Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

07 лютого 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківводоканал» з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 11\~219, 11 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] , та, що за відповідачем за період з 01.11.2014 року по 31.12.2019 року утворилася заборгованість у сумі 10127,37 гривень. Позивач вказує, що несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста та негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів, у зв`язку чим і звернулися до суду. Боржнику було направлене рахунок-попередження з пропозицією погасити борг за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у 10-ти денний термін. Як вказує позивач, у зазначений термін боржник не здійснив жодних заходів до повного погашення заборгованості. Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язань, він повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Отже, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму у розмірі 11\~219,11 грн. Ухвалою Жотвневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. Призначено судове засідання. В липні 2020 року представник відповідача [PERSON] звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі в якості 3-тьої особи ЖЕУ 93. 14 липня 2020 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 листопада 2014 року по 31 травня 2020 року, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 13\~353,37 грн. ( а.с.81) 09 вересня 2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, яке ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, було задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі 3-тьої особи, відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача про доручення до матеріалів справи доказів залишено без розгляду, оскільки подано з порушенням строків, встановлених ЦПК України. Представники позивача, [PERSON] , [PERSON] , які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у рішенні вище. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що послуга надається не належної якості. Крім того, зазначив, що договір про надання послуг між [PERSON] та КП «Харківводоканал» не укладався. Також представник відповідача просив суд застосувати строк позовної давності. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим, на підставі вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважав можливим продовжити слухання справи у його відсутність, оскільки останній не з`явився в судове засідання без поважної причини. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира у власності відповідача не перебуває.( а.с. 15, 20) Згідно зведеної картки абонента В+К (разом), відповідач по справі є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку ХКОВ № 416341 за адресою: [ADDRESS] .\~ ( а.с. 83-86 ) Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що послуги з централізованого водопостачання та водовідведення належним чином відповідачу не надаються, окрім того будь-якого договору про надання послуг відповідачем з позивачем не укладалося. Основні засади\~організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами); 2) послуга з управління багатоквартирним будинком (утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо). Згідно ст.\~19\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не становлено законом. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів. При цьому такому праву прямо відповідає визначений частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Однак, як вбачається з матеріалів справи за особовим рахунком відповідача наявна заборгованість за послуги водопостачання за період з 01.11.2014 року по 31.05.2020 року в розмірі 7\~762, 88 грн. та за послуги з водовідведення з 01.11.2014 року по 31.05.2020 року в розмірі 4\~315, 65 грн. (а.с. 83-87) З матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржником не погашена. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Але, як встановлено судом, відповідач, отримуючи надані її послуги з центрального водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачує, у зв`язку з чим за нею і утворилась заборгованість у сумі 12\~078, 53 грн. Представник позивача також просила суд стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 868, 53 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 406, 31 грн., що підтверджується розрахунком 3% та індексації по заборгованості за надані послуги. (а.с. 10-83-87). Представник відповідача з цим розміром боргу не погодився та зазначив, що схема внутрішнього водопостачання багатоповерхового будинку не відповідає будівельним нормам через послідовне підключення та внутрішній діаметр, у зв`язку з чим до квартири відповідача вода майже не поставляється. Як пояснила допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вона є начальником КП «Жилкомсервіс» дільниці № 43. Будинок 5-а (який є гуртожитком) по [ADDRESS] обладнано централізованим водопостачанням та водовідведенням. Вода постачається у повному обсязі, однак мешканці будинку самовільно розподіляють воду, у зв`язку з чим у будинку і немає напору води. Останній технічний огляд труб був у червні 2020 року, згідно якого труби знаходяться у належному стані. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч вказаним вимогам закону відповідачем по справі не було надано суду жодних та належних доказів на підтвердження того, що дійсно послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надаються неналежної якості. На підтвердження своїх доводів відповідачем по справі було долучено до матеріалів справи зразок елементу з`єднання внутрішньодомової системи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Клопотання про призначення експертизи відповідачем заявлено не було, а отже встановити, чи дійсно відповідачу надіються послуги не належної якості у суду не має можливості. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів, як то скарги до КП «Харківводоканал» чи інших установ відповідачем також надано не було. Окрім того, представник відповідача просив суд застосувати до вимог КП «Харківводоканал» строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом 07.02.2020 року. Отже, суд розглядає період заборгованості з 01.02.2017 року по 31.05.2020 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 11\~ 711,01 грн., з яких: за послуги з централізованого водопостачання за період з 01.02.2017 року по 31.05.2020 року 6\~773,83 грн., за послуги з централізованого водовідведення за період з 01.02.2017 року по 31.05.2020 року 3\~662,34 грн., інфляційні витрати 868,53 грн.; 3% річних від простроченої суми 406,31 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява КП «Харківводоканал» підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви в сумі 2 102 грн. (а.с. 1) На підставі викладеного і

Outcome: partial