Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

02 липня 2014 року [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народились діти [PERSON], [INFO] та неповнолітній [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, хоча фізично здоровий, має мінливі доходи, працює по найму в м. Москва, Російська Федерація, інших утриманців не має. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Представник позивача вказувала на те, що відповідач проживає в м. Москві Російської Федерації, де працює водієм в ТОВ «Агенство ТрансТур», що підтверджується доданими до справи квитанціями та отримує постійний дохід в розмірі 35000-40000 російських рублів, що дає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. Звертала увагу суду, що перерахунок відповідачем 500 доларів США у травні 2014 року та 200 доларів США у серпні 2014 року є доказом платоспроможності відповідача та фактичне визнання ним заочного рішення суду у даній справі від 05.08.2014 року. Також вказувала на те, що син сторін готується до вступу до вищого навчального закладу, в зв'язку з чим відвідує репетиторів, що також потребує значних витрат. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, у розмірі 800,00 грн. Зазначив, що відповідач на сьогодні не працює, постійного доходу немає, оскільки перебуває у Російській Федерації, де здійснює догляд за хворим дядьком. Вказував, що кошти у розмірі 500 та 200 доларів США, що надсилались ним на утримання сина це заощадження відповідача, отримані ним під час виконання тимчасових робіт у м. Могилеві-Подільському, а не його дохід, отриманий під час роботи в Російській Федерації. До 09.02.2014 відповідач отримував допомогу по безробіттю, на даний час відповідач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. Вказував, що докази, надані позивачем та її представником не свідчать про наявність у відповідача постійного заробітку та наявності роботи в Російській Федерації, відтак і можливості сплачувати ним аліменти у розмірі 2000,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 04 жовтня 1994 року сторони зареєстрували шлюб в Серебрійській сільській раді Могилів-Подільського району Вінницької області, актовий запис №19. Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою Серебрійської сільської ради від 02.07.2014 року №734. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 4 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що подані позивачем квитанції різних зборів № 010314 від 24.11.2013 та № 019687 від 27.02.2014 та квитанції про переказ коштів у розмірі 500 доларів США від 26.05.2014 та 200 доларів США від 29.08.2014 не є належними доказами у розумінні вказаних норм на підтвердження наявності у відповідача постійного місця роботи та доходу у розмірі 35000-40000 російськіх рублів. При цьому, суд також бере до уваги і той факт, що позивач в судовому засіданні підтвердила, що позивач в Російській Федерації працює неофіційно. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER], відповідач станом на день розгляду справи не працює, з 09.02.2014 йому припинено виплату допомоги відповідно до ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням» на випадок безробіття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача, яка працює кухарем та на утриманні якої знаходиться неповнолітній [PERSON], матеріальне становище відповідача, який має мінливі доходи, фізично здоровий, інших утриманців не має. При цьому суд також враховує вік дитини та прожитковий мінімум на одну дитину відповідного віку, який згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" становить 1286,00 грн. та, зважаючи на визнання відповідачем позову у розмірі 800,00 грн. та на рівний обов'язок сторін утримувати дитину, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, у розмірі 800,00 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial