Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

22.07.2011 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу у розмірі 24999,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 01.03.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий контракт, яким останній прийнятий був на роботу водієм-експедитором.. Згідно договору №31-21/215/000605 від 20.05.2010 року «Про погодження умов обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісу №ВЕ 0350641 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачем був застрахований автомобіль марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER] строком на один рік з 25.05.2010 року по 24.05.2011 року. 27.09.2010 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER], на 47 км а/д. Київ -Чоп, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п.12.1 ПДР України. Власником пошкодженого автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON], а потерпілим визнано згідно страхового акту №94(0004214) [PERSON] Відповідач, як учасник ДТП, знав про страхування автомобіля марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER], однак не повідомив про ДТП ні страховика, ні позивача, а тому вважає, що відповідач повинен нести відповідальність в повному обсязі. Оскільки страховик ПАТ «Страхова компанія» Універсальна виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 24990,00 грн., то після чого позивач на вимогу ПАТ «Страхова компанія» Універсальна почав сплачувати останньому зазначені кошти. Вважає, оскільки вони відшкодували третій особі ПАТ «Страхова компанія» Універсальна зазначені кошти, а тому просить стягнути з відповідач 24990,00 грн. завданої матеріальної шкоди. 23.02.2012 року представник позивача подав заяву в прядку ст.31 ЦПК України, в якій просив стягнути з [PERSON] матеріальної шкоду завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу у розмірі 49692,37 грн., оскільки до Приватного підприємства «Бізнес Авто СОТ» звернувся з позовом власник автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], якому наслідок ДТП спричинено шкоду на суму 49692,37 грн. В судовому засіданні представники позивач позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні мотивам позовної заяви та уточненої позовної заяв. Просять позов задовольнити. Відповідача та його представник у минулих судових засіданнях позов заперечили, оскільки 27.09.2010 року ДТП відбулось не з вини відповідача. При цьому, матеріальна шкода позивача є завищеною та не підтверджується належними доказами, а тому просять у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. 02.06.2014 року в судове засідання відповідач там його представник не з'явилися, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечили представники позивача. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи №№2/1328/1046/12, матеріали вказаної справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1187 ЦК України визначено: шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), але, в той же час, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор, тощо). Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . Судом встановлено, що 27.09.2010 року [PERSON] - працівник Приватного підприємства «Бізнес Авто СОТ» під час виконання ним трудових обов'язків, керуючи автомобілем марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER], на 47 км а/д. Київ -Чоп, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п.12.1 ПДР України. Згідно договору №31-21/215/000605 від 20.05.2010 року «Про погодження умов обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(а.с.5) та полісу №ВЕ 0350641 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(а.с.7), позивачем був застрахований автомобіль марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER] строком на один рік з 25.05.2010 року по 24.05.2011 року. Постановою Франківського районного суду м.Львова по справі про адміністративне правопорушення №3-5656/10 від 10.11.2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього штраф у розмірі 340 грн.. Вказана постанова суду не оскаржувалась, та набула законної сили(а.с.11). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пояснення свідка [PERSON] суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, при цьому надані пояснення свідку відомо зі слів відповідача, що той не керував під час ДТП автомобілем марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER], а його син, який і в вчинив дане ДТП. Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок ДТП автомобілю марки «Мерседес» д.н.з. [NUMBER] завдано технічні пошкодження, власником якого є [PERSON]. Згідно п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у уразі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач, як учасник ДТП, знав про страхування автомобіля марки «DAF ET» д.н.з. [NUMBER], однак не повідомив про ДТП ні страховика ПАТ «Страхова компанія» Універсальна, а ні позивача Приватного підприємства «Бізнес Авто СОТ». Згідно з п.п. 22.1 ст. 22 та п.п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страхова сума відповідно до лімітів відповідальності страховика, за шкоду, заподіяну майну потерпілих складає 25 500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. Страхове відшкодування було зменшено на суму франшизи і становило 24 990 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп.. Як вбачається із страхового акту №9410004214(а.с.9) та платіжного доручення №17334 від 01.06.2011 року ПАТ «Страхова компанія» Універсальна виплатила [PERSON] по вказаному ДТП страхове відшкодування у розмірі 24990,00 грн.. Після чого в порядку регресу ПАТ «Страхова компанія» Універсальна звернулась до позивача із вимогою (а.с.8)сплатити заборгованість в розмірі 24 990 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп.. у строк до 17.06.2011 року. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивач сплатив ПАТ «Страхова компанія» Універсальна суму 8000 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №326 від 24.06.2011 року, №382 від 19.07.211 року(а.с.13-14), та згідно графіка погашення заборгованості і решту суму заборгованості(а.с.12) Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд виходячи із меж заявлених позивачем вимог, вважає, що слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача тільки суму матеріальна шкоди у розмірі 24 990 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп., що підтверджується наданими доказами, а в решті позову суд відмовляє, оскільки представники позивача не надана належних доказів, що позивач сплатив на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 49692,37 грн. При цьому, як вбачається із матеріалів цивільної справи №2/1328/1046/12 за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «Бізнес Авто СОТ», третя особа: [PERSON] про стягнення завданої шкоди, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.12.2012 року залишена без розгляду. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 249,90 гривень судового збору та 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви.

Outcome: partial