Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

28.05.2019 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , у якому просять позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, зняти з реєстрації в квартирі [ADDRESS] , здійснити його виселення без надання іншого житлового приміщення та покласти на [PERSON] зобов`язання по відшкодуванню судового збору в розмірі 1536,80 грн. В обґрунтування позову зазначили, що є співвласниками квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований та проживає колишній чоловік позивач [PERSON] . Після розірвання шлюбу 30.06.2010, відповідач продовжує проживати у спірній квартирі та усіма шляхами унеможливлює співжиття у спірній квартирі й створює жахливі умови для спільного проживання, чинить перешкоди у користуванні квартирою. Позивачі звертались до органів внутрішніх справ, щодо протиправної поведінки [PERSON] з проханням здійснення впливу на нього та про допомогу. 17.04.2019 до ЄРДР внесено відомості за фактом спричинення відповідачем позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень. Оскільки між сторонами склались тривалі неприязні стосунки, в позасудовому порядку вирішити дану ситуацію неможливо, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 22.07.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.19). Від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити (а.с.34,35). Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про дату та місце судового розгляду, повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 30.07.2019 (а.с.20,30,31). Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної, спільної (сумісної) власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , посвідченого 25.01.1999 відділом приватизації державного житлового фонду (а.с.4). У вказаній квартирі мешкає та зареєстрований відповідач [PERSON] , який вселився в спірну квартиру як член сім`ї співвласника - чоловік позивача [PERSON] 30 червня 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Однак, відповідач після розірвання шлюбу продовжує проживати у спірній квартирі. Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, судом встановлено, що позивачі є власниками спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст.406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі №243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Щодо позовних вимог про виселення відповідача з житлового приміщення, то відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Так, згідно зі ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих проводиться без надання іншого жилого приміщення. За заявами [PERSON] від 16.04.2019 та 24.04.2019 Житомирським відділом поліції ГУНП в Житомирській області 17.04.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом спричинення відповідачем позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень (а.с.5,зворот). Оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а відповідач, будучи колишнім членом сім`ї власника квартири, своєю негативною поведінкою та ставленням до власника приміщення робить неможливим спільне їх проживання, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням та його виселення підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, підстав для задоволення позову в частині зняття з обліку відповідача не має, оскільки дане питання вирішується на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення особи, що відповідає практиці Верховного суду (Постанова від28.012019 у справі №521/10548/16-ц, провадження №61-36095св18). Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 1536,80 грн., які задоволені судом, то на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial