Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення коштів за завдану моральну шкоду. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник Хом»яков Г.В. свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі,з зустрічними позовними вимогами не погодилися та надали відповідні пояснення. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] з первісними позовними вимогами [PERSON] до них не погодилися,свої зустрічні позовні вимоги підтримали та надали відповідні пояснення. Судом встановлено, що за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 19.11.2013 р. по цивільній справі № 2-44/12 за позовом [PERSON](надалі первісний Позивач) до [PERSON](надалі-первісний Відповідач) про поділ спільного майна та за зустрічним позовом Відповідача до Позивача про поділ майна колишнього подружжя та за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03.03.2014р. по цивільній справі № 0611/2-44/12 за вказаними позовами за апеляційними скаргами Позивача та представника Відповідача - Відповідачу виділено нерухоме майно, розташоване в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, по вул. Радомишльській, 52, а саме: магазин "Кочерів" площею 70,7 м2, туалет "Кочерів" площею 24,7 м2. Вказане нерухоме майно Відповідача розташоване на земельній ділянці, що належить Позивачу за вказаною вище адресою площею 0,0733 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - землі комерційного використання та/або іншої комерційної діяльності, кадастровий номер земельної ділянки - 1825084800010010002, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії "ЖТ" № 081728. Земельні відносини в Україні регулюють Конституція України, Земельний Кодекс України, а також прийняті відповідно до них нормативно-правові акти. Земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами. Згідно зі ст. 116 ЗК України, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування або за результатами аукціону шляхом передачі земельних ділянок у власність. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В разі переходу права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, з урахуванням прибудинкової території, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України). Фактичне користування земельною ділянкою можливе після встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації (ч. З ст. 125 ЗК України). Згідно ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Згідно ж приписів ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до чинного законодавства міська, сільська, селищна рада, як суб'єкт права на землі комунальної власності, використовує земельні ділянки шляхом передачі їх в оренду зацікавленим особам з метою отримання орендної плати. В зв'язку з цим слід зазначити про те, що фактичне знаходження нерухомого майна Відповідача [PERSON]на земельній ділянці позивачки [PERSON] позбавило останню, як власника земельної ділянки, права отримувати від цієї земельної ділянки доход в розмірі орендної плати або права реалізації бізнес-проектів на згаданій земельній ділянці. Посилання представника Відповідача [PERSON] на ст.120 ЗК України як на підставу переходу права власності на земельну ділянку в зв»язку з наявністю права власності на розташовані на земельній ділянці споруди не витримує будь-якої критики так як саме статтею 120 ЗК України врегульовані правовідносини між власником земельної ділянки та власником нерухомих споруд,що розташовані на такій земельній ділянці. Так, частиною 5 ст.120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельну ділянку,до них може переходити право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. У відповідності до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи зазначені норми Закону Позивач має повне право на використання та розпорядження,належної їй на праві приватної власності земельної ділянки в повному обсязі у власних цілях, розпоряджатися нею на власний розсуд, зокрема і для підприємницької діяльності та отримання відповідного прибутку від вказаної земельної ділянки. Проте, Позивач не може належним чином використовувати свою вказану земельну ділянку через те, що на ній розміщені вказані об'єкти нерухомого майна Відповідача. Для відновлення свого відповідного права власності на вказану земельну ділянку Позивачем неодноразово на адресу Відповідача направлялись письмові вимоги про звільнення вказаної земельної ділянки від належних йому будівель. Крім того, Позивачем на адресу Відповідача були направлені пропозиції щодо вирішення питання про укладення договору оренди вказаної земельної ділянки,однак Відповідач всі ці вказані вимоги проігнорував. Відповідно до норм ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те,що Позивач має повне право на використання вказаної своєї земельної ділянки в повному обсязі у власних цілях, розпоряджатися нею на власний розсуд,а тому має право на усунення перешкод у її користуванні шляхом демонтування (зносу) приміщення магазину та туалету, які на ній розміщені. В свою сергу Відповідач подав до суду зустрічний позов про визнання права власності на належну Позивачу земельну ділянку. Єдиною підставою для подання вказаного зустрічного позову Відповідачем,як на його думку є та обставина, що вказана вище земельна ділянка не була предметом розгляду по попередній справі про розподіл майна між Позивачем та Відповідачем як об'єкта спільної сумісної власності подружжя. Проте це твердження не відповідає дійсності. Як в описових, так і в мотивувальних частинах, як рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 19.11.2013р., так і в рішенні Апеляційного суду Житомирської області від 03.03.2014р. по цивільній справі № 0611/2-44/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом Відповідача до Позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя достовірно встановлено, що вказана земельна ділянка належить Позивачу на праві власності як приватному підприємцю на підставі договору купівлі-продажу серії "ВАМ" № 288807 від 06.08.2003р. та відповідного Державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім того, у наданому при подачі зустрічного позову відповідачем висновку № 505/10.13 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 21.10.2013 року зазначено, що земельна ділянка та павільйон автостанції № 52, що за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Кочерів, вул. Радомишльська, 52 були об'єктом дослідження. Однією з позовних вимог [PERSON] при поділі майна набутого нею за час шлюбу з [PERSON], з припиненням права спільної сумісної власності, була вимога виділення останньому нерухоме майно із земельною ділянкою, що розміщене в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області по вул. Радомишльська, 52 загальною вартістю 115005 грн. 13.10.2013 р. Відповідачем по вказаній справі [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якої [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав запропонований Позивачем поділ майна несправедливим та незаконним. Таким чином, та обставина, що вказана вище земельна ділянка не була предметом розгляду по справі про розподіл майна Позивачем та Відповідачем як об'єкту спільної сумісної власності подружжя не може бути ні підставою, ні мотивацією для подання відповідачем вказаного вище зустрічного позову. У відповідності до вимог ст.392 Цивільного Кодексу України, лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позивач [PERSON] жодним чином не заперечує,не оспорює та визнає право Відповідача [PERSON] на нерухоме майно, розташоване в с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області,по вул. Радомишльській, 52, а саме: магазин "Кочерів" площею 70,7 м2, туалет "Кочерів" площею 24,7 м2. Позиваючись до Відповідача з позовом Позивач лише просить суд відновити її законне право на використання та розпорядження належною на праві власності земельною ділянкою,а враховуючи те, що пропозицію про заключення Договору оренди згаданої земельної ділянки Відповідач відхилив, Позивач просить суд відновити її порушене право шляхом знесення розташованих на земельній ділянці споруд. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Позивач одноособово володіє вказаною земельною ділянкою на законних підставах - на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу, який є законним, ніким не ос пореним та не визнаний у встановленому чинним законодавством порядку недійсним. Таким чином єдиним законним власником вказаної земельної ділянки є позивач. Законних підстав позбавляти її права власності на належну їй земельну ділянку у суду немає. Крім того, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визнав способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Вислухавши сторін у справі,дослідивши всі докази та обставини в їх сукупності суд приходить до висновку про те,що Відповідачем порушене право Позивача на вільне використання та розпорядження належним на праві власності майном, а тому задовольняє уточнені позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення розташованих на її земельній ділянці нерухомих споруд. Відповідач в свою чергу має право власності на своє відповідне нерухоме майно, таке право його власності не обмежується, не оспорюється та не скасовується. Це право не є порушеним, відповідач вільно може користуватися своїм, визначеним вказаними вище рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області та Апеляційним судом Житомирської області нерухомим майном за вказаною вище адресою. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те,що зустрічні позовні вимоги Відповідача про визнання за ним права власності на належну Позивачу земельну ділянку є безпідставними, необгрунтованими та надуманими, а таму є такими, що не підлягають до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу Позивача щодо завдання їй Відповідачем моральної(немайнової)шкоди суд приходить до висновку про те,що така шкода дійсно завдана. При вирішенні цієї позовної вимоги суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до норм ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується зокрема і грішми. Моральна шкода відшкодовується незалежно від завданої майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Особа має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав, незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом. Зокрема Верховний Суд України в п.3 своєї Постанови №4 Пленуму ВС України від 31.03.1995р. зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя,порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те,що Позивач є приватним підприємцем,а земельну ділянку вона отримала з метою комерційного її використання,враховуючи характер та обсяг душевних страждань,яких на думку суду зазнала Позивач та з урахуванням інших обставин. Таким чином,завдану Позивачу Відповідачем моральну (немайнову) шкоду на засадах розумності та справедливості суд оцінює в 10 000,00 грн., задовольняючи позовні вимоги частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved