Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У червні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла з Дніпровського районного суду м.Києва за підсудністю цивільна справа № 755/6079/21-ц за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2021 року відкрито провадження у цивільній справі №755/6079/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] ( надалі Позивач) зазначає про те, що між нею та [PERSON] (надалі Відповідач) Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району міста Києва 27.10.1995 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 724. [INFO] від спільного шлюбу народився син [PERSON] . Проте, як зазначає Позивач, спільне життя подружжя не склалося, в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. На день звернення до суду з позовною заявою подружжя не пов`язане спільним побутом та не веде спільне господарство. За наведених обставин, Позивач просить розірвати шлюб між нею та Відповідачем. Так, Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року цивільну справу №755/6079/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва ( а.с. - 15). Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2021 року відкрито провадження у цивільній справі №755/6079/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання ( а.с. - 25). Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 30.09.2021 року провадження у справі було зупинено та надано учасникам справи строк на примирення в 2 місяці ( а.с. - 46). Ухвалою Печерського районного суду від 30.11.2021 року провадження у справі було відновлено, оскільки обставини, що викликали зупинення провадження у даній цивільній справі відпали, сторони по справі не примирилися ( а.с. -51). У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на те, що спільне життя Позивача з Відповідачем не складається вже протягом тривалого часу, тому що виникли різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство не ведеться. Відповідач здійснює постійний психологічний тиск. Представник відповідача вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення та просила відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що Позивач та Відповідач достатньо довгий період перебувають у шлюбі, мають дитину, вважає, що родина є соціальною цінністю, яку необхідно зберігати. Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27.10.1995 року між громадянами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського району міста Києва було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 724. Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] , який на момент подання позовної заяви про розірвання шлюбу є повнолітнім. На день звершення до суду з позовною заявою, сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved