, туалет суміщений з ванною, кухнею будуть в сумісному користуванні. У зв'язку з тим, що з вини відповідача вже протягом року він не користувався своєю квартирою, йому була спричинена моральна шкода яку він оцінює в розмірі 12 000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що йому були спричинені моральні переживання, страждання, він відчував внутрішній дискомфорт, був порушений звичний спосіб життя, у нього погіршився стан здоров'я, з'явилось безсоння, він був вимушений просити чужих людей тимчасово пожити в них, знімати житло. На підставі викладеного посилаючись на норми законодавства, просить суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням та вселити його в квартиру [ADDRESS] в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, визначити порядку користування квартирою, виділивши йому в користування житлову кімнату площею - 13,12 кв.м., відповідачу [PERSON] житлову кімнату площею - 16,69 кв.м., а коридор, туалет з ванною , кухню залишити як об'єкти сумісного користування, а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 12 000 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав поясненні аналогічні викладеним в позовній заяві. Також вказував на те, що в квартирі залишились його особисті речі та побутова техніка. За комунальні послуги він також не має змогу сплачувати, оскільки квитанції відсутні. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав доводи викладені позивачем в позовній заяві. Також вказував на те, що позивач бажав вирішити спір мирним шляхом, пропонував відповідачці викупити його долю, однак вона відмовилась. Вважає вимоги позивача обґрунтованими та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти задоволення позовних вимог в судовому засіданні пояснила, що в жовтні 2005 року позивач пішов з родини. Потім з липня 2011 року по грудень 2012 року мешкав в квартирі. 17 серпня 2012 року, позивач знаходячись в нетверезому стані побив її, в наслідок чого вона викликала міліцію. Після цього випадку вона знаходилась на лікарняному, однак в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Вказує на те, що мешкати з [PERSON] не можливо, оскільки він приводив додому іншу жінку, друзів, з якими вживав спиртні напої, також погрожував їй. Усі свої особисті речі позивач забрав, в квартирі залишилась шафа та диван. За комунальні послуги позивач ніколи не сплачував, навіть коли жив в квартирі. Він дійсно пропонував їй продати частку, однак у неї був тяжкий матеріальний стан. Ключів від квартири у позивача не має, оскільки вона змінила замок, на її пропозицію зробити дублікат, він відмовився. Дочка [PERSON] з онуком мешкає в квартирі коли її чоловік перебуває у відрядженні. Право позивача на користування житлом вона не оспорює, однак з запропонованим порядком користування вона не згодна. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що з позовом не згодна та просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, в судовому засіданні пояснила, що кімнати квартири не ізольовані, вони суміжні і площа квартири не дозволяє визначити порядок користування житловим приміщенням. Також позивачем не було надано доказів, які б підтверджували, що йому на даний час чиняться перешкоди в користуванні житлом. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки необґрунтовані та недоведені, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Допитавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 ч. 3 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше на підставі закону за рішенням суду. Матеріалами справи встановлено та не оспорювалось сторонами, що позивачу [PERSON] була надана двокімнатна квартира[ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення №002767. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2000 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його родини [PERSON], [PERSON], в рівних частках в рівних частках за кожним. У суду немає сумнів в об'єктивності викладених позивачем [PERSON] фактів щодо наявності у нього перешкод в користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач [PERSON] зазначений факт в судовому засіданні не оспорювала, вказувала на те, що нею були змінені замки, що з позивачем відбувались конфлікти. Факт наявності конфліктних ситуацій між сторонами також підтверджується матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи №6851, 6299, 6016. Допитані в судовому засіданні свідки як з боку позивача так і з боку відповідачів, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що між позивачем та відповідачами тривалий час існувала конфліктна ситуація за наслідками якої позивач був позбавлений можливості потрапити до спірного будинку. Відповідно до ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Виходячи з принципу недоторканості житла, зважаючи на положення ст.ст. 9 ч. 3, 109 ЖК України, жодний суб'єкт житлового права не може бути позбавлений свого житла інакше, ніж за рішенням суду. Всупереч вищенаведеним нормам закону відповідач [PERSON], не пускаючи позивача до житлового приміщення, відмовила останньому у проживанні у спірному помешканні, що унеможливило користування ним, та якого позивач не був позбавлений у встановленому законом порядку. За таких обставин, порушене право позивача на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та вселення до нього. Однак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, оскільки як встановлено в судовому засіданні, остання в спірній квартирі не мешкала, перешкоди проживанню позивача не чинила. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру №002767 та технічної документації житлова площа квартири [ADDRESS] становить 29,8 кв.м., загальна площа - 42,36 кв.м. та складається з двох суміжних кімнат площею 16,69 кв.м. та 13,12 кв.м., а також кухня - 6,3 кв.м., вбиральня (поєднана) - 2,65 кв.м., коридор - 3,6 кв.м. Відповідно до копії особового рахунку [NUMBER] виданого ЖКП «Азовжитлокомплекс», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] як квартиронаймач, [PERSON] - дружина та [PERSON] - дочка, та з 03 грудня 2013 року [PERSON] - онук. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 104 ЖК України члени сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно ст.63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). За схемою технічного паспорту квартира [ADDRESS], жилою площею 29,8 кв.м., загальною 42,36 кв.м., складається з двох кімнат, площею 16,69 кв.м. та 13,12 кв.м., а також кухні, вбиральні (поєднаної), коридору. Частка кожного з жильців спірної квартири становить 9,93 кв.м. жилої та 14,12 кв.м. загальної. За положеннями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 р. (з подальшими змінами та доповненнями) в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Як зазначено в листі Верховного Суду України від 26.05.2001року, виходячи з правил ст. 63 ЖК України, жиле приміщення, що виділяється при зміні договору найму жилого приміщення на вимогу члена сім'ї наймача (ст. 104 ЖК), не може бути меншим від рівня середньої забезпеченості жилою площею в даному населеному пункті за загальним розміром, а не за часткою жилої площі, яка припадає на кожного із членів сім'ї, що виділяються. Зважаючи, що квартира [ADDRESS] складається тільки з двох суміжних кімнат площею 16,69 кв.м. та 13,12 кв.м., а також відсутності згоди відповідачів [PERSON], [PERSON] на виділення йому наряду із позивачем [PERSON] ізольованої кімнати площею 13,12 кв.м., суд вважає що визначення порядку користуванням спірною квартирою запропоноване позивачем [PERSON] призведе до погіршення житлових умов відповідачів. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою слід відмовити. Що стосується вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд, враховуючи мотивацію спричиненої моральної шкоди позивачем [PERSON] у змісті їх позову і обґрунтування в судовому засіданні, вважає, що відновлення порушеного права позивача на користування жилим приміщенням і є тією справедливою сатисфакцією, отриманою ними внаслідок судового вирішення справи, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 229,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 600 гривень. На підставі ст.9 ч.3,4, 65 Житлового Кодексу України, ст.. 47 Конституції України,

Outcome: partial