Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до Рачківської сільської ради про визнання права власності н нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. та &#189; частину господарських будівель, а саме: прибудову а, ґанок а1, погріб а під, сарай Б, літню кухню В, сарай в, гараж Г, сарай г, сарай д, огорожу №1, по [ADDRESS] , на яку мав право померлий [INFO] [PERSON] та визнати за ним, право на земельну частку (пай) розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Україна», належну померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0256194 від 12.11.1996 року. Мотивуючи позов тим, що на підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 22.12.2009 року йому належить Ѕ частина житлового будинку за [ADDRESS] загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель, а саме: прибудовою а, ґанком а1, погрібом а під, сараєм Б, літньою кухнею В, сараєм в, гаражем Г, сараєм г, сараєм д, огорожею №1, по [ADDRESS] , що належала [PERSON] , померлій [INFO] . Позивач вказує на те, що проживаючи у даному будинку, з 2009 року він також добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користуюся не лише належною йому Ѕ частиною майна, а й іншою Ѕ частиною даного житлового будинку, на яку мав право [PERSON] , померлий [INFO] . Веде господарство, сплачує комунальні платежі, утримує будинку в належному стані, здійснив газифікацію усього будинку за власні кошти. Окрім того, у власності [PERSON] , померлого [INFO] , знаходиться право на земельну частку (пай) розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Україна», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0256194 від 12.11.1996 року, який знаходиться на моєму зберіганні. 06.10.2009 року рішенням Немирівського районного суду Вінницької області встановлено факт родинних відносин, а саме факт, що він, [PERSON] т а померла [INFO] [PERSON] є онуком та бабусею по родовій лінії батька. Згідно виписок із по господарської книги виконкому Рачківської сільської ради за 1967-1970 роки, 1971-1976 роки, 1977-2001 роки [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті [PERSON] позивач постійно, відкрито та добросовісно користувався усім належним йому майном. Вважає, що має право на майно належне [PERSON] на підставі користування ним тривалий час, за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позов визнає не заперечує проти його задоволення. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25287892 від 11.02.2020, [PERSON] належить Ѕ житлового будинку по вулиці [ADDRESS] , відповідно до довідки № 1197 від 18.11.2019 виданої виконкомом Кіровської сільської ради [PERSON] , постійно проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з січня 2009 року по теперішній час. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися будинком, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, тому суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем. Що стосується вимоги позивача про визнання за ним права власності за набувальною давністю на земельну частку (пай) розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Україна», належну померлому [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0256194 від 12.11.1996 року, суд приходить жо наступних висновків. Згідно абзацу 2 ч. 1ст. 344 ЦК України, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Розділом III Земельного кодексу України врегульовані питання, що стосуються прав на землю. Відповідно до ч. 1ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку,можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0256194, мав право на земельну частку пай розміром 1,65 умовних кадастрових одиниць, яка перебувала в колективній власності КСІІ Україна, с. Кірово Немирівського району Вінницької області. Спеціальною нормою, за якою визнається право за набувальною давністю, є ст. 119 ЗК України, аналіз якої дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України). Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача про передачу у власність земельної ділянки на підставі статті 119 ЗК України. Крім того, позивачем не дотримано умов щодо строку, який застосовується для набувальної давності на земельну ділянку, що обчислюється починаючи з 01 січня 2002 року (дата набрання чинності ЗК України) та має становити не менше 15 років. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. На підставі вище викладеного, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial