Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобов'язати відповідача знести встановлений ним цегляний паркан орієнтовною довжиною 11 метрів та залізний паркан довжиною 19 метрів, зведений на її земельній ділянці; стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом 2011-2013рр. відповідач побудував цегляний паркан та металевий паркан на земельній ділянці позивача, внаслідок чого збільшив розмір своєї земельної ділянки, яка знаходиться у нього в користуванні. Вважає, що такими діями, відповідач порушив її право власності на земельну ділянку, що в свою чергу призвело до спричинення їй душевних страждань, у зв'язку з чим просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вважають їх безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі договору дарування від 22 серпня 2012р., укладеного з [PERSON], належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Херсонська область, Генічеський район, селище міського типу [ADDRESS], на земельній ділянці 1500 кв.м. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №395758 від 29 грудня 2011 р., кадастровий номер №6522155700:009:0007 та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 4, 6). Указане домоволодіння межує з домоволодінням [PERSON], яке розташоване за адресою: [ADDRESS] 17 березня 2011 року [PERSON], [PERSON] та представниками Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області, було складено акт, яким погоджено межі земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS]. При цьому жодних зауважень та претензій при встановлені меж сторонами заявлено не було (а.с. 5). Як пояснив відповідач, підпис в даному акті ставила його дружина. У подальшому, відповідачем, у період часу з 2011р. по 2013р., було побудовано цегляний паркан та металевий паркан, які згідно актів обстеження, складених уповноваженими особами Партизанської селищної ради Генічеського району, розташовані на території земельної ділянки, що належать позивачу. Крім того, листом Партизанської селищної ради від 04 листопада 2013 р. за №02-21/124-02-16, встановлено порушення меж земельних ділянок, та сусідам запропоновано дотримуватись вимог діючого законодавства, та в разі не вирішення питання звернутись до суду. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Частина 2 ст. 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 103 ЗК України зміст добросусідства полягає в тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Згідно ч.3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на зебезпечення прав на землю кожного з них. Як вбачається з матеріалів справи, суміжні земельні ділянки, відносно розмежування яких виник спір, належать позивачу на підставі державного акту серії ЯЛ №395758 від 29 грудня 2011 р., а відповідач використовує свою земельну ділянку без відповідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою. Згідно з розмірами вказаними у Державному акті позивача ширина земельної ділянки становить 24,07 м. У той же час, висновком будівельно-технічної експертизи за №032/2014 від 18 серпня 2014 р., складеного судовим будівельним експертом Салтиковим О.С. визначено, що ширина земельної ділянки [PERSON] відповідно до замірів становить 23,60м., тобто на 0,47 м. менша розміру, що вказані у Державному акті. Поміряти довжину земельної ділянки по вул. Миру та по межі [PERSON] неможливо у зв'язку з відсутністю на час огляду межових знаків та огорожі. Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором ПП «Сокіл», яке займається виготовленням проектної документації на землю, до них звернулася гр.. [PERSON] із замовленням на виготовлення проектної документації щодо відведення земельної ділянки, вони виїхали на місце, зробили заміри, надали гр.. [PERSON] акт щодо погодження меж земельної ділянки для підписання суміжними землевласниками. На той час ніяких проблем не виникало, сусіди межі погодили. Заміри зроблені ними не співпадають з розмірами зазначеними БТІ в інвентарній справі, оскільки БТІ не землевпорядна організація, їх заміри є приблизними та не відповідають дійсності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є робітниками Партизанської селищної ради в судовому засіданні пояснили, що вони входили в склад комісії, яка виїжджала для перевірки заяв [PERSON] та [PERSON] щодо погодження меж присадибних ділянок, в результаті чого виявили накладання земельних ділянок згідно державного акту на земельну ділянку належну гр.. [PERSON], тобто паркан [PERSON] стоїть на земельній ділянці [PERSON] Свідок [PERSON], який є головою Партизанської селищної ради, в судовому засіданні пояснив, що згідно висновків комісії в складі депутатів Партизанськоїї селищної ради [PERSON], [PERSON] та спеціаліста по земельним питанням [PERSON] цегляний паркан орієнтовано до 11 метрів довжини та металева сітка орієнтованою довжиною до 19 метрів побудований [PERSON] на території приватизованої земельної ділянки гр.. [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. Стосовно ствердження відповідача, що рішенням колишнього правління колгоспу «Комуніст» Генічеського району Херсонської області від 20 січня 1983 року № 3 йому була виділена земельна ділянка розміром 25,0 х 58 загальною площею 0,145 га за адресою: [ADDRESS], що відповідає розмірам визначеним в інвентарній справі, на підтвердження цього надана довідка голови АПСП «Тарвія» від 10 жовтня 1992 року, яке на теперішній час також припинило своє існування, суд не приймає до уваги, оскільки дані документи ні є правоустановчими документами, які підтверджують належне право користування або володіння земельною ділянкою. Згідно відповіді відділу держемагенства у Генічеському районі Херсонської області державний акт про виділення земельної ділянки [PERSON] відсутній (а.с. 89). Згідно відповіді Партизанської селищної ради акт щодо виділення земельної ділянки [PERSON] відсутній (а.с. 91). Крім того, це спростовується актом погодження меж, державним актом на право власності на земельну ділянку, листом селищної ради щодо порушення правил добросусідства. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони ніяких пояснень, які мають доказове значення по справі, суду не надали. З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку що спірний паркан самочинно побудовано відповідачем на земельній ділянці, що належить позивачу. При цьому, цей паркан побудовано з порушенням принципів добросусідства, отже його належить знести, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на стягнення моральної шкоди, яка заподіяна йому внаслідок порушення його прав. Відповідно до пункту 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в рамках заявлених вимог в залежності від характеру та об'єму спричинених потерпілому фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному окремому випадку ступені вини відповідача і інших обставин. Зокрема, враховуються характер та тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, значних вимушених змін в його життєвих та виробничих відношеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи надані докази, вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди на суму в 3000 грн. необґрунтованою та недоведеною, оскільки неспростовних доказів та належного обґрунтування негативного впливу на її життя та сім'ю суду не надала. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем в вигляді сплаченого судового збору в сумі 229 грн. 41 коп., а також витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2952 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позовні вимоги задоволені в цій частині. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: partial