Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

23.10.2020 [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів мотивуючи тим, що в нього на утриманні перебуває ще двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яким він на підставі своєї особистої заяви за місцем роботи сплачує аліменти. Зазначив, що додатково утримує сина [PERSON] , а дочці [PERSON] надає допомогу в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду. Вказав, що відповідач працює, перебуває у іншому шлюбі, що свідчить про покращення її матеріального та сімейного стану, і на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів. В подальшому, в поданій суду заяві про зміну позовних вимог від 08.07.2021, позивач вказав, що відповідно до рішень Тисменицького районного суду у справі №344/17662/20 від 22.02.2021, що залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.04.2021, та справі №344/17655/20 від 29.06.2021, ухвалено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки доходу на дітей [PERSON] та [PERSON] , і 1/20 аліментів на утримання матері дітей. Дані обставини, на його думку, свідчать про погіршення майнового стану та є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того вказав, що оскільки він як батько дітей має рівні права та обов`язки щодо усіх своїх дітей, а відповідно до вищевказаного рішення, враховуючи його стабільно високу заробітну плату на утримання однієї дитини достатньо 1/8 частки від доходів, то просив позов задовольнити. Відповідач скористалась правом на подання відзиву на позов, в якому зазначила, що позов не визнає повністю. Звернула увагу суду, що оскільки розмір прожиткового мінімуму для дітей віком 2 і 3 роки (вік [PERSON] та [PERSON] ) є відмінним від розміру прожиткового віку для дитини 13 років (вік [PERSON] ), відтак твердження позивача щодо достатності аліментів в розмірі 1/8 всіх його доходів для задоволення потреб їх спільної дитини є помилковим. Крім того вказала, що матеріальний стан позивача не погіршився, так як [PERSON] протягом останніх двох років здійснив чотири закордонні поїздки, його заробітна плата збільшилась на 47,74% у порівнянні з 2019 роком, та ним у 2020 і 2021 році придбано цінне рухоме майно. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.10.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів передано до Івано-Франківського апеляційного суду для визначення підсудності. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.10.2020 визначено підсудність даної цивільної справи та направлено Тисменицькому районному суду Івано-Франківської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №344/14279/20 передано судді Струтинському Р.Р. 02.11.2020. Ухвалою судді від 09.11.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 16.12.2020. Ухвалою суду від 16.12.2020 задоволено клопотання відповідача та витребувано докази. Ухвалою суду від 29.04.2021 за клопотанням відповідача повторно витребувано докази. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2021 задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді Струтинського Р.Р. по даній справі. Після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01.07.2021 справу передано судді Гриньків Д.В. Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Гриньків Д.В. від 06.07.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 16.07.2021 о 10:30 год. Ухвалою суду від 16.07.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог та надано відповідачу 10-денний строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився. 15.07.2021 подав заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Вказала, що підстав для зміни раніше визначеного рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2018, розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , немає. Пояснила, що витрати на утримання спільної із позивачем дитини становлять в середньому 10 000 грн в місяць, перед початком навчального року збільшуються, оскільки слід забезпечити дочку всім необхідним для школи. Вказала, що всі кошти, які залишаються невикористаними, в подальшому перераховуються нею на юніорську карту дочки для забезпечення їй можливості отримання вищої освіти. Вислухавши відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони є батьками двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2016 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх доходів позивача (а.с.7-9). Після досягненням сином [PERSON] повноліття, [PERSON] звернулась до суду із позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] з 1/6 частки від доходу позивача до 1/4. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.10.2018 за №344/6151/18, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.12.2018, позов задоволено (а.с.10-20). В подальшому, відповідно до рішень Тисменицького районного суду у справі №344/17662/20 від 22.02.2021, що залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.04.2021, та №344/17655/20 від 29.06.2021, ухвалено стягувати з позивача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки доходу на дітей [PERSON] та [PERSON] , і 1/20 частки доходу на утримання матері дітей (а.с. 139-155). Відповідно до відомостей, наданих ТУ ДСА в Івано-Франківській області, загальний дохід позивача у 2019 році становив 476 077,87 грн (з урахуванням всіх відрахувань отримав 276 271,2 грн), у 2020 році - 997 220,05 грн (з урахуванням всіх відрахувань отримав 419 528,93 грн) (а.с. 74-76). Крім того, відповідно до встановлених судом у рішенні №344/17655/20 обставин, дохід позивача з січня по травень 2021 року становив 435 417,48 грн (з урахуванням всіх відрахувань отримав 223 793,09 грн) (а.с. 183). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Нормою ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Отже, за змістом статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, вищевказаною нормою передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому положення ст.192 СК України не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі за № 691/926/20 від 21.07.2021. Судом встановлено, що сімейний стан позивача - платника аліментів змінився. Надаючи оцінку зміні матеріального становища позивача, суд враховує, що відповідно до відомостей, наданих ТУ ДСА в Івано-Франківській області, загальний дохід відповідача у 2019 році становив 476 077,87 грн, з урахуванням всіх відрахувань (ПДФО, військовий збір та стягнень за виконавчим листом) отримав 276 271,2 грн, у 2020 році - 997 220,05 грн, з урахуванням всіх відрахувань (ПДФО, військовий збір та стягнень за виконавчим листом і особистою заявою про добровільну сплату коштів на утримання дітей в період з лютого по грудень 2020) отримав 419 528,93 грн. Крім того, відповідно до встановлених судом у рішенні №344/17655/20 обставин дохід позивача з січня по травень 2021 року становив 435 417,48 грн, (з урахуванням всіх відрахувань отримав 223 793,09 грн). Суд враховує, що рішенням Тисменицького районного суду від 22.02.2021 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 17.12.2020, до досягнення дітьми повноліття. Одночасно суд приймає до уваги, що в подальшому, рішенням Тисменицького районного суду від 29.06.2021 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1/20 частки від усіх його доходів, починаючи з 17.12.2020 року до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Крім того, суд зазначає, що зміна заробітної плати пропорційно до збільшення мінімальної заробітної плати є очікуваним та прогнозованим, а відтак не може свідчити про покращення матеріального становища, а виключно надає можливість особі забезпечувати свої потреби на раніше встановленому рівні. Враховуючи те, що заробітна плата позивача за підрахунками відповідача у 2020 році збільшилась на 47,74 % порівняно із 2019 роком, та за підрахунками суду на 4,5 % у 2021 році порівняно із 2020 роком, тобто у загальному на 52,24 %, однак мінімальна заробітна плата за період з 01.01.2019 року (4173 грн) до 01.01.2021 року (6000 грн), збільшилася на 30%, з позивача окрім аліментів на дочку [PERSON] розпочато стягнення аліментів на дочок [PERSON] та [PERSON] в розмірі ј (25%) всіх його доходів та матеріальну допомогу на утримання [PERSON] у розмірі 1/20 (5%) частки від усіх його доходів, то матеріальне становище позивача погіршилось. Разом з тим, на переконання суду, 4 закордонні поїздки позивача протягом 2019-2021 років та придбання рухомого майна протягом цього ж періоду підтверджує високий рівень доходу [PERSON] , але не може свідчити про покращення майнового стану, оскільки в суду відсутня інформація про кількість поїздок та фактів придбання чи відчуження транспортних засобів за попередні періоди. Дані обставини позбавляють суд можливості порівняти інформацію та зробити висновок про покращення майнового стану. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць становить для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня - 2 395 гривня, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Одночасно суд враховує, що в судовому засіданні відповідачкою зазначений приблизний розмір щомісячних витрат на дитину, який становить 10 000 грн. Звичайно, що суд звертає увагу і на те, що даний розмір може періодично змінюватись як в сторону збільшення (наприклад, перед початком навчального року) так і в сторону зменшення (наприклад, у літній період). Проте, відповідачкою всупереч положень частини 1 статті 81 ЦПК України не надано суду доказів її матеріального становища та наявності інших обставин, встановлених статтею 192 Сімейного кодексу України, які б підтверджували, що розмір аліментів, який просить позивач зменшити до 1/8 частки, з урахуванням її доходів не буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку їхньої дитини. Як ствердила відповідачка, на даний час вона працює і отримує заробітну плату у мінімальному розмірі, однак підтверджуючих документів не надано. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, який необхідно стягувати з позивача на користь відповідача, суд враховує: матеріальне становище платника аліментів (п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме, що позивач отримує стабільно високу заробітну плату, а також те, що відповідач отримує стабільний дохід; наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України), а саме сплата позивачем аліментів на утримання дітей у розмірі ј його доходів; інші обставини, а саме стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання матері дітей у розмірі 1/20 частки доходів. Крім того, суд враховує правовий висновок ВС, висловлений у постанові за № 691/926/20 від 21.07.2021, відповідно до якого діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Таким чином, взявши до уваги вищевикладені обставини, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи заробітну плату позивача на час вирішення спірних правовідносин (в середньому по 87 083,45 грн), розмір аліментів, що сплачується на інших дітей та принцип рівності витрат на кожну дитину, суд дійшов висновку, що виходячи із віку дочки [PERSON] (13 років) 1/6 частки заробітку позивача є достатньою для належного утримання дитини. Одночасно суд зазначає, що визначення розміру аліментів у меншому розмірі з врахуванням віку дитини [PERSON] буде свідчити про порушення принципу рівності витрат на кожну дитину, порівняно із дітьми [PERSON] та [PERSON] (2 і 3 роки), так як різниця у прожитковому мінімумі на вищевказаних дітей становить 20 %. Суд зазначає, що розмір аліментів у вищевказаному розмірі становитиме у грошовому еквіваленті в середньому 11 700 грн, ((87 083,45 грн - 19,5% ПДФО і військовий збір) : 6 = 11 684 грн), що більш ніж у чотири з половиною разів перевищує прожитковий мінімум для дитини зазначеного віку. Вказаний розмір, на думку суду, відповідатиме вимогам закону в частині необхідності та достатності розміру аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України). Крім того, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч змісту вищевказаної норми, відповідачем суду не було надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення з позивача аліментів у більшому розмірі. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач у випадку наявності додаткових витрат на утримання дитини, які в силу вимог ст. 180-182 СК України не підлягають покриттю шляхом стягнення аліментів з позивача, у разі їх обґрунтованості та необхідності і у разі відмови батька дитини брати добровільну участь у їх покритті можуть бути стягнуті в порядку, визначеному ст. 185 СК України. Усі інші пояснення позивача та відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. За таких обставин, позов слід задовольнити частково. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів в зменшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial