Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Руськополянський меблевий комбінат», третя особа товарна біржа «Всеукраїнська біржа нерухомості» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.04.2003 між нею та ТДВ «МАРТ», яке діяло від імені ВАТ «Руськополянський меблевий комбінат», відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з протоколом відкритих біржових торгів № 1/1, підписаним на Товарній біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» (Черкаська філія) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Об'єктом купівлі-продажу згідно Договору є частина приміщень двоповерхової нежитлової будівлі А-ІІ, а саме: приміщення ІІ поверху: частина приміщення 2-1 площею 240,3 кв.м.; приміщення за номерами 2-2, 2-22, 2-23, 2-24, 2-25 загальною площею 328,5 кв.м. Крім того, за договором відчужуються приміщення спільної власності з іншими співвласниками: приміщення І поверху за номерами 15, 16, 17, 1-1, частина приміщення 1-2 (площа 20,6 кв.м.); ІІ; приміщення ІІ поверху 2-1 (площа 18,2 кв.м.), 17, 18, 19, 20, 21, І, пропорційно площі відчужуваних приміщень, що становить 46,3 кв.м. Загальна площа відчужуваних приміщень складає 374,8 кв.м. Продаж об'єкту було проведено відповідно до протоколу правління ВАТ «Руськополянський меблевий комбінат» та угоди між продавцем та ТДВ «МАРТ» від 05.09.2002 № 45-А-1/02. Об'єкт було оцінено за згодою сторін та відповідно до протоколу відкритих біржових торгів № 1/1 від 25.04.2003 продано за 116666,67 грн. та ПДВ 23333,33 грн., а всього 140000,00 грн. Вказаний Договір купівлі-продажу зареєстрований на товарній біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» 25.04.2003 за реєстраційним номером 16-1. Вказала, що на час укладення Договору не знала, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.. 15 якого правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Зазначила, що на даний час не може розпоряджатися належною їй частиною нежитлової будівлі, тому змушена звернутися до суду. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу частини приміщень двоповерхової нежитлової будівлі А-ІІ по [ADDRESS] укладений 25 квітня 2003 року між Товариством з додатковою відповідальністю «МАРТ», яке діяло від імені Відкритого акціонерного товариства «Руськополянський меблевий комбінат» та громадянкою [PERSON], зареєстрований на товарній біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 25 квітня 2003 року за номером 16-1. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.10.2018 відкрито провадження по справі за правила спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У передбачений законодавством термін представник відповідача відзиву на позовну заяву не надав. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду скерована заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Із заявами до суду не звертався. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 25.04.2003 між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «МАРТ», яке діяло від імені ВАТ «Руськополянський меблевий комбінат», відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з протоколом відкритих біржових торгів № 1/1, підписаним на Товарній біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п. 1.1. вказаного Договору Об'єктом купівлі-продажу згідно Договору є частина приміщень двоповерхової нежитлової будівлі А-ІІ, а саме: приміщення ІІ поверху: частина приміщення 2-1 площею 240,3 кв.м.; приміщення за номерами 2-2, 2-22, 2-23, 2-24, 2-25 загальною площею 328,5 кв.м. Крім того, відчужуються приміщення спільної власності з іншими співвласниками: приміщення І поверху за номерами 15, 16, 17, 1-1, частина приміщення 1-2 (площа 20,6 кв.м.); ІІ; приміщення ІІ поверху 2-1 (площа 18,2 кв.м.), 17, 18, 19, 20, 21, І, пропорційно площі відчужуваних приміщень, що становить 46,3 кв.м. Загальна площа відчужуваних приміщень складає 374,8 кв.м. Відповідно до п. 1.3. Договору продаж об'єкту було проведено відповідно до протоколу правління ВАТ «Руськополянський меблевий комбінат» та угоди між продавцем та ТДВ «МАРТ» від 05.09.2002 № 45-А-1/02. Згідно п. 1.5. Договору Об'єкт було оцінено за згодою сторін та відповідно до протоколу відкритих біржових торгів № 1/1 від 25.04.2003 продано за 116666,67 грн. та ПДВ 23333,33 грн., а всього 140000,00 грн. Згідно Акту звірення взаєморозрахунків та приймання-передачі майна у власність, складеного 20 травня 2003 року до договору № 16-1 від 25 квітня 2003 року, сторонами виконані обов'язки, покладені на них Договором, претензій щодо їх виконання одна до одної не мають та висувати не будуть. Відповідно до пунктів 7.1., 7.4. Договору він набуває чинності з моменту реєстрації його на товарній біржі "Всеукраїнська біржа нерухомості" (Черкаська філія). Договір підлягає реєстрації в КП "Черкаське обласне ОБТІ" після завершення розрахунків згідно з п. 4.1. Договору та підписання Акту звірення взаєморозрахунків та приймання-передачі майна у власність. Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Всеукраїнська біржа нерухомості» 25.04.2003 за реєстраційним номером 16-1. Згідно Витягу КП "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" № 775263 від 13.06.2003 року за [PERSON] 13.06.2003 року зареєстроване право власності на частину приміщень двоповерхової нежитлової будівлі літ. А-ІІ по [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу № 16-1 від 25.04.2003 року. Таким чином, умови Договору сторонами було повністю виконано: позивачем було сплачено вартість проданого майна, а відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі та документи, ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв, що й не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Оскільки Договір було укладено 25 квітня 2003 року до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Як вказала позивачка, на час укладення договору сторони не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК У PCP підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу». Так, згідно Постанови приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. від 10.09.2018 [PERSON] відмовлено у прийнятті в якості право встановлювального документа на частину нежитлової будівлі договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі і не посвідчений нотаріусом, та відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР 1963р. цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину При вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 2003 році. Відповідно до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачка після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд вважає за можливе визнати дійсним Договір купівлі-продажу частини приміщень нежитлової будівлі. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved