Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, поділити між нею та відповідачем майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй у власність в натурі із житлового будинку, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя - жилу кімнату, площею 11,9 кв.м.; жилу кімнату, площею 11,9 кв.м.; жилу кімнату, площею 17,0 кв.м.; ванну кімнату, площею 9,4 кв.м.; допоміжне приміщення, площею 2,1 кв.м.; частину коридора, площею 4,70 кв.м.; частину ганку площею 24,1 кв.м., та 1/2 частину у надвірній будівлі біля житлового будинку, у якій розміщені сарай- гараж - літня кухня, які розташовані в смт. Млинів по вул. Дорошенка, №9, Рівненської області. На назване майно, право спільної сумісної власності просить припинити, залишивши комунікації у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], з можливістю оплати комунальних послуг в рівних частинах. При цьому, позивач просить відступити від засад рівності часток подружжя, зменшивши частку відповідача на 2/100 частин, яка у грошовому виразі становить - 24 394,68 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] з врахуванням, заяви про уточнення позовних вимог, свої вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. На заперечував проти виділення із спільної сумісної власності подружжя у власність [PERSON], вказані у позовній заяві жилі кімнати в будинку та частину надвірних будівель, окрім ванної кімнати, яку просив залишити у спільній частковій власності для спільного використання, покликаючись на те, що запропонований позивачкою варіант поділу будинку позбавляє його можливості використовувати ванну кімнату. На одержання від позивачки компенсації за зменшення його частки у спільному майні подружжя не згідний. Заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як видно з пояснень сторін та представника позивача, позов відповідачем визнається частково. При цьому відповідач погоджується на запропонаваний позивачкою варіант поділу будинку, за винятком поділу ванної кімнати, яку пропонує залищити у спільній власності для спільного використання. Приймаючи до уваги ті обставини, які визнаються обома сторонами, проаналізувавши їх пояснення та представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] набуто у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок по вул. Дорошенка, 9 в смт. Млинів Рівненської області, будівництво якого було розпочато у жовтні 2007 року, що підтверджується документально ( а.с. 4, 49-54). Відтак вказаний житловий будинок з господарськими надвірними будівлями є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]І, та [PERSON]. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При цьому, посилання сторони позивача на наявність обставин, що дають підстави для застосування положень ч.2, ч.3 ст.70 С.К. України і відступу від засад рівності часток, не грунтуються на встановлених в ході розгляду обставинах справи та нормах закону. Так, згідно ч.2,ч.3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, виходячи з вимог закону необхідними умовами відсутпу від засад рівності часток є: 1) приховування, знищення чи пошкодження одним із подружжя спільного майна, витрачання його на шкоду інтересам сім'ї, ухилення одного з подружжя від матеріального забезпечення сім'ї, участі в утриманні дитини (дітей),; 2) проживання дітей, а також непрацездатних повнолітніх сина, дочки з одним із подружжя, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В суді встановлено та визнається сторонами, що за час шлюбу відповідач [PERSON] в більшій мірі займався будівництвом будинку та ніс, пов'язані з цим, матеріальні затрати, а також матеріально забезпечував сім'ю, в тому числі і дітей, в той час, як позивач [PERSON], в більшій мірі займалась вихованням дітей. При цьому, після розірвання шлюбу відповідач продовжує приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, продовжує матеріально забезпечувати дітей всім необхідним, в тому числі, що стосується матеріальних затрат на сина [PERSON], який є інвалідом групи "А". Діти проживають разом з позивачем і відповідачем у спірному будинку, що також підтверджується документально ( а.с.9). З позовом про стягнення з відповідача аліментів, що є необхідною умовою застосування положень ч.3 ст.70 СК України, позивач [PERSON] не зверталась і доказів того, що останній витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї, або ж ухилявся чи недостатньо забезпечував сім'ю, а також дітей всім необхідним для її фізичного, духовного розвитку та лікування, позивач не представила. Таким чином, посилання позивача на наявність підстав для застосування положень ч.2, ч.3 ст.70 СК України не грунтуються на обставинах справи, а тому, зазначені норми закону при поділі майна подружжя застосуванню не підягають. У зв'язку з цим, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.1 ст.70 СК України, за приписами якої у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З представленого позивачем висновку експертного дослідження № О-151 від 16.01.2017 року вбачається, що поділ спірного будинку у натурі провести можливо лише за єдиним варіантом поділу зі зменшенням частки відповідача у спільному майні на 2/100 (1/50) частин. ( а.с.25-34). За вказаним варіантом поділу відповідно до таблиці № 4 кожному із співласників пропонується виділити у власність окремі житлові кімнати і санвузли, поділивши між ними коридор № 1-1, в якому між несучими стінами необхідно встановити перегородку таким чином, щоб утворилися дві запроектовані ізольовані квартири. Зокрема одному співвласнику пропонується виділити: запроектоване приміщення 1-1*, площею 8,9 м. кв.;приміщення 1-2, площею 12,9 м.кв.; приміщення 1-3, площею 29,3 м.кв.; приміщення 1-9, площею 1,8 м.кв., разом 52,9 м.кв. , ганок (а1), 1/2 частини сарай-гараж-літньої кухні. Другому співвласнику : запроектоване приміщення 1-1**, площею 5,5 м.кв.; приміщення 1-4, площею 9,4 м.кв.; приміщення 1-5, площею 17,0 м.кв.; приміщення 1-6, площею 2,1 м.кв.; приміщення 1-7, площею 11,9 м.кв.; приміщення 1-8, площею 11,9 м.кв.; разом 57,8 м.кв., ганок (а), 1/2 частини сарай-гараж-літньої кухні. Вказаний висновок підтвердив у судовому засіданні експерт [PERSON], який був допитаний в якості спеціаліста. При цьому, експерт зазначив, що інші варіанти поділу, які б передбачали дотримання засад рівності часток подружжя, неможливий. В тому числі, неможливе влаштування перегородки в коридорі 1-1 з дотриманням рівності площ і часток співвласників, оскільки за таких варіантів будуть порушуватись державні будівельні норми. Будь-яких інших варіантів поділу, які б грунтувались на висновках, призначених по справі судових будівельно-технічних експертиз, сторонами по справі суду не надано. З клопотанням про призначення таких експертиз сторони до суду не звертались, хоча таке право судом для них було роз'яснено, так само як і роз'яснено обов'язки по доказуванню, передбачені ст. 60 ЦПК України. Таким чином, враховуючи відсутність доказів щодо можливості інших варіантів поділу будинковолодіння та дотримуючись принципу забезпечення рівності часток у спільному майні подружжя, суд приходить до висновку, що за єдиним запропонованим варіантом поділу будинковолодіння, підлягають виділенню в натурі у власність позивачу, зазначені у прохальній частині позовної заяви кімнати і приміщення, зокрема: жила кімната, площею 11,9 кв.м.; жила кімната, площею 11,9 кв.м.; жила кімната, площею 17,0 кв.м.; ванна кімната, площею 9,4 кв.м.; допоміжне приміщення, площею 2,1 кв.м.; частину ганку площею 24,1 кв.м.., за винятком частини коридору ( № 1-1 на плані), поділ якого в натурі неможливий без порушення засад рівності часток подружжя від загальної площі будинку. При цьому, суд також враховує, що в ході судового розгляду сторони не досягли і не надали згоди на виконання за рахунок того чи іншого співвласника переобладнань і будівельних робіт при поділі у натурі будинковолодіння, з метою відокремлення виділених приміщень у ізольовані квартири, у зв'язку з чим, як наслідок, коридор 1-1, з якого влаштовано центральний вхід у будинок, залишається у спільному користуванні сторін. З цих підстав, суд вважає, що поділ коридору ( № 1-1 на плані) слід здійснити в частках, визнавши його спільною частковою власністю подружжя, відповідно до часток кожного із співвласників від загальної площі будинку. Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.28-32), при запропонованому висновком експертного дослідження варіанті поділу, на якому наполягала сторона позивача, пропонувалось зменшити частку відповідача в житловому будинку на 2/100 частин, що від загальної площі будинку 110,9 кв.м., становитиме ( 0,02 х 110,9= 2,218) - 2,218 кв.м.. Таким чином, враховуючи, що згідно запроектованого висновком варіанту поділу позивачці пропонувалось виділити в коридорі 5,5 кв.м., то для досягнення рівності часток від загальної площі будинку, вказану площу слід зменшити на 2,218 кв.м., що становитиме - 3,28 кв.м.. Вказана площа коридору ( 3,28 кв.м.) від загальної його площі, яка становить 14,6 кв.м., ( 100 %) складатиме 22,47 частки ( 3,28х100: 14,6=22,47). Отже, частка позивачки в коридорі № 1/1, який залишається у спільній частковій власності подружжя та спільному користуванні, складатиме 22,47 частин. Судом також встановлено, що поділ іншого нерухомого майна, а саме надвірної будівлі біля житлового будинку у якій, розміщені сарай-гараж-літня кухня в тих ідеальних частках, в яких позов визнається, відображають волю сторін на рівність часток і відповідає вимогам закону, а тому в цій частині позовних вимог, таке майно підлягає поділу по 1/2 частин кожному, з визнанням за співвласниками права спільної часткової власності на надвірну будівлю по 1/2 ч.. Що стосується частини позовних вимог [PERSON] про залишення комунікацій у спільній частковій власності подружжя, суд відмічає наступне. Згідно ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Як вбачається з наданого позивачем [PERSON] висновку експертного дослідження та пояснень в судовому засіданні допитаного в якості спеціаліста [PERSON], при поділі житлового будинку згідно запропонованого експертом варіанту, співвласникам слід влаштувати автономні інженерні мережі. Отже, з цього вбачається, що наявні у житловому будинку комунікації є неподільними і в розумінні ст.ст. 186, 380 ЦК України є приналежністю головної речі (призначені для обслуговування будинку), і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим, виділення їх у власність в рівних чи в будь-яких інших частках, неможливе. Таким чином, враховуючи, що такі вимоги позивача [PERSON] не грунтуються на представленому нею експертному дослідженні, а також на положеннях закону, то такі вимоги до задоволення не підлягають, у зв'язку з чим, в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 4800 грн. ( а.с.1, 41). Витрати на оплату експертного дослідження, проведеного на замовлення позивача, не є судовими витратами в розумінні ст.ст. 79,86 ЦПК України, оскільки судова будівлено-технічна експертиза у справі не призначалась і таке дослідження не є судовою експертизою. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 5, 186, 372, 380 ЦК України;

Outcome: partial