Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

02 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на свою користь 19091 грн. 66 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2016 року приблизно о 01:30 годині відповідач [PERSON], керуючи легковим автомобілем «Богдан 211010», рухаючись по вулиці Дніпровській в м. Павлограді, здійснив на позивача наїзд, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Павлоградського міськрайонного суду від 24.05.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі умовно з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Починаючи з дати скоєння на позивача наїзду і по даний час позивач проходить лікування від отриманого ушкодження здоров'я. Внаслідок вищезазначених протиправних дій позивачу була спричинена також моральна шкода. Перебуваючи на лікуванні, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю травми та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, поганому сні. Все це негативно позначається сьогодні на душевному стані. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року за клопотанням позивача замінено відповідача у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Європейський страховий союз», третя особа: [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на належного - [PERSON], залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - ПАТ «Європейський страховий союз». 24 квітня 2018 року представник позивача за довіреністю - [PERSON], уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь позивача 12426 грн. 66 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Позивач, представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, представник позивача подав заяви про розгляд справи без їх участі, просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, зазначили, що позивачем не надано належних доказів призначення йому ліків, які він купував відповідно до наданих квитанцій та чеків, так як немає призначення лікаря - відповідного рецепту, вважають, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зазначили, що моральна шкода не була спричинена та не доказана, відповідач зазначив, що частково відшкодував витрати позивача на лікування в розмірі 2000 грн., про що зазначено в вироку, в задоволенні позовних вимог просили відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2016 року приблизно о 01.30 годині, в темну пору доби, [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «Богдан 211010» чорного кольору номерний знак [NUMBER] рухався по лівій смузі вул. Дніпровської м. Павлограда зі сторони вул. Центральної в напрямку вул. Західно-Донбаської, на відстані 6.4 метри від правого краю проїжджої частини зі швидкістю не менше ніж 77,6 км/год. В районі будинку № 400А по вул. Дніпровській водій [PERSON] побачив пішохода [PERSON], який переходив проїжджу частину вул. Дніпровської попереду його автомобіля, на полосі його руху. Водій [PERSON], керуючи вказаним автомобілем, мав об'єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, але не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод, технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, в процесі подальшого руху, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода [PERSON], в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 12/10.1-33 від 21 квітня 2017 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Богдан 211010» номерний знак [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12. 4 Правил дорожнього руху України, в яких вказано: п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди; п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється не більше 60 км/год.». В даній дорожній обстановці водій [PERSON] мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода [PERSON] своєчасно застосувавши екстрене гальмування з зниженням швидкості автомобіля «Богдан 211010» номерний знак АЕЗ116ВХ до швидкості руху пішохода. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля Богдан 211010» номерний знак [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з настанням даної ДТП. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 191/32 від 04 серпня 2016 року в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому верхньої та середньої третини лівої гомілки зі зміщенням уламків, гематом, саден обох передпліч та правої гомілки, множинних саден в області правого ліктьового суглобу, множинних саден м'яких тканин голови, забійної рани м'яких тканин голови. Вищезазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров'я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день). Вказані обставини встановлені вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, справа № 185/3502/17, який набрав законної сили 23.06.2017. Вказаним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на один рік. У відповідності до ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання, якщо протягом іспитового строку один рік він не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов'язки, передбачені ст.76 КК України: - періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. У вироку суду зазначено, що [PERSON] вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, частково відшкодував шкоду потерпілому. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, зазначені обставини визнаються сторонами у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП, а до того часу вона є недоведеною. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Для настання відповідальності за завдання матеріальної шкоди злочином, необхідною є наявність протиправності дій, вини особи та причинно-наслідкового зв'язку між виною особи та завданою шкодою. Така позиція закріплена і в п.2 постанови ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року. Згідно копії медичної картки стаціонарного хворого № 5625 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 06.09.2016 по 26.09.2016, травма побутова ДТП, що сталася 07.07.2016 року, 13.09.2016 року під загальною анестезією проведена операція, відкрита репозиція, накістний МОС блокуючою пластиною застарілого, незрізшогося перелому лівої гомілки, в післяопераційному періоді хворому проводилась гемотрансфузія, отримував ліки: анальгін, димедрол, цикло-3-форте, клексан, цефтриаксон, кетонал, пантоцид, перев'язки.(а.с. 7) Згідно рахунку № 122 від 06.09.2016 року та квитанції від 07.09.2016 [PERSON] сплатив 6665 грн. за комплект для остеосинтезу гомілкової кістки пластиною з к.с. (а.с.8,11) Відповідно до квитанції № 0143 від 13.09.2016 року на суму 30,89 грн., квитанції № 0054 від 09.09.2016 року на 6,85 грн., квитанції № 0026275 0022660 від 12.09.2016 року на 1585,65 грн., квитанції № 0026276 0022661 від 12.09.2016 року на 556,35 грн., квитанції № 0018702 0011155 від 12.09.2016 року на 535,05 грн., квитанції № 000160839 00058 від 12.09.2016 року на 90,20 грн., квитанції № 0025771 0022416 від 14.09.2016 року на 354,50 грн., квитанції № 0097 від 14.09.2016 року на 437,04 грн., квитанції № 0019234 0011496 від 16.09.2016 року на 194,80 грн., квитанції № 0093 від 12.09.2016 року на 170,55 грн., в період лікування з 06.09.2016 по 26.09.2016 позивачем придбавались ліки відповідно до призначення, зазначеного в копії медичної картки стаціонарного хворого № 5625 від 26.09.2016. Інші письмові докази (квитанції та чеки) суд не бере до уваги, оскільки квитанції про придбання медикаментів датовані періодом який передує періоду лікування позивача з 06 вересня 2016 року по 26 вересня 2016 року, та перебування позивача на стаціонарному лікуванні у КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР, а з чеку на суму 1101,23 грн. від 12.09.2016 не вбачається (не можливо зрозуміти) які медикаменти придбавались, тобто зазначені письмові докази не належними та допустимими доказами в розумінні ст. 77,78 ЦПК України при вирішенні даної справи. Таким чином, доводи відповідача та його представника на відсутність призначення лікаря, а саме рецептів, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимоги, не знайшли повного підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач проходив лікування з зв'язку з травмою, отриманою внаслідок ДТП, що сталася 07.07.2016, про що зазначено в копії медичної картки стаціонарного хворого № 5625, та в період з лікування з 06 вересня 2016 року по 26 вересня 2016 року, та перебування позивача на стаціонарному лікуванні у КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР, позивачем придбавались ліки відповідно до призначення, зазначеного в в копії медичної картки стаціонарного хворого № 5625, що підтвержується відповідними чеками та кватинціями, а тому, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 10626 (десять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 83 коп., яка підтверджується призначенням та відповідними чеками та квитанціями за перід з 06 вересня 2016 року по 26 вересня 2016 року. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним. Позивач посилається на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень змінилось його нормальні життєві зв'язки, на тривалий час змінився його звичайний ритм життя, внаслідок отриманих травм деякий час позивач знаходився у стані стресу, так як здоров'я його підірване, витрачав кошти на стаціонарне лікування. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які він зазнав, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що внаслідок ДТП позивачу були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв'язку з чим, заподіяні душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial