Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом до суду про відшкодування збитків за договором зберігання. У позові посилається на те, що [PERSON] відповідно до акту прийому-передач №1 від 23.06.2010 року отримав від нього майно на зберігання на загальну суму 3 280 грн., а саме: кросівки - 100 шт. - вартість 1-єї шт. 25 грн., футболки чоловічі - 8 шт. - вартість 1-єї шт. 60 грн., футболки жіночі - 5 шт. - вартість 1-єї шт. 60 грн. Крім того, [PERSON] відповідно до акту-прийому передач №1 від 25.06.2010 року отримав від нього майно на зберігання на загальну суму 2 330 грн., а саме футболки різних видів у кількості: 30 шт. - вартість 1-єї футболки - 23 грн., 35 шт. - вартість 1-єї футболки - 10 грн., 45 шт. - вартість 1-єї футболки - 10 грн., 60 шт. - вартість 1-єї футболки - 14 грн. Вищезазначені акти-прийому передач майна не містять кінцевої дати повернення товару і є безстроковими. Вказує, що на його неодноразові усні вимоги про повернення товару відповідач під різними приводами уникав виконання свого обов'язку, щоразу посилаючись на різні причини. У зв'язку з цим 13.06.2013 року він звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про негайне повернення йому переданого на зберігання майна. Отримавши вимогу про повернення майна, відповідач повідомив, що переданий на зберігання товар він продав і згодом поверне його вартість. Зараз він усвідомлює, що переданого на зберігання майна у відповідача немає і відшкодовувати збитки завдані йому втратою майна відповідач не має наміру. Тому відповідач повинен сплатити йому 5 610 гривень як вартість втраченого майна. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 5 610 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивачка, посилаючись на обставини, зазначені в позові, підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажедавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір зберігання, за яким відповідач [PERSON] 23.06.2010 року взяв на відповідальне зберігання у позивача ФОП [PERSON] майно на загальну суму 3 280 грн., а саме: кросівки - 100 шт. - вартість 1-єї шт. 25 грн., футболки чоловічі - 8 шт. - вартість 1-єї шт. 60 грн., футболки жіночі - 5 шт. - вартість 1-єї шт. 60 грн., а також 25.06.2010 року - майно на загальну суму 2 330 грн., а саме футболки різних видів у кількості: 30 шт. - вартість 1-єї футболки - 23 грн., 35 шт. - вартість 1-єї футболки - 10 грн., 45 шт. - вартість 1-єї футболки - 10 грн., 60 шт. - вартість 1-єї футболки - 14 грн., що підтверджується актами прийому-передач майна. Згідно даного договору відповідач погодився зберігати майно позивача. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст.936 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу зберігання речей. Згідно даного договору строк зберігання не був встановлений. Позивач в усному порядку неодноразово звертався до відповідача про повернення йому майна, а 13.06.2013 року направив йому письмову вимогу про негайне повернення майна переданого на зберігання. Однак на вимогу позивача відповідач в порушення умов договору та ч.2 ст.938, ст.949, ст.953 ЦК України не повернув позивачу відповідну кількість речей, які прийняв на зберігання. Факт отримання відповідачем речей за договором зберігання стверджується актами прийому-передач майна, які згідно ч.1 ст.937 ЦК України підтверджують укладення між позивачем і відповідачем письмового договору зберігання. Загальна вартість переданих на зберігання речей складає 5 610 гривень, що підтверджується вже згаданими актами прийому-передач майна. Згідно ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Згідно ч.1 ст.951 ЦК України збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання по поверненню речей взятих на зберігання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування збитків за договором зберігання є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із необхідністю подання до суду позову 06.05.2014 року ФОП [PERSON] уклав з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги, згідно якої виконавець зобов'язувався підготувати процесуальні документи для звернення з позовом до суду про відшкодування шкоди та представляти замовника в судових інстанціях по даній справі. Ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, а адвокат [PERSON] підготувала та 20.05.2014 року подала до суду позовну заяву ФОП [PERSON] та приймала участь у судовому засіданні 20.06.2014 року. 20.06.2014 року сторони угоди про надання юридичної допомоги підписали акт прийому-передачі виконаних робіт, згідно якого загальний час втрачений на надання правової допомоги складає 3 год. 20 хв.: 1) підготовка позовної заяви - 1 год. 30 хв.; 2) представництво інтересів в суді - 1 год. 50 хв. і відповідно оплату за виконану роботу здійснено в сумі 1 500 грн. Мінімальна заробітна плата в період розгляду справи становила 1218 грн., а відповідно 40 відсотків від цієї суми відповідають 487,20 грн. Отже, відповідно до ст.1 вищезазначеної Закону підлягає стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 1 500 грн. понесених витрат по справі на правову допомогу. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст.936-955 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved