Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до КП «Івано-Франківськводоекотехпром» про зобов'язання вчинити дії, стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 3000 грн., стягнення витрат по правовій допомозі, судового збору. У позовній заяві зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований тільки позивач, однак відповідач проводить нарахування за водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2011 року в подвійному об'ємі - 12.6 м.куб. замість 6.3 м.куб. На звернення позивача до відповідача про здійснення перерахунку із врахуванням плати за використання послуг однією особою, враховуючи що в квартирі відсутній лічильник обліку споживання, відповідач належно не реагує. Через відмову в перерахунку створюється штучно заборгованість, надсилаються безперервно повідомлення, погрози на відключення від послуг, що створює позивачу постійне емоційне напруження, негативні емоції, хвилювання через неможливість врегулювати правильність нарахування. Позивач просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості виходячи з норми використання послуг на одну особу. Вказує також, що саме такими діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює в сумі 3000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, зазначив що під час розгляду справи вимога про здійснення перерахунку виконана добровільно, а стосовно моральної шкоди заперечив, вказуючи на те, що відповідач вчиняв дії дозволені йому чинним законодавством. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності,приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно довідки ЖЕО №1 від 13.01.2011р. в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] як одна особа з 14.05.2010 року (а.с.6, 12). Відповідач надає послуги з водопостачання та водовідведення в квартиру позивача, що не заперечується сторонами. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» регулюється порядок надання послуг та нарахування оплати за такі послуги. В квартирі позивача до 21.01.2014 року не було встановлено засіб обліку водопостачання, що підтверджується позивачем та Актом про встановлення лічильника води (а.с.38). На будинку є загально-будинковий водомір. Так, згідно п.11 вищезазначеної постанови КМУ, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. Як слідує з п.17, 20, 21 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Судом встановлено, що граничні середні норми витрат води для розрахунку житлових і комунальних організацій на одну людину в місяць були затверджені органом виконавчої влади області ще в 1999 році та становили 6.3 м.куб (а.с.56, 50), розпорядження облдержадміністрації втратило чинність, однак не затверджено нові норми споживання, а тому використовувались попередні норми, які використовуються і на час розгляду справи в суді, як зазначив представник відповідача. Як доказ щодо врахування відповідачем при розрахунку оплати щомісячно позивачу подвійної норми витрат з визначених 6.3 м.куб., а саме 12.6 м.куб., надано позивачем а саме надіслані рахунки відповідачем (а.с.15-25, 42), при цьому що один раз в лютому 2013 року було вірно відповідачем зазначено 6.3 м.куб. в рахунку за надані послуги (а.с.20). Відповідно до проведених та надісланих рахунків за надані послуги [PERSON], КП «Івано-Франківськводоекотехпром» надсилав попередження про наявну заборгованість (позивач частково оплачував послуги за мінусом подвійного нарахування, як зазначено і в письмових поясненнях позивача), що підтверджується відповідними повідомленнями (а.с.7, 10, 13, 43). Вважаючи дії відповідача щодо нарахування заборгованості за надані послуги неправомірними, позивач 22.01.2013р., 06.08.2013р. звертався до КП «Івано-Франківськводоекотехпром» із проханням провести перерахунок нарахування плати за послуги з врахуванням сплачених ним коштів та наявність реєстрації однієї особи в квартирі (а.с.8-9,) на які отримав відповідь 15.02.2013р. про те, що можливе перерахування плати за послуги за умови встановлення споживачем квартирного лічильника холодної води (а.с.11). Як зазначено п. 29, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік. У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. При цьому п.32 цієї постанови передбачено, що виконавець зобов'язаний: надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця) (підпункт 3); забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку; зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (підпункт 14); проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором (підпункт 16). Актом про встановлення лічильника води (а.с.38) в квартирі позивача було встановлено лічильник, а тому 27.01.2014 року [PERSON] звернувся до КП «Івано-Франківськводоекотехпром» із заявою встановленого зразка з приводу опломбування даного лічильника та його реєстрації (а.с. 39), однак представник відповідача заперечив звернення до нього позивача, та звернув увагу суду на відсутність реєстрації (штампу чи іншої відмітки) на даному зверненні (копії), яка знаходиться в позивача. На звернення позивача 14.02.2014 року, відповідач повідомив що його заява від 16.01.2014 року про опломбування (хоча дата інша зазначена позивачем) не зареєстрована (а.с.41, 46). Однак, відповідач належні дії щодо своєчасного взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирного засобу обліку, не вчинив. Під час розгляду справи відповідач провів перерахунок заборгованості, з врахуванням норми на одну особу за період, зазначений позивачем (а.с.58-59), а тому спір щодо цього на час прийняття рішення відсутній, а позовна вимога позивачем залишена без розгляду. Враховуючи те, що через відмову відповідача в своєчасному перерахунку з врахуванням реєстрації одного споживача послуг в квартирі, позивач підтримуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди з відповідача, звернув увагу суду що саме неправомірними діями відповідача створювалася штучно заборгованість, надсилалися безперервно повідомлення щомісяця позивачу, з погрозами та попередженнями на відключення від послуг водопостачання, що створювало позивачу постійне емоційне напруження, негативні емоції, хвилювання через неможливість врегулювати спір добровільно щодо правильності нарахування без звернення до суду. Позивач просить відшкодувати йому завдану діями відповідача моральну шкоду, яку оцінює в сумі 3000 грн. Щодо цього суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Приймаючи рішення про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує вимоги ст.23 ЦК України, зокрема те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач вправі надсилати попередження про наявну заборгованість споживача в т.ч. щодо припинення надання послуг, оскільки ці дії є правомірними та передбачені чинним законодавством, однак саме нарахування було здійснено невірно, що і підтверджено проведеним добровільно перерахунком такого боргу, та спричиняло емоційне хвилювання позивача як негативний наслідок невірного розрахунку боргу, спонукало до звернень щодо такого перерахування, суд приходить до висновку, що вимога щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 500 грн. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст.23, постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»

Outcome: partial