Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 17 832 грн. 64 коп. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, страхового відшкодування в розмірі 17 832 грн. 64 коп., Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON] , - в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзиву на позов до суду не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 21 січня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно- страхова компанія» та [PERSON] (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/1213880. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ІІрАТ «УГІСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Chevrolet». державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 07.08.2015 року в м. Косові на вул. Шевченка, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ««Chevrolet», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.09.2015 року, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених cт. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено штраф у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. ( а.с.11). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1188 Цивільного кодексу України. Так, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 Цивільного кодексу України). Згідно з п.п.(а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] - звернулася до Страховика - ГІрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/1213880. На підставі страхового акту №ОЦ/О17/000/15/0088 від 10.11.2015 року власнику автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 17 832 (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять дві) гри. 64 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1135 від 11.11.201 5 року. Враховуючи вшценаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 17 832 (сімнадцять тисяч вісімсот тридцять дві) гри. 64 коп. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем взагалі не було письмово повідомлено Страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. Відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/1213880 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення ПрАТ «УПСК» про настання страхового випадку. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 11 листопада 2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями №1135 від 11.11.2015 року. 3 метою досудового врегулювання спору Відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. 01.10.2018 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем Поповим Вячеславом Євгеновичем (надалі - ФОН Попов В.Є., Новий кредитор) укладено Договір №01/10/2018 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) - отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. ( а.с.5-8). В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АI/1213880 від 21.01.2015 року. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпункту «в» пункту 38.2.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Отже, за аналізом наведених правових норм, Позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до Відповідача. Доказів існування передбачених пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для звільнення [PERSON] від відповідальності за завдану шкоду Суду не надано і таких обставин з матеріалів справ не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою суду від 11 вересня 2015 року у справі №344/12516/15-п, Суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 17 832грн. 64 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з Відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 38, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved