Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

що 06.03.2016 о 17:50 год. у м. Калуші на нерегульованому перехресті по пр. Лесі Українки сталося ДТП за участю трьох транспортних засобів якими керували: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.11.2016 [PERSON] визнано винним за ст. 122 ч. 2 КУпАП, а провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.01.2017 [PERSON] визнано винним за ст. 122 ч. 1 КУпАП, а провадження у справі закрито за ст. 38 КУпАП. Внаслідок вчиненої ДТП автомобілю позивача було завдано механічне ушкодження. Згідно акту виконаних робіт від 15.03.2017, вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача «Тойота Авенсіс» становить 149464,00грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно полісу № АЕ/6921872 від 29.12.2015 із сумою франшизи 0 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ СК «Альфа страхування», згідно полісу № АІ/7036639 від 08.05.2015 із сумою франшизи 0 грн. Крім того, діями [PERSON] та [PERSON] завдано позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у звязку з отриманням тілесних ушкоджень, переживанням за життя та здоровя дітей і чоловіка, які у момент ДТП знаходились у автомобілі, також відсутністю можливості використовувати автомобіль у робочих цілях та потребах сімї під час ремонту і також після ремонту автомобіль суттєво втратив свою вартість. Просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» 50000,00 грн. страхового відшкодування, стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно 49464,00 грн. матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу «Тойота Авенсіс», д.н.з. [NUMBER], 40000,00 грн. моральної шкоди, та судові витрати. \~ \~ \~ \~Від відповідача [PERSON] подано заперечення на позов, в якому вважає позовні вимоги щодо нього необґрунтованими, оскільки ним не було створено перешкоди для руху чи небезпеки для руху, так як він перетинав перпендикулярно проїзну частину головної дороги. Тому, водій [PERSON] повинен був зменшити швидкість руху, при цьому не змінюючи смуги руху, а не застосовувати маневрування, як того вимагають Правила дорожнього руху. Також, відсутність у його діях, як створення перешкоди так і небезпеки для руху прямо встановлена постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.11.2016. Відсутнє будь-яке контактування його автомобіля з автомобілем під керуванням [PERSON], що заперечує посилання позивача на те, що у результаті взаємодії цих транспортних засобів було заподіяно пошкодження автомобілю позивача. Отже вважає, що у його діях жодної вини немає у вчиненні ДТП, внаслідок якої спричинено ушкодження автомобіля позивача, тому він не може нести будь-якої відповідальності за завдану шкоду водієм іншого транспортного засобу [PERSON], який має відшкодовувати дану шкоду. Також, вважає моральну шкоду значно завищеною і такою, що не відповідає ступеню фізичних та душевних страждань позивача, тому вона не підлягає відшкодуванню. Просить у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо нього відмовити у повному обсязі (а.с. 37-39). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] не зявилася, однак від неї подана заява, в якій вона позов підтримує та просить його задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи, а справу слухати у її відсутності (а.с. 162). \~ \~ \~ \~Відповідачі та їхні представники у судове засідання не зявилися, однак повідомлені про розгляд справи вчасно та належним чином (а.с. 121, 141, 147). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.03.2016 о 17:50 год. у м. Калуші на нерегульованому перехресті по пр. Лесі Українки сталося ДТП за участю трьох транспортних засобів якими керували: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт вчинення даної ДТП підтверджується постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.11.2016, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП, а провадження закрито у звязку із закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 8-10); постановою цього ж суду від 17.01.2017, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 122 ч. 1 КУпАП, а провадження закрито у звязку із закінченням строку передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 12-13); постановою цього ж суду від 17.01.2017, якою позивача [PERSON] визнано потерпілою в ДТП, яке мало місце 06.03.2016 близько 17 год. в м. Калуш по проспекту Л.Українки за участі водіїв [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту виконаних робіт від 15.03.2017, вартість відновлюваного ремонту автомобіля позивача «Тойота Авенсіс», д.н.з. [NUMBER] становить 149464,00 грн. (а.с. 15-18), що також підтверджується квитанцією від 15.03.2017 (а.с. 20). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно полісу № АЕ/6921872 від 29.12.2015 із сумою франшизи 0 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Відповідно до Положення по порядок та умови проведення обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22, 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Отже, володільці транспортних засобів, як заподіювачі шкоди, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, зобовязані відшкодувати незалежно від своєї вини, адже така шкода є завжди неправомірною. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги предявлені до страховика в межах суми страхового полісу є підставними та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги в розмірі різниці суми страхового полісу від вартості відновлювального ремонту предявлені до володільців транспортних засобів, тому цю шкоду повинні відшкодовувати вони. \~ \~ \~ \~Однак, суд розмежовує порівну відповідальність між відповідачами [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідальність у даних правовідносинах є деліктною, тобто особистою, а не солідарною. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь [PERSON] слід стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн., стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 24732,00 грн. матеріальної шкоди з кожного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно матеріалів справи встановлено, що внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а саме забій лівої половини грудної клітки (а.с. 6, 7). Таким чином, суд вважає, що внаслідок ДТП позивач перебувала у тривалому пригніченому стресовому стані і дискомфорті, так як різко погіршився стан її здоровя, і постійне нервове напруження позбавило її нормальної роботи і ритму життя. Суд враховує, тривалий стан переживання позивачем за своє здоровя, стан чоловіка та дітей, які на момент вчинення ДТП перебували у автомобілі. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку що з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути по 7000,00 грн. моральної шкоди з кожного, які будуть достатніми при даних обставинах для компенсації моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір слід розподілити наступним чином: на користь позивача слід стягнути із ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» 500,00 грн. - судового збору; із [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 567,32 грн. - судового збору з кожного. У задоволенні решти позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» й

Outcome: approved