Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування позову посилається на те, що 02 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір підряду №0257 на виготовлення та встановлення 3-х метало пластикових конструкцій на загальну суму 6155 грн. В момент підписання договору відповідно до п.3 договору він сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 грн. 03.04.2014 року відповідно до п.2.6 договору він сплатив відповідачу залишок від суми договору у розмірі 2155 грн. Відповідно до п.2.3 договору, відповідач зобов'язався здійснити постачання виробів на протязі 21 робочого дня після надходження грошей в касу або на розрахунковий рахунок. Термін постачання виробів 01.05.2014 року. Однак відповідач у термін до 01.05.2014 року не виконав зобов'язання за договором. Позивач вважає, що відповідач порушив його права як споживача. Крім того, за порушення строків виконання, відповідно до ст. 611 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач за період часу з 02.05.2014 року по 16.09.2014 року повинен сплатити позивачу неустойку у розмірі 3% вартості замовлення за кожен день прострочення виконання договору, тобто у сумі 22527,30 грн. Також позивачу була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює у 1000 грн. Позивач просить суд винести рішення, яким розірвати договір № 0257 від 02.04.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача на його користь збитки у розмірі 6155 грн., неустойку за затримку виконання договору у сумі 22527 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разi неявки в судове засiдання вiдповідача, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки, або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 865 ч. 1 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ст. 866 ч. 1 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладання договору. Судом встановлено, що 02.04.2014 року між позивачем та СПД-фізичною особою [PERSON] укладено договір купівлі-продажу металопластикових виробів №0257, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання протягом 21 робочого дня з моменту внесення ним передоплати забезпечити доставку за домашньою адресою позивача [ADDRESS] металопластикові вікна вартістю 6155 грн. (п.2.3 договору). Відповідно до п.4.1 договору строк поставки складає 21 день, строк встановлення металопластикових виробів - 5 днів з моменту доставки (а.с.5-7). Відповідно до п.2.6 договору 02 квітня 2014 року позивач сплатив передплату у сумі 4000 грн., а 03 квітня 2014 року сплатив залишок у сумі 2155 грн. Як вбачається з матеріалів справи, строк поставки за договором сплинув 01.05.2014 року. Відповідач - СПД-фізична особа [PERSON] зобов'язання за договором не виконав, оскільки замовнику [PERSON] не поставлені та не встановлені металопластикові вікна. Отримані за договором кошти в сумі 6155 грн. позивачу не повернуто. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У частини 3 статті 858 ЦК Кодексу зазначено, що у разі якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили (частина 6 статті 10 Закону України « Про захист прав споживачів »). Таким чином порушення підрядником строків виконання робіт за договором підряду або допущення істотних недоліків в роботі є підставою для розірвання договору, якщо підрядник не доведене відсутність своєї вини. Правові наслідки розірвання договору зазначені у статті 653 ЦК України у вигляді припинення зобов'язання сторін та права потерпілої від істотного порушення договору сторони вимагати відшкодування завданих збитків, але без повернення виконаного за зобов'язанням до розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 2,4,5) . Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до абз.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили (частина 6 статті 10 Закону України « Про захист прав споживачів »). Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. У ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зі змісту договору №0257 від 02.04.2014 року вбачається, що сторони відступили від положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» і в п. 5.1 договору обумовили, що за порушення строків виконання послуг, зазначених у договорі, виконавець зобов'язаний виплатити штраф у розмірі 0,01% від суми договору, але не більше ніж 10% від суми передплати. Дане відступлення сторін відповідає положенням ч. 2 ст. 6 ЦК України та не суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, з відповідача на користь позивача належить стягнути штраф (неустойку), обумовлений сторонами в п. 5.1 договору. Тобто, за 137 днів прострочення (з 02.05.2014 року по 16.09.2014 року) штраф складає: 6155 грн. х 0,01% х 137 днів прострочення = 84 грн. 33 коп. Суд не бере до уваги розрахунок, наданий позивачем, оскільки він не відповідає умовам договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідач ФОП [PERSON] своєчасно до виконання зобов'язань за договором не приступив та відповідачем взагалі не виконано зобов'язання за договором, що є підставою для його розірвання і вимоги для відшкодування збитків. З відповідача на користь позивача суд стягує кошти сплачені позивачем за договором купівлі-продажу металопластикових виробів №0257 від 02.04.2014 року в сумі 6155 грн. та штраф (неустойку) за прострочення виконання договору в розмірі 84,33 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 грн. Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити з наступних підстав. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», які передбачають, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК (в редакції Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частині вимог. Таким чином, з урахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial