Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №40 в будинку №20 по вул. Святомиколаївська (колишній Пролетарській) в м. Олександрії Кіровоградської області. Позов обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2003 року. Відповідно до довідки про склад сімї КП «Житлогосп» №909 від 25.05.2018 року в даній квартирі зареєстровані: вона, її чолові [PERSON] та її син [PERSON]. Наприкінці 2003 рогку відповідач виїхав проживати в м. Київ, де і проживає до сьогоднішнього часу. Особистих речей її сина немає, що підтверджується актом-розпорядження про не проживання. На її прохання знятися з реєстрації відповідач погоджувався, але до теперішнього часу з реєстрації не знявся, позивач змушена сплачувати комунальні послуги за те, що відповідач зареєстрований у її квартирі, що ставить її родину у скрутне матеріальне становище, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце судового засідання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в\~судове засідання\~н езявився,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи \~повідомлявся належним\~чином за\~адресою зареєстрованого\~місця проживання,\~до суду\~повернувся конверт\~з відміткою\~"не\~прожмває",\~враховуючи приписи\~ст.\~128\~ЦПК України\~відповідач вважається\~належним чином\~повідомлений про час та місце судового засідання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають\~задоволенню з таких підстав.\~ Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.11.2003 року, право власності зареєстровано в КП "ОМБТІ" 04.11.2003 року за №9201/59. Відповідно до довідки КП "ОМБТІ" №1856 від 04.11.2003 року квартира № 40 по вул. Пролетарській (Святомиколаївській), 20 зареєстровано за [PERSON]. З довідки КП «Житлогосп» від 25.05.2018 року №909 вбачається, що [PERSON] (син власника) зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно з актом-розпорядженням № 261 від 25.05.2018 року складеного майстром дільниці, паспортистом в присутності сусідів [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4\~ст.9 ЖК УРСР). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року\~у справі №6-709цс16. \~ \~ \~ \~Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2\~ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в [INFO], власних речей не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що реєстрація відповідача в квартирі за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved