Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

«04» серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 16.05.2016 р. близько 13-30 год. в смт. Ювілейне на вул. Нижньодніпровська, на стоянці перед ТРЦ «Караван», відповідачка [PERSON] М.1., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом не витримавши безпечний боковий інтервал, скоїла наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який належить йому на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача спричинено ушкодження, та завдано матеріальні збитки. Вказані обставини встановлено постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 у справі №199/4269/15-п (3/199/1626/15) Цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7542433 від 17.11.2014 року. На виконання вимог ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком узгоджено суму страхового відшкодування, яка становить 4 211,66 грн. У подальшому, на його банківський рахунок ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» перераховано 2 614,71 грн. страхового відшкодування (тобто, у зазначеному перерахуванні не враховано франшизу та податок на додану вартість відповідно до чинного законодавства). [PERSON]І, являючись особою відповідальність якої застрахована, з урахуванням полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7542433, на підставі страхового випадку, повинна сплатити позивачу франшизу у розмірі 1 000 грн. З метою мирного та досудового врегулювання виниклої ситуації, добровільної сплати франшизи та моральної шкоди завданої винною особою, позивачем на адресу [PERSON] направлено відповідний лист із банківськими реквізитами, який остання одержала 10.07.2015 року. Також, про необхідність сплати франшизи у розмірі 1 000,00 грн. відповідачки повідомлено листом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]». Однак, до теперішнього часу [PERSON] матеріальну та моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не відшкодувала, на звязок не виходила, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з метою захисту порушених прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідачки [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1000 грн.00 коп., моральну шкоду у розмірі 2500 грн.00 коп, а також судові витрати відповідно до квитанції. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила суду, що вона визнає вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1000грн , оскільки її цивільно-правову відповідальність було застраховано в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», та франшиза за договором становить 1 000 грн. Щодо моральної шкоди - не згодна взагалі, оскільки вважає, що будь яких моральних страждань не завдала позивачу, а тому вважає що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено , що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини . Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено наступне. 16.05.2016 р. близько 13 год.00хв. в смт. Ювілейне на вул. Нижньодніпровська, на стоянці перед ТРЦ «Караван»,[PERSON] М.1., керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом не витримавши безпечний боковий інтервал, скоїла наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю спричинено ушкодження та завдано матеріальні збитки. Вина відповідачки [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2015 у справі №199/4269/15-п (3/199/1626/15)., відповідно до якої [PERSON] визнана винною у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі425 грн. 00 коп. Дана постанова не оскаржувалась, та набрала законної сили 30.06.2015р. Таким чином, зіткнення автомобілів, в результаті якого транспортним засобам завдано механічні ушкодження, відбулося через порушення водієм [PERSON] порушення Правил дорожнього руху. При цьому, під час розгляду даної адміністративної справи [PERSON] визнала себе винною. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до зазначеної вище постанови суду, порушення [PERSON] ПДР України перебувають в прямому причинному зв'язку із вчиненням ДТП та наслідками, які настали. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON] у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно листа ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» №3810 від 14.07.2015р. зазначено розмір страхового відшкодування у страховій справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та відповідачем що мало місце 16.05.2015, наявність та розмір франшизи за Полісом. 17.11.2014 між відповідачем та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» укладено поліс (договір) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7542433, відповідно до якого [PERSON] застраховано цивільно-правову відповідальність, пов'язану з експлуатацією транспортного засобу ВАЗ 21120 УІІМ ХТА21120020082115 д/н [NUMBER]. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 50 000 грн., за шкоду заподіяну життю і здоровю - 100 000 грн. Франшиза за договором становить 1 000 грн. Вказаний договір діє до 17.11.2015, тобто є таким, що був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком узгоджено суму страхового відшкодування, яка становить; 4 211,66 грн. У подальшому, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» перераховано 2 614,71 грн. страхового відшкодування (тобто, у зазначеному перерахуванні не враховано франшизу та податок на додану вартість відповідно до чинного законодавства), про що не заперечували сторони. З метою мирного та досудового врегулювання виниклої ситуації, добровільної сплати франшизи та моральної шкоди завданої винною особою, позивачем на адресу [PERSON] направлено відповідний лист із банківськими реквізитами, який остання одержала 10.07.2015 року. Також, про необхідність сплати франшизи у розмірі 1 000,00 грн. відповідача повідомлено листом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» № 3810 від 14.07.2015 року Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Як зазначено у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обовязку страховика за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Статтею 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 та п.36 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи. Обов'язок щодо відшкодування франшизи покладається на особу, відповідальність якої застрахована. Суд, враховуючи вищевикладене, та те що, [PERSON]І, являючись особою відповідальність якої застрахована, з урахуванням полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7542433, на підставі страхового випадку, приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь [PERSON] франшизу у розмірі 1 000 грн.00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 3 цієї статті, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, моральна шкода, яка полягає у 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів визначається судом та відшкодовується страховиком у розмірі не більшому не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна та 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом було встановлено, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди. При цьому, суд входить із того, що розмір моральної шкоди, на стягненні якої наполягає позивач, є завищеним, а тому, з урахуванням всіх обставин справи, дійшов висновку про необхідність покладення обовязку відшкодувати моральну шкоду на відповідача [PERSON] у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Як було зазначено вище, позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування завданої їй матеріальної і моральної шкоди, тобто, із самостійними позовними вимогами, що були обєднані у одному позові. Розглядаючи позовні вимоги, суд дійшов висновку стосовно обґрунтованості вимог [PERSON] щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 1000 грн., моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн., а всього на загальну суму 2000 грн.. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки [PERSON] на користь позивач належать до відшкодування судові витрати в розмірі 487грн. 00грн.

Outcome: partial