Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г., вони є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , та їм належить кожному по 1/2 частині вказаного домоволодіння. Відповідно до домової книги у вказаному будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , який з 1993 року не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в його утриманні. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ДН №052463 від 22.06.2020 року, у судове засідання не з`явилися, надали відповідні заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 05.10.2020 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тричі не з`являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г. за реєстраційним №1-1123, [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , кожному належить по 1/2 частині вказаного домоволодіння, що також підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1740164 від 16.10.2003 року та 31740280 від 16.10.2003 року. Як вбачається з копії домової книги вказаного домоволодіння та інформаційної довідки Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №017-99.02-03196 від 21.17.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.09.1991 року по теперішній час. Відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , але з 1993 року у будинку не проживає, що підтверджується актом №406 від 17.06.2020 року, складеним головою та квартальною КСН «Мирний». Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є, відповідно, сусідом та знайомою позивачів, та підтвердили, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не мешкає більше 10 років, його особисті речі у будинку відсутні. Вказане також підтвердила свідок [PERSON] , яка працює поштаркою та обслуговує адресу позивачів. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідач є членом родини позивача (племінник), з 1993 року у будинку не проживає, його особисті речі в ньому відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved