Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до КНП «Галицька лікарня» та просить суд: -стягнути з КНП «Галицька лікарня» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року; -стягнути з КНП «Галицька лікарня» на свою користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 18 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року; -зобов`язати посадових осіб КНП «Галицька лікарня» належним чином оформити її трудову книжку, а саме зробити нові записи у яких зазначити, що попередні записи за №6 та №12 вважати недійсними та поновити на роботі з 10 серпня 2017 року; -стягнути з КНП «Галицька лікарня» на свою користь 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди; -визнати незаконним та скасувати наказ № 68-к від 18 вересня 2017 року про її звільнення за власним бажанням та поновити її на посаді молодшої сестри терапевтичного відділення з 10 серпня 2017 року; - вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що вона з 18 січня 2002 року працювала у КНП «Галицька лікарня» санітаркою лабораторії. В подальшому, 01 серпня 2013 року переведена на роботу молодшої медичної сестри терапевтичного відділення. У період з 03 травня 2017 року по 09 серпня 2017 року перебувала у відпустках - основній, додатковій, без збереження заробітної плати. 10 серпня 2017 року наказом керівника закладу її звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Таке звільнення вважає не законним. В подальшому, 18 вересня 2017 року наказом керівника закладу формулювання попереднього наказу було змінено, звільнено її з роботи за власним бажанням та внесено зміни до її трудової книжки. У період з часу винесення 10 серпня 2017 року наказу про звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України по 18 вересня 2017 року, дата звільнення за власним бажанням, мав місце вимушений прогул. Заробітну плату за даний період їй не нараховано та не виплачено. Відтак, за цей період відповідач зобов`язаний виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. З огляду на те, що при звільненні за власним бажанням з нею не проведено остаточного розрахунку, за період з 18 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року, дата наступного прийняття на роботу у КНП «Галицька лікарня» з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. У її трудову книжку внесені виправлення, у спосіб не відповідний визначеному Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Відтак, слід зобов`язати посадових осіб КНП «Галицька лікарня» належним чином оформити її трудову книжку. Протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і які зумовлені втратою нормальних життєвих зв`язків, докладанням додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач її представниця - адвокатка Шевчук-Філімон Н.М. позов підтримали з підстав наведених у такому. Додатково позивач зазначила, що у 2017 році після завершення відпусток вийшла на роботу. Через деякий час їй стало про її звільнення на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України - за прогул. Після цього мали місце з`ясування з керівництвом відповідача, погодження з нею звільнення з інших підстав. Вважає звільнення протиправними. Представником відповідача Клюбою П.Р. скеровано до суду заяву про застосування строків, визначених статтею 233 КЗпП України. Просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску трьохмісячного строку звернення до суду. Представником відповідача - першим керівником В.Крупою скеровано клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] : -запис № 11, [PERSON] 01 серпня 2013 року переведена на посаду молодшою сестри медичної терапевтичного відділення КЗ «Галицька ЦРЛ». Наказ №105 від 31 липня 2013 року; -запис № 12, [PERSON] 10 серпня 2017 року звільнена від займаної посади на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. Наказ №55-к від 08 серпня 2017 року. Зазначений запис закреслений; -запис № 12, [PERSON] 18 вересня 2017 року звільнена від займаної посади на підставі статті 38 КЗпП України. Наказ № 68-к від 18 вересня 2017 року(а.с. 13). У періоди: -з 03 травня 2017 року по 10 липня 2017 року [PERSON] перебувала у щорічній основній та додатковій відпустках; -з 11 липня 2017 року по 09 серпня 2017 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Заробітна плата за період роботи у повні місці виплачувалась включно по квітень 2017 року, що стверджується повідомленням Управління держпраці у Івано-Франківській області від 18 травня 2018 року (а.с. 14-15); 10 серпня 2017 року старшою медсестрою терапевтичного відділення КЗ «Галицька ЦРЛ» [PERSON] повідомлено головного лікаря [PERSON] про невихід 10 серпня 2017 року [PERSON] на роботу. Наказом №55-к від 10 серпня 2017 року (номер зазначений у трудовій книжці у записі №12) за фактом невиходу на роботу [PERSON] визначено провести перевірку створеною комісією (а.с. 43). Висновком службового розслідування від 17 серпня 2017 року визнано факт відсутності [PERSON] на роботі 10 та 11 серпня 2017 року без поважної причини. 04 вересня 2017 року [PERSON] подано головному лікарю КЗ «Галицька ЦРЛ» [PERSON] заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 04 вересня 2017 року. У лівому верхньому куті наявна резолюція наступного змісту «Не заперечую. Прошу провести службову перевірку по факту відсутності працівника на роботі. Відпрацювати.» 18 вересня 2017 року наказом головного лікаря [PERSON] , [PERSON] звільнено з роботи з КЗ «Галицька ЦРЛ» з посади молодшою сестри медичної (санітарки палатної) терапевтичного відділення з 18 вересня 2017 року. Визначено бухгалтерії провести повний розрахунок (а.с. 7, 65). В журналі реєстрації наказів прийом, звільнення, переведення КЗ «Галицька ЦРЛ», розпочатого 01 червня 2017 року зареєстровано під номером за порядком 22: - наказ № 55-к від 08 серпня 2017 року «Про звільнення [PERSON] , [PERSON] »; - та наказ № 55-к від 10 серпня 2017 року «Про проведення службової перевірки», (Однакові номери наказів, які стверджують різні факти). В табелях обліку робочого часу працівників терапевтичного відділення за серпень-вересень 2017 року відображено перебування [PERSON] у відпустці включно по 09 серпня. З 10 серпня по 17 вересня включно відображено прогули (а.с. 73-74). Нарахована заробітна плата [PERSON] у березня 2017 року становила 3 467 грн. 18 коп., у квітні 2017 року - 3 500 грн. 48 коп. В період липень - жовтень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. 28 вересня 2017 року наказом головного лікаря [PERSON]., [PERSON] прийнято на роботу молодшою медичною сестрою патологоанатомічного відділення КЗ «Галицька ЦРЛ» з 02 листопада 2017 року (а.с. 8). 3.Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Аналізуючи зміст частини 2 статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат (висновки ВС наведені у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17). Наявність у трудовій книжці позивача запису № 12 (закресленого) за яким [PERSON] 10 серпня 2017 року звільнена від займаної посади на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України (наказ №55-к від 08 серпня 2017 року); факту звільнення [PERSON] 18 вересня 2017 року за власним бажанням; відомостей у табелі робочого часу про прогули [PERSON] в комплексі з доводами позивача вказує на наявність обставини того, що в період з 10 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року [PERSON] з вини власника була позбавлена можливості працювати. Відтак період з 10 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року слід визначити вимушеним прогулом. Положення статті 235 Кодексу законів про працю України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Судом встановлено, що 18 вересня 2017 року наказом головного лікаря [PERSON] , [PERSON] звільнено з роботи з КЗ «Галицька ЦРЛ» з посади молодшою сестри медичної (санітарки палатної) терапевтичного відділення з 18 вересня 2017 року. Визначено бухгалтерії провести повний розрахунок. В період липень - жовтень 2017 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалась. Відповідно до частини 1 статті 47 КзПП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 1 статті 116 КзПП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КзПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу … Судом встановлено, що період до часу звільнення [PERSON] 18 вересня 2017 року є періодом вимушено прогулу. На час звільнення з [PERSON] не проведено остаточного розрахунку. Відтак період з 19 вересня 2017 року слід визначити періодом невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 ухвалено в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Фактичного розрахунку з позивачем, як звільненим працівником не відбулось і по даний час. Відтак, строк звернення до суду позивачем не пропущено. При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу та невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, суд виходить з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Так, вказаними положеннями визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Для визначення середнього заробітку, як вихідні дані, слід брати заробітну плату виходячи з виплат за попередні два місяці роботи у яких позивачка працювала - березень та квітень 2017 року. За період березень - квітень 2017 року нарахована заробітна плата позивача, склала 6 967 грн. 66 коп. Цей період містив 41 робочих днів, відтак середньоденна заробітна плата складає 169 грн. 94 коп. Період вимушеного прогулу з 10 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року становив 26 робочих днів. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 4 418 грн. 52 коп., який за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів слід стягнути з відповідача. Період затримки остаточного розрахунку звільненому працівнику з 19 вересня 2017 року по визначену позивачем дату - 02 листопада 2017 року становив 32 робочих днів. Відтак, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку звільненому працівнику становить 5 438 грн. 08 коп., який за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів слід стягнути з відповідача. Згідно положень статті 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам надано роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях зумовлених втратою нормальних життєвих зв`язків, докладанням додаткових зусиль для організації свого життя.. Враховуючи тяжкість моральних страждань, моральну шкоду суд оцінює в розмірі 5 000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Позивачем не доведено факту незаконності її звільнення 18 вересня 2017 року. Відтак в частині вимог - визнати незаконним та скасувати наказ № 68-к від 18 вересня 2017 року про її звільнення за власним бажанням та поновити її на посаді молодшої сестри терапевтичного відділення з 10 серпня 2017 року слід відмовити. Окрім цього, дана вимога та вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 18 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року є взаємовиключними. Приймаючи рішення в частині зобов`язання посадових осіб КНП «Галицька лікарня» належним чином оформити трудову книжку позивача, а саме зробити нові записи у яких зазначити, що попередні записи за №6 та №12 вважати недійсними та поновити на роботі з 10 серпня 2017 року, суд враховує наступне. За приписами статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України наведений у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14). У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталась до посадових осіб відповідача із проханням внести до трудової книжки зазначені зміни. Відтак відсутні підстави вважати, що право позивачки в цій частині порушено, а тому вимоги про зобов`язання відповідача внести внесення до трудової книжки записи є передчасними. Суд звертає увагу на те, що позивачка не позбавлена можливості звернутись до відповідача із відповідною заявою для реалізації свого права на внесення у трудову книжку зазначені виправлення. Розподіл судових витрат слід провести за правилами частини першої статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial