Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, а саме: встановити дні спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до 14.00 годин. В позові позивач зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2006 року з відповідачкою, який було розірвано рішенням суду від 30.07.2009 року. В шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з матір'ю. Він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але відповідачка перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, всіляко чинить йому перешкоди, не даючі змоги побачитися з дитиною, мотивуючи свою відмову різними надуманими причинами, у зв'язку з чим він тривалий час не бачить доньку. Наразі він звернувся до служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва з заявою про доцільність прийняття участі батька у вихованні дитини, надавши йому можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною. Виконавчим комітетом було прийнято рішення №1032 від 14.11.2014 року, де визначено його участь, як батька у вихованні [PERSON], надавши йому можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною щосуботи з 10 до 14 годин, але відповідачка рішення не виконує намагається його усунути від виховання дитини та не дає можливості спілкування з донькою, чим порушуються його права та обов'язки щодо виховання дитини, покладені на нього чинним законодавством та міжнародно-правовими нормами. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що після фактичних припинень шлюбних відносин з 26.04.2008 року, позивач ухилявся від виховання доньки, не цікавився фізичним, духовним та моральним розвитком, їх станом здоров'я, повністю ігнорував свої батьківські обов'язки. На теперішній час дитина проживає разом з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно проведеного нею психологічного дослідження дитини було встановлено, що при виконанні малюнку "моя сім'я" донька зобразила усіх з ким вона постійно проживає та спілкується, але не знайшло місця для батька, що свідчить проте, що дитина не відчуває до нього будь-якої прихильності або симпатії, тому не можна стверджувати проте, що зустріч з батьком буде для дитини приємною несподіваністю, це також свідчить про її неготовність на даному етапі до можливих зустріч з ним. При цьому, психологом було зроблено висновок, що з урахуванням наявності тривожно-недовірливих рис в характері доньки, що навіть при повній прихильності дорослого до дитини, якого вона раніше не бачила, процес звикання до нього буде проходити в тривалому часовому інтервалі, дитині потрібен час, щоб звикнути, так як для неї характерна повільна адаптація, все нове і незнайоме повинно входити в її життя розмірено, будь-яка поява насильства або тиску на дитину категорично недопустимо як і форсування яких-небудь подій, так як це може призвести до негативних наслідків. При цьому, відповідач невпевнена, що позивач дійсно хоче займатися вихованням та розвитком дитини, оскільки це може бути його черговою провокацією, і як наслідок розчарування зі сторони дитини, а тому чергове зникнення батька із життя донька, яка можливо зможе звикнути до нього, загрожує її психіці і нанесення психологічної травми. При цьому, рішенням виконкому щодо визначення участі батька у вихованні дитини не враховані обставини, які мають істотне значення по справі. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримав, просив врахувати при ухваленні судом рішення, чинне рішення Виконавчого комітету №1032 від 14.11.2014 року щодо визначення участі батька у вихованні доньки [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як мати, так і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання, незалежно від того проживають вони з дитиною чи ні (ч. 1 ст. 141 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2006 року, якій було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.07.2009 року. В період шлюбу у сторін народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], яка після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Але між сторонами склалися неприязні стосунки та з 2014 року виник спір щодо порядку участі позивача у вихованні дитини та спілкуванню з нею. Позивач в судовому засіданні зазначав, що бажає приймати участь в вихованні своєї дитини та піклуватися про його здоров'я, духовний та моральний розвиток і має для того все необхідне, проте не може реалізувати своє право через перешкоди з боку відповідачки. При цьому, відповідачка стверджувала в судовому засіданні, що вона перешкоджає спілкуванню позивача з донькою, тільки виходячі з інтересів дитини, оскільки дитина не знає позивача як батька, який не спілкувався з нею фактично з дня її народження, тому раптова поява батька може негативно вплинути на її психологічний стан. Таким чином, між сторонами існує спір відносно участі позивача у вихованні дитини, у зв'язку з чим слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Частинами 1 та 2 статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, позивач є приватним підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання і з секції дзюдо Миколаївської обласної федерації професійного дзюдо і дзюдзюцу. Позивач після розірвання шлюбу дійсно не приймав участь у вихованні своєї доньки [PERSON], проте з 2014 року вирішив налагодити відношення з дитиною, виявив бажання спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні, почав цікавитися її життям, навчанням, станом здоров'я. В 2014 році після перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивача з дитиною, [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини, якою 04.11.2014 року було рекомендовано урегулювати спір між батьками дитини відповідним рішенням. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради було прийнято рішення №1032 від 14.11.2014 року, де визначено участь батька [PERSON], у вихованні дитини [PERSON], [INFO], надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дитиною щосуботи з 10.00 до 14.00 годин. Але відповідачка вказане рішення не виконує, перешкоджаючи у спілкуванні позивача з донькою. Доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною перешкоджає нормальному розвитку останнього відповідачем не надано. Суд, не приймає до уваги наданий відповідачем на підставу своїх заперечень акт психологічного дослідження №4-15 від 17.11.2015 року відносно [PERSON], яким психологом [PERSON] зроблено висновок, що виходячи з егоїстичних інтересів [PERSON] на шкоду інтересів власної дитини, його підвищеної емоційної збудливості, невміння безконфліктно вирішувати проблеми, категоричність суджень, відсутність у нього толерантності до чужої думки та психіки дитини, проведення зустріч батька [PERSON] та доньки, можуть принести не стільки користі, скільки шкоди психіки дитини, оскільки вказаний висновок протирічить чинному законодавству, оскільки позивач, як батько має права та обов'язки щодо дитини, зокрема право на її виховання та безперешкодне спілкування. Перевіривши твердження сторін дослідженними доказами, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною є обґрунтованим, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Так, згідно висновку акту психологічного дослідження №2-14 від 28.10.2014 року відносно [PERSON], вбачається, що з урахуванням наявності тривожно-недовірливих рис в характері дівчини, що навіть при повній прихильності дорослого до дитини, якого вона раніше не бачила, процес звикання до нього буде проходити в тривалому часовому інтервалі, дитині потрібен час, щоб звикнути, так як для неї характерна повільна адаптація, все нове і незнайоме повинно входити в її життя розмірено, будь-яка поява насильства або тиску на дитину категорично недопустимо як і форсування яких-небудь подій, так як це може призвести до негативних наслідків. Тому зустрічі батька з донькою в присутності матері слід визнати правомочними і такими, що відповідають інтересам дитини. Отже, виходячи з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1032 від 14.11.2014 року, висновок акту психологічного дослідження №2-14 від 28.10.2014 року, а також вік дитини, стан здоров'я, психологічний стан дитини, відсутність спілкування з батьком тривалий час, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у вихованні доньки щосуботи з 10.00 до 14.00 годин, у присутності матері дитини, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітньої [PERSON], дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, але за допомогою матері та не порушує звичайних для дитини умов життя та склавшогося розпорядку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною.

Outcome: partial