Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

24.06.2015\~ року\~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції, з наступними вимогами: поновити її на роботі на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 р. цеху теплової автоматики та вимірювань; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.05.2015 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 24.06.2015 року автоматизованою системою документообігу для розгляду зазначеного позову визначену суддю Овдієнка В.В. Крім того, 29.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Центренерго в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської теплової електричної станції з наступними вимогами: визнати недійсним наказ №106-к від 23.02.2015 року про переукладання безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір; визнати недійсним наказ №380/к від 29.05.2015 року про припинення трудового договору; поновити її на роботі на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 р. цеху теплової автоматики та вимірювань. 29.09.2015 року автоматизованою системою документообігу для розгляду зазначеного позову визначену суддю Бережну Н.М. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області (головуючий суддя Бережна Н.М.) від 13.10.2015 року зазначені позовні заяви були об'єднані в одне провадження та передані в провадження судді Овдієнка В.В. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 19.08.1992 року вона працювала на Зміївській тепловій електричній станції, що є відокремленим підрозділом ПАТ "Центренерго", останні роки на посаді електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин 6 р. цеху теплової автоматики та вимірювань. У лютому місяці 2015 року нею, під тиском нібито неминучого скорочення працівників, без зазначення підстав, було написано заяву про переукладення раніше укладеного з нею безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір. Ця заява не відображала її дійсного волевиявлення, була написана під тиском, безпідставно та фактично порушує її права як працівника. Враховуючи тривалий час її праці на Зміївській ТЕС - 23 роки, у неї не було та не має зацікавленості у встановленні трудових відносин на певний строк. Крім того, це фактично позбавило її заробітної плати та можливості отримання компенсації у разі дійсного скорочення працівників. У зв'язку із цим заява про переукладення з нею безстрокового договору на строковий трудовий договір була написана нею вимушено, під тиском та всупереч її інтересам. Про це вона письмово повідомила керівництво Зміївської ТЕС заявою від 20.05.2015 року, якою вона відкликала написану нею заяву про переукладення раніше укладеного з нею безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір, а також повідомила, що вона продовжує свою трудову діяльність на Зміївській ТЕС, згідно укладеного з нею безстрокового трудового договору. Проте, жодної відповіді на її заяву вона не отримала. Навпаки, листом №05/64-2775 від 29.05.2015 року її було повідомлено про звільнення згідно наказу №380/к від 29.05.2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору п. 2 ст. 36 КЗпП України та запропоновано отримати трудову книжку. Вважала своє звільнення незаконним, наказ №106-к від 23.02.2015 року про переукладення з нею безстрокового трудового договору та №380/к від 29.05.2015 року про припинення з нею трудового договору незаконними, безпідставними та такими, що мають бути визнанні недійсними. У відповідача та у неї не було та не має жодної необхідності переукладати безстроковий трудовий договір з нею на строковий трудовий договір, а також не було обставин, що робили неможливим продовження трудового договору з нею на невизначений строк. Незаконним звільненням відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки її фактично ввели в оману та ошукали. Крім того, викликає хвилювання і той факт, що враховуючи складну ситуацію в Україні, вона не може знайти собі іншу роботу. Таким чином, згідно положень чинного законодавства України відповідач зобов'язаний поновити її на роботі та виплатити їй заробітну плату за весь час вимушеного прогулу починаючи з 29.05.2015 року, а також відшкодувати їй завдану незаконним звільненням моральну шкоду, яку вона оцінила в 5000 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав зазначені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, під час судового розгляду представник позивача уточнив вимогу щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу і просив стягнути середній заробіток за п'ять місяців, що складає 36641 грн. Представник відповідача ПАТ Центренерго в особі відокремленого структурного підрозділу Зміївської ТЕС [PERSON] позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, мотивуючи наступним: 19.02.2015 року [PERSON] власноруч написала заяву про переукладання безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 23.02.2015 року по 29.05.2015 року, тим самим виявила свою волю на укладення строкового трудового договору. У цей же час вона виразила і волю на припинення такого трудового договору з 29.05.2015 року. Висловлювання позивачки у своїй позовній заяві про те, що заява на переукладання безстрокового договору написана під тиском, не може бути підставою для визнання трудового договору недійсним, оскільки поняття примусу в цивільних відносинах не тягне правових наслідків, такі дії є ознакою складу злочину і повинні бути доведені у встановленому порядку. 23.02.2015 року, на підставі заяви позивачки, Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» було видано наказ №106-к про переукладення трудового договору зі [PERSON] з 23.02.2015 року по 29.05.2015 року. З даним наказом позивачка ознайомлена під розпис і, підписавши його, вона засвідчила свою згоду з його умовами, згідно яких підставою для розірвання строкового договору є закінчення строку його дії. Оскільки термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін, вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін, при цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії, то строковий трудовий договір від 23.02.2015 року укладено між позивачкою та відповідачем з погодженням терміну договору правомірно. Відповідач не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України, з урахуванням того що [PERSON] особисто вказала термін до 29.05.2015 року. 03.03.2015 року позивачка написала заяву, якою підтвердила свій намір про припинення з нею трудових відносин 29.05.2015 року. 29.05.2015 року Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» наказом №380/к, [PERSON] було звільнено у звязку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава звільнення наказ № 106-к від 23.02.2015 року. За загальним правилом, заява та наказ про звільнення є достатніми документами для оформлення припинення трудових відносин з працівником. Аналіз наведених норм права у порівнянні з обставинами справи дає підстави стверджувати, що хоча позивачка спочатку і була прийнята на роботу з укладанням звичайного трудового договору на невизначений строк, однак в подальшому, на законній підставі, з її власної ініціативи, безстроковий договір було переукладено на строковий, при цьому роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору 29.05.2015 року - тому вважала, що [PERSON] було звільнено в останній день дії строкового договору правомірно. Стосовно заяви позивача від 20.05.2015 року про відкликання заяв про звільнення зазначила, що КЗпП України з приводу відкликання заяви про звільнення висловлюється лаконічно. Така можливість закріплена у судовій практиці. Так, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року вказує на відкликання працівником своєї заяви при звільненні за власним бажанням (двотижневий строк). П. 8 даної Постанови наголосив, що при припиненні трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України можливе лише при взаємній згоді про це роботодавця і працівника. таким чином, діючим законодавством не передбачено відкликання працівником заяви про переукладення безстрокового договору на строковий договір, а тому [PERSON] безпідставно відкликала свої заяви про звільнення. Окрім вищевикладеного, документів на підтвердження виконання [PERSON] трудових обовязків після 29.05.2015 року вона не надала, отже докази продовження позивачкою трудових відносин після 29.05.2015 року відсутні. Твердження позивачки, що власник не вправі був переводити її на строковий договір враховуючи характер її роботи, є помилковим, оскільки обґрунтування цього твердження нею висмикнуто з п. 2 ст. 23 КЗпП України, хоча цей же п. 2 ст. 23 КЗпП України, як і абзац 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 року передбачають іншою умовою, яка дає право укладати трудовий договір на визначений строк, або врахування бажання працівника, що і було зроблено в даному випадку. На підставі наведеного вважала, що заявлені позивачем вимоги про поновлення її на роботі не підлягають задоволенню. 29.05.2015 року [PERSON] в день звільнення була відсутня на робочому місці, в звязку з чим в цей же день за вих. №05/64-2775 Зміївською ТЕС ПАТ «Центренерго» їй було надіслано поштове повідомлення з вказівкою про необхідність отримати у відділі кадрів трудову книжку та надіслано копію наказу про звільнення №380-к від 29.05.2015 року. Вказану кореспонденцію позивачка отримала 06.06.2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням. Внаслідок чого трудова книжка була отримана позивачкою особисто лише 24.06.2015 року, що вбачається з Книги обліку руху трудових книжок і вкладок до них. 29.05.2015 року [PERSON] від підприємства були перераховані всі суми, що належали їй на день звільнення. Таким чином, відсутня вина відповідача у несвоєчасному отриманні позивачкою трудової книжки, оскільки Зміївська ТЕС діяла відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; відсутній обовязок відповідача щодо виплати середнього заробітку, оскільки не було затримки розрахунку при звільненні, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди вважала необхідним враховувати, що підставою для прийняття оскарженого до суду наказу був наказ про переукладення трудового договору, виданий на підставі особистої заяви [PERSON], отже відсутнє порушення забезпечених державою гарантій дотримання трудових прав позивачки. Далі, позивачка було ознайомленою з наказом про переукладення трудового договору 23.02.2015 року та наказом про припинення трудового договору (контракту) від 29.05.2015 року, копію наказу вона отримала, що не є порушенням трудових прав позивачки. При виплаті позивачці заробітної плати відповідачем не порушувались норми чинного законодавства, а отже не були порушені законні права позивачки. З урахуванням викладеного, [PERSON] не надала доказів, що їй була спричинена моральна шкода, відсутні обєктивні дані про наявність у неї фізичних і душевних страждань та не доведено відповідними належними та допустимими доказами обсяги цих страждань, а тому вважала, що позов і в цій частині є недоведеним і не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відомостями, що містяться у трудовій книжці [PERSON], підтверджується, що 19.08.1992 [PERSON], на підставі розпорядження №83-к від 18.08.1992 року прийнята в цех автоматики і теплових вимірювань Зміївської ДРЕС "Харківенерго" електромеханіком по ремонту і обслуговуванню лічильно-обчислюваних машин четвертого розряду (запис №9); розпорядженням №105-к від 19.11.1993 року [PERSON] 01.09.1993 року присвоєно п'ятий розряд електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислюваних машин (запис №10); у зв'язку з реструктуризацією галузі і реорганізацією виробничого енергетичного об'єднання Харківенерго іменувати Зміївську ДРЕС ВЕО "Харківенерго" Зміївська [PERSON] "Центренерго". Наказ МЕ України №174 від 31.08.1995 року (запис №11); на підставі наказів по ДАЕК "Центренерго" №11 від 17.03.1998 року та №51 від 12.10.1998 року Зміївська [PERSON] "Центренерго" перейменована в Зміївську теплову електричну станцію ВАТ "ДЕК "Центренерго", скорочено - Зміївська ТЕС ВАТ "Центренерго". наказ по Зміївській ТЕС №110 від 09.12.1998 року (запис №12); розпорядженням №143-к від 30.09.2000 року року [PERSON] 01.10.2000 року присвоєно шостий розряд електромеханіка (запис №13); згідно наказу №384 від 25.10.2002 року з 01.11.2002 року у зв'язку зі зміною організаційної структури Зміївської ТЕС перейменовано ЦАТІ в цех теплової автоматики та вимірювань (запис №14); на підставі наказу по ПАТ "Центренерго" від 11.05.2012 року №85 ВАТ "ДЕК "Центренерго" перейменовано на ПАТ "Центренерго". підстава: наказ по Зміївській ТЕС від 22.04.2011 року №154 (запис №15); на підставі наказу №380/к від 29.05.2015 року [PERSON] звільнена 29.05.2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України (запис №16). (т. 1 а. с. 46-49). 19.02.2015 року від [PERSON] прийнята заява на ім'я директора Зміївської ТЕС, в якій вона просила переукласти безстроковий трудовий договір з 23.02.2015 року до 29.05.2015 року за тією ж професією з окладом згідно штатного розкладу. (т. 1 а. с. 19). 23.02.2015 року директором Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" був виданий наказ №106-к про переукладання трудового договору, пунктом 75 якого передбачено переукладання з [PERSON], електромеханіком з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань (Т/№3635), безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір з 23 лютого 2015 року по 29 травня 2015 року електромеханіком з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань з окладом 4522 грн. в місяць. Робоче місце №731. Підстава: заява [PERSON] З даним наказом [PERSON] ознайомлена 03.03.2015 року, що підтверджується її підписом про ознайомлення з наказом (т. 1 а. с. 20, т. 2 а. с. 4, 20-22). Того ж числа, 03.03.2015 року, від [PERSON] була прийнята заява на ім'я директора Зміївської ТЕС, в якій вона просила звільнити її за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком 29.05.2015 року. (т. 1 а. с. 21). 20.05.2015 року від [PERSON] була прийнята заява на ім'я директора Зміївської ТЕС, в якій вона зазначила, що у лютому та березні 2015 року під тиском нібито неминучого скорочення працівників та неможливості продовжити трудову діяльність на Зміївській ТЕС, було подано заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням та заяву про переукладання раніше укладеного з нею безстрокового трудового договору на строковий трудовий договір. Приймаючи до уваги, що ці заяви не відображали її дійсного волевиявлення, були написані безпідставно та фактично порушують її права як працівника, відкликала раніше подані заяви та просила вважати ці заяви недійсними, а також повідомила, що продовжує свою трудову діяльність на Зміївській ТЕС згідно укладеного з нею безстрокового трудового договору. (т. 1 а. с. 6). Представник відповідача [PERSON] пояснила, що на зазначені вище заяви [PERSON] від 03.03.2015 року та 20.05.2015 року керівництвом Зміївської ТЕС будь-яких відповідей не надавалося. Водночас, директором Зміївської ТЕС 29.05.2015 року був виданий наказ №380/к, яким [PERSON], електромеханік з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин 6 розряду цеху теплової автоматики та вимірювань Зміївської ТЕС у зв'язку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Підстава для звільнення: наказ №106-к від 23.02.2015 року. (т. 1 а. с. 4, 22, т. 2 а. с. 6, 23). Згідно листка непрацездатності АГР №175405 [PERSON] була відсутня на роботі з 27.05.2015 року по 02.06.2015 року у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. (т. 1 а. с. 67). Згідно запису №7841 в Книзі обліку руху трудових книжок і вкладок до них, [PERSON] отримала трудову книжку 24.06.2015 року. (т. 1 а. с. 25, 26). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 32 КЗпП України закріплено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в якості підстави припинення трудового договору є: 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ч. 1 ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У відповідністю з ч. ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 48 КЗпП України до трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. В абзаці 2 п. 2.2 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч. ч. 1, 2 7 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 cт. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванні підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оспорений в суді позивачкою п. 75 наказу відповідача №106-к від 23.02.2015 року щодо переукладання безстрокового трудового договору зі [PERSON] на строковий трудовий договір не відповідає вимогам ст. ст. 21, 23, 24, 32 КЗпП України з наступних підстав: зазначеним наказом не передбачено припинення безстрокового трудового договору та укладання нового строкового трудового договору; відсутні докази того, що укладання строкового трудового договору обумовлене тим, що трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами; відсутні докази того, що [PERSON] була допущена до роботи на підставі строкового трудового договору після повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; відсутні докази того, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відбулася така зміна істотних умов праці, за яких стало неможливим продовження роботи позивачки за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою за безстроковим трудовим договором, а також, що про зміну істотних умов праці працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. За умови припинення з позивачкою безстрокового трудового договору та укладання строкового трудового договору, згідно абзацу 2 п. 2.2 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, відповідні відомості належало внести до трудової книжки [PERSON] Крім того, фактом прийняття заяв [PERSON] від 03.03.2015 року про звільнення та від 20.05.2015 року про відкликання заяв про переукладання трудового договору та про звільнення, які не були розглянуті в установленому законом порядку, відповідачем створено обставини правової невизначеності у правовідносинах між сторонами, за яких позивачці не було надано відповіді по суті поданих нею заяв, внаслідок чого остання не мала достовірних відомостей про умови її трудового договору. Оскільки п. 75 наказу відповідача №106-к від 23.02.2015 року щодо переукладання безстрокового трудового договору зі [PERSON] на строковий трудовий договір не відповідає вимогам ст. ст. 21, 23, 24, 32 КЗпП України і підлягає визнанню незаконним і скасуванню, є незаконним і підлягає скасуванню також і наказ про №380/к від 29.05.2015 року про звільнення [PERSON] за закінченням строку трудового договору. Таким чином, оскільки звільнення позивачки було здійснено без законної підстави вона повинна бути поновлена на попередній роботі судом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з винесенням рішення про поновлення на роботі належить прийняти рішення про виплату позивачці середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з розміру середнього заробітку позивачки - 7328,20 грн., що підтверджується довідкою Зміївської ТЕС від 05.08.2015 року (т. 1 а. с. 37) та заявленої вимоги про стягнення середнього заробітку за п'ять місяців, в межах заявленого позову зазначена вимога підлягає задоволенню у повному обсязі на суму 36641 грн. Оскільки незаконне звільнення позивачки [PERSON] призвело до її моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є співмірною з порушенням її законних трудових прав, відповідає вимогам розумності та справедливості, і підлягає задоволенню у повному обсязі. Безпідставними є доводи представника відповідача щодо порушення позивачкою строків звернення до суду, передбачених ст. 233 КЗпП України, оскільки первісний позов подано 24.06.2015 року - в день отримання трудової книжки. За таких обставин позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки 487 грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а також судовий збір на користь держави в розмірі 416 грн. 41 коп. Рішення про поновлення на роботі та в частинні стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved