Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою і просить суд розірвати трудовий договір укладений між ним та відповідачем на невизначений строк від 16.08.2013 року, відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогул без поважної причини. Обгрунтовує позов тим, що відповідач починаючи з 30.08.2013 року не виходить на своє робоче місце водія без поважних причин. На неодноразові повідомлення про необхідність з'явитись в центр зайнятості, щоб розірвати договір не з'являється. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Представник третьої особи Павлоградського міськрайонного центру зайнятості в судове засідання також не з'явився з невідомих суду причин. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що: Між позивачем, який являється ФОП (а.с.3), та відповідачем було укладено 16.08.2013 року безстроковий трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно якого відповідач мав працювати водієм автобуса. Даний договір було зареєстровано цього дня Павлоградським міськрайонним центром зайнятості під номером 04901300750 (а.с.6). 20.09.2013 року було складено Акт про відсутність на робочому місці відповідача починаючи з 30.08.2013 року (а.с.7). Позивач повідомляв відповідача про необхідність з'явитись на 03.12.2013 року, 20.12.2013 року, 25.03.2014 року в центр зайнятості для розірвання трудового договору (а.с.8,9,10), але відповідач не з'явився. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до положень Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою та Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 року за №260, а також Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.1993 року 358, провести дії по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише в разі звернення обох сторін трудових відносин (фізичної особи і працівника) з належним їм документами по центру зайнятості, а у разі виникнення трудового спору між сторонами трудових стосунків - фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін в центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації в державній службі зайнятості є рішення суду про припинення дії договору, яке набрало чинності. У відповідності до п.17 Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, розірвання трудового договору повинно бути підтверджено підписами обох сторін трудових відносин в усіх примірниках трудового договору. Таким чином, записи фізичної особи - роботодавця про підстави припинення трудового договору, а також підписи її та найманого працівника повинні стояти на трьох примірниках трудового договору. В разі відсутності в центрі зайнятості однієї зі сторін трудового договору додержатись порядку зняття з реєстрації трудового договору укладеного між фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником без присутності однієї з цих сторін неможливо. При цьому, згідно п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу робітника (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 36 КЗпП України, розірвання трудового договору на підставі ст.40 цього Кодексу є підставою припинення трудового договору. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки іншого шляху розірвати вказаний трудовий договір та зняти його з реєстрації в центрі зайнятості у позивача немає, то в даному випадку його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас у відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути і 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved