Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дати подання позову до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 27.10.2011 року сторони уклали шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 25.10.2017 року шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області. Відповідач не бажає матеріально утримувати дітей, наслідком чого стало звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Позивачем подано відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що відповідач добровільно надає кошти на утримання доньок у розмірі 38% від суми свого заробітку (доходу) та бере участь у додаткових витратах на дітей, відповідач хворіє та потребує лікування, оскільки у 2013 році йому було видалено жовчний міхур, а у 2016 році перебував на лікуванні з діагнозом інфаркт, також відповідач потребує коштів для оплати оренди житла. Згідно відзиву відповідач визнає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання доньок частково у розмірі 1/3 частини заробітку на обох дітей до досягнення старшою донькою повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві, уточнивши позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримав пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву та зазначив, що добровільно надає кошти на утримання дітей. Однак, заявлений позивачем розмір аліментів є надмірним, оскільки згідно закону обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків. Визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів частково у розмірі 1/3 частини заробітку на обох дітей до досягнення старшою донькою повноліття. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON]., [INFO], є сторони. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON]., [INFO], є сторони. З рішення ЛКК № 308 від 21.03.2018 року встановлено, що [PERSON] має діагноз доліхоколан. У судовому засіданні встановлено, що дохід позивача на місяць складає 2260 грн., відповідач приймає участь у вихованні дітей та у витратах на їх утримання, купуючи продукти харчування, ліки та інше, відповідач має постійне місце роботи, працюючи інженером на ВП «РАЕС» і його заробіток (дохід) на місяць складає близько 9000 грн., стан здоров'я відповідача та старшої доньки [PERSON] є задовільним, у відповідача на утриманні не має інших осіб. Вказані обставини не заперечуються та визнаються учасниками справи, а тому, згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини. [PERSON] частково визнав пред'явлений до нього позов та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку на обох дітей щомісячно, що становить 3000 грн. Судом враховано, що такий розмір аліментів перевищує у сукупності 50 % (713 грн.) прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років (1426грн.) та 50 % (930 грн.) прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років (1860 грн.), а також є близьким до суми прожиткових мінімумів для обох дітей (1426 грн.+ 1860 грн. =3286 грн.). Також судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дітей, яких частково повинна утримувати також матір, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON] та , що на утриманні у [PERSON] не має інших осіб. Необхідність стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно, що становить 4500 грн. та значно перевищує встановлений прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, позивачем не обґрунтовано та не доведено. Слід зазначити, що обов'язком відповідача є забезпечення належного утримання дітей, а не опосередковано інших членів сім'ї дітей. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.

Outcome: partial