Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і стягнення моральної шкоди. В позовній заяві позивач просив визнати відомості, висловлені відповідачем у розмові з сусідкою [PERSON], та громадянам [PERSON] та [PERSON] про те, що він є педофілом і відбував покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років недостовірними і зобов'язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію особисто шляхом надіслання вказаним особам рекомендованих поштових відправлень у письмовому вигляді про недостовірність поширеної ним інформації протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили з долученням до повідомлення копії судового рішення у справі, а також стягнути з відповідача на його користь 10000,00 гривень моральної шкоди. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав , суду пояснив, що з жовтня 2008 року він з дружиною проживає в [ADDRESS], раніше проживав в с. Горохівка Миколаївської області. По-сусідству з ним в будинку [NUMBER] проживає відповідач, з яким до літа 2011 року вони перебували в добросусідських відносинах. Влітку 2011 року він зробив зауваження [PERSON] з приводу проведення ним земляних робіт поза межею і розкидання землі на насадження на його ділянці. На це зауваження сусід попередив його про початок війни. На заяву [PERSON] він не звернув уваги, але у серпні 2013 року від [PERSON] та [PERSON], які орендували приміщення продмагазину його онуки, в будинку якої він проживає, він дізнався, що на початку липня 2013 року [PERSON] розповів їм, що був в с. Горіхівці і в сільраді йому розповіли, що [PERSON] є педофілом, відсидів у тюрмі 10 років за згвалтування жінки. Вони спочатку не хотіли про це йому розповідати, але коли дізналися, що [PERSON] повідомив аналогічне і сусідці [PERSON], тоді вони про все розповіли і йому та його дружині. Вказаними діями відповідача принижено його людську гідність, чесне ім*я людини, яка все життя працювала і є ветераном праці, має подяки та нагороди за чесну працю, крім того, він є людиною похилого віку і ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Він переніс моральне страждання у зв*язку з поширенням про нього брудної брехні. Крім того, йому з цього приводу стали задавати питання зовсім сторонні люди, з якими він зустрічався на рибалці. Тому зрозумів, що недостовірна інформація поширюється і звернувся до суду з вимогами про захист честі і гідності, спростування недостовірної інформації та про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, розмір якої визначив у 10000,00 гривень. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що спосіб спростування недостовірної інформації позивачем обрано максимально наближений до способу її розповсюдження. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що ніякої недостовірної інформації про позивача, а саме про те, що той педофіл і «сидів» за зґвалтування у тюрмі він не поширював, нічого подібного ніколи не говорив заявленим позивачем свідкам [PERSON] та подружжю [PERSON]. Із вказаними свідками він знаходиться в неприязних стосунках, тому вони його обмовляють. Так із [PERSON] вони у спорі з 2005 року з приводу колодязя, співвласниками якого являються та з приводу того, що вона вносить розлад у його з дружиною стосунки, а з [PERSON] він декілька разів конфліктував через те, що від їх покупців у нього сміття під двором, яке вони не прибирають, в магазин до яких він взагалі не ходить і нічого у них не купує. Також пояснив, що він ніколи не був в с. Горіхівці Миколаївської області, хоча знав, що раніше [PERSON] там проживав. З останнім у нього теж неприязні стосунки з приводу того, що у 2008 році [PERSON] після переїзду став про нього збирати інформацію, тому він і переговорив з позивачем, але той йому «нагнув» і вони не спілкувалися, потім хтось зрубав дерево у [PERSON] , а він хоча цього і не робив, в присутності ДІМ у грудні 2013 року вибачився перед ним. Представник відповідача [PERSON] вважає позов безпідставним, оскільки ніяких доказів на підтвердження заявленого у позові позивач не надав, посилання на показання свідків, які знаходяться і неприязних стосунках з відповідачем не являються належним доказом у справі, тим більше ніхто не вказав конкретно дати розповсюдження такої інформації. У позові просив відмовити. Свідок [PERSON] суду показав, що він орендує приміщення магазину в онуки позивача ,у липні 2013 року він знаходився в магазині, коли туди зайшов [PERSON] і повідомив йому, що їх сусід [PERSON] є педофілом, перебував у місцях позбавлення волі 10 чи 15 років за згвалтування жінки. Також [PERSON] повідомив, що про це йому стало відомо зі слів голови сільради с. Горохівка, де раніше проживав позивач. Його дружина [PERSON] перебувала поруч в туалетній кімнаті і про все також чула. Свідок [PERSON] суду показала, що точної дати не запам*ятала, події мали місце в липні 2013 року. Вона перебувала на робочому місці, мила посуд у туалетній кімнаті магазину, коли почула, що до магазину зайшов [PERSON], який дуже голосно став розповідати її чоловіку [PERSON], що [PERSON] педофіл, що він заїжджав у Горохівську сільраду і там сказали йому, що [PERSON] зґвалтував дівчину і відсидів строк. Словам [PERSON] вона не повірила, оскільки знає позивача як порядну людину, гарного сім*янина. Через деякий час дружина [PERSON] розповіла їй, що [PERSON] виясняла у неї, чи правда, що [PERSON] педофіл і «відсидів» 10 років за зґвалтування і про те, що про це дізналася від [PERSON] Тоді і вона призналася [PERSON], що чула аналогічне від [PERSON] у них в магазині. Вони не хотіли турбувати цим [PERSON] і передавати йому слова [PERSON], але коли це вже стало відомо дружині позивача, то тоді вони розповіли і [PERSON], а також про те, що [PERSON] посилався на працівника Горохівської сільради. Через деякий час на їх адресу надійшла повістка про виклик до суду в якості свідків і тоді до магазину прийшов [PERSON] і почав їм з чоловіком погрожувати війною, якщо якщо вони підуть свідчити до суду. Свідок [PERSON] суду показала, що сторони є її сусідами, до цього часу у них були нормальні стосунки. Влітку 2013 року вона працювала на городі, коли до неї підійшов [PERSON] і повідомив, що його сусід [PERSON] педофіл і «сидів» 10 років за згвалтування жінки. Тоді вона виказала боязнь про те, що її онукам тепер до неї приїжджати не можна і запитала про те, звідки такі дані, на що [PERSON] відповів, що йому про це сказали у міліції. Також доповнила, що після першого судового засідання відповідач їй погрожував, щоб вона більше не давала показань у суді, а також про те, що між нею і [PERSON] був конфлікт з приводу спільного колодязя, вказаний конфлікт не має ніякого відношення до вказаної справи. Свідок [PERSON] суду показав, що він знає про неприязні стосунки між сторонами. В минулому 2013 році у другій половині літа він приїхав до [PERSON] та почув як в магазині з [PERSON] сварилася якась жінка з приводу того, що він продає спиртні напої її батькові, про що як він зрозумів, їй розповів [PERSON] і з цього приводу з [PERSON] у відповідача теж неприязні стосунки, але фактично суті сварки він не знає. Свідок [PERSON] суду показав, що він є приятелем відповідача, і допомагав [PERSON] встановлювати огорожу, то почув як [PERSON] говорив відповідачу, щоб той повернув йому землю або віддав гроші, суті спору він не знає, про суть справи йому нічого невідомо. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на початку липня 2013 року [PERSON] розповсюдив серед жителів м. Цюрупинська недостовірні відомості відносно [PERSON], які принизивши честь і гідність позивача. В усній формі у приміщенні продовольчого магазину [PERSON] розповів [PERSON], що «[PERSON] педофіл, який відбував покарання у виді позбавлення волі строком на 10-15 років, при цьому послався, що про це йому стало відомо від голови Горохівської сільської ради». Свідком вказаної розмови була і присутня в магазині [PERSON] Крім того, в цей же проміжок часу [PERSON] розповів сусідці [PERSON], що [PERSON] «відсидів 10 років за зґвалтування і є педофілом», пояснивши при цьому, що ці дані йому повідомили у міліції. Ці обставини встановлено доказами, що надані позивачем. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджено факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, а саме: що «[PERSON] відбував покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років за зґвалтування жінки і є педофілом». Підстав для неприйняття до уваги і вказаних показань у суду немає, оскільки показання вказаних свідків співпадають по суті розповсюдженої інформації і отриманої ними від однієї особи - [PERSON] приблизно в один час - у липні 2013 року, про що вказані свідки підтвердили у суді. Позивачем доведено, що поширена інформація не відповідає дійсності шляхом надання ксерокопії трудової книжки із записами про подяки, присвоєння звання ветерана праці, посвідченням про нагородження медаллю за доблесну працю ( а.с.11-16), та довідки УІАЗ про те, що [PERSON] не притягувався до кримінальної відповідальності станом на 07.11.2013 року, засудженим не значиться і в розшуку не перебуває (а.с.50). Статтями 32 та 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідач, не визнавши позовні вимоги, не зазначив ніяких доказів на спростування розповсюдженої ним недостовірної інформації, при цьому намагався довести лише те, що з позивачем та свідками перебуває у неприязних стосунках. При цьому судом було перевірено можливість добросовісної помилки в діях відповідача, однак останній категорично заперечив, що він бував у с. Горохівці і про можливість отримання недостовірної інформації про [PERSON] від іншої особи, або про те, що такі відомості були йому повідомлені в міліції. З чого суд робить висновок, що автором недостовірної інформації з метою приниження честі і гідності позивача являється саме відповідач [PERSON] Показання свідків, допитаних за клопотанням відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки останні нічого не показали по суті справи. Відповідно до роз'яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснитись незалежно від вини особи, яка її поширила. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у роз'ясненнях вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та противоправних посягань. Виходячи із встановленого, суд вважає, що розповсюджені відповідачем відомості слід визнати такими, що порочать честь та гідність позивача, який є людиною похилого віку, ветераном праці, та визнати їх недостовірними. Спростування недостовірної інформації має відбуватися у спосіб максимально наближений до способу її розповсюдження. Тому в частині спростування розповсюдженої недостовірної інформації, суд виходить із кількості осіб, яким вона була поширена, вважає, що запропонований позивачем спосіб її спростування не відповідає способу її поширення і приходить до висновку, що задоволення позову в частині захисту честі та гідності позивача та присудження морального відшкодування є достатнім для захисту його інтересів і відновлення порушеного права і в частині спростування недостовірної інформації відмовляє. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість душевних страждань позивача у зв'язку з приниженням його честі, гідності і з урахуванням принципів розумності, справедливості та добросовісності вважає достатнім рівнем відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 2000,00 грн. Тому в цій частині заявлені вимоги суд задовольняє частково і заявлений позивачем розмір відшкодування вважає дещо завищеним і не відповідним тяжкості перенесеним ним душевним стражданням, оскільки у ході розгляду справи судом не встановлено великого кола осіб, які отримали доступ до недостовірної інформації. Витрати у справі віднести на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial