Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

27 серпня 2019 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»/позивач/Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 02.07.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кедитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача на Заяві. В зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11731,99 грн., згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. Представник позивача Чепіга Д.О. згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримав, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечив. Відповідач [PERSON] , у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 05 листопада 2019 року строк, відзив на позовну заяву не подала. Тому, відповідно до ст.280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Враховуючи, що відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 липня 2007 року [PERSON] підписала анкету-заяву, за змістом якої відповідач визнала, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому [PERSON] в анкеті-заяві засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua) та погоджується з ними, а також зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Зазначені обставини підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 02 липня 2007 року. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтувало свій позов тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обстави АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 02 липня 2007 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; розрахунок заборгованості за договором від 02 липня 2007 року. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що надана позивачем на підтвердження позовних вимог і з якою особисто ознайомилася відповідач, засвідчивши власним підписом, визначає, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] допустила заборгованість перед банком, розмір якої станом на 17 липня 2019 року складає 11731,99 грн., з яких заборгованість за кредитом 2605,60 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 7329,63 грн., заборгованість за пенею та комісією 1000 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 546,76 грн. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу (тіла кредиту), відсотків за користування кредитом та пені підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, зокрема 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 546,76 грн. штрафу (процентна складова), то в цій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами, які визначені в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також в той же час, згідно умов цієї ж довідки, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 347/1910/15-ц. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми штрафу (фіксованої частини та процентної складової). Враховуючи вищевикладене, із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 2605,60 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 7329,63 грн. та заборгованість за пенею та комісією в сумі 1000 грн. (всього 10935,23грн.), а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1790,37 грн. (10935,23 грн. (розмір задоволеного позову) х 1921 грн. (розмір сплаченого позивачем судового збору) : 11731,99 грн. (сума пред`явленого позову)). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial