Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування, після смерті його тітки [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його тітка - [PERSON], яка постійно мешкала та була зареєстрована в [ADDRESS]. [PERSON] була членом ЖБК «Дружба» та їй було виділено вказану квартиру в Іллічівському районі м.Маріуполя. [PERSON] на підставі ордеру вселилась до квартири [ADDRESS]. 22 травня 1992 року КП «Маріупольським БТІ» було видано реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію права особистої власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Після смерті його тітки відкрилась спадщина на вказану квартирну. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої тітки за заповітом, який було складено 09 жовтня 1993 року. Інших спадкоємців, які б мали право на спадщину, немає. На підставі його заяви було відкрито спадкову справу № 502/2016. 25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право власності за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Проте, нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно у зв'язку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Наведені обставини є перешкодою для здійснення ним права на оформлення спадщини за заповітом після смерті його тітки та набуття права власності на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 18 лютого 2016 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 4). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] - позивач по справі. (а.с. 7). Статтями 1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається зі спадкової справи № 502/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON], позивач у встановлений законом строк 25 серпня 2016 року звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27 вересня 2016 року за № 2152/02-31 державний нотаріус Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлої [INFO] [PERSON], на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів на вказану квартиру. (а.с. 8). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. [PERSON] була членом ЖБК «Дружба». На підставі довідки ЖБК «Дружба», 22 травня 1992 року КП «Маріупольське БТІ» було видано реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію права особистої власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS] житловою площею 14,3 кв.м.(а.с.10). 05 травня 1992 року КП Маріупольським БТІ було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Антонінви (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 141 ЖК України особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до вимог ст. 384 ЦК України, при викупі квартири член житлово - будівельного кооперативу є її власником. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно роз'яснень п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, придбає право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Вартість квартири на момент вселення складала 2012,46 рублів. Заборгованості за пайовими внесками немає, що підтверджується довідкою ЖБК «Дружба-1». Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавцем [PERSON] за життя на законних підставах було набуто право власності на квартиру [ADDRESS], а тому спадкоємець також набуває право власності на це майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України ""Про судову практику у справах про спадкування"" № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наведених обставин, у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивач, який є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, тому суд приходить до висновку про захист прав позивача та визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS], що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved