Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

22.12.2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЗЛАТОБАНК» [PERSON], Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання її вкладником та кредитором АТ «Златобанк» відповідно до договорів банківського вкладу № 076959 від 11.12.2014 та № 078734 від 13.01.2015 та зобовязання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Златобанк» включити її до переліку осіб по АТ «Златобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування; зобовязання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити їй грошові кошти в розмірі 75 950 грн. за розміщені вклади та 6 215 грн. 37 коп. процентів по них. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є вкладником АТ «Златобанк». В даному банку відкрито два рахунки відповідно до договору банківського вкладу № 076959 від 11.12.2014 та договору банківського вкладу № 078734 від 13.01.2015 на яких міститься 75950 грн. Зазначає, що 13.05.2015 року розпочалась процедура ліквідації АТ «Златобанк», а з 20.05.2015 року розпочав виплати вкладникам банку через банк агент АТ «Ощадбанк». При зверненні до даного банку їй було відмовлено у виплаті коштів з тих підстав, що вона не включена до реєстру вкладників АТ «Златобанк». 28.04.2015 року вона звернулась з листом до уповноваженої особи про включення її до реєстру вкладників банку АТ «Златобанк», на що отримала відповідь про те, що питання внесення змін до вказаного переліку відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк». У звязку з чим вважає, що порушено її право на отримання своїх коштів, а також порушено порядок відшкодування вкладів як вкладнику банку. В судовому засіданні 11.09.2017 суд ухвалив до участі у розгляді справи в якості третьої особи залучити ПП «Мост-ріал». Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує повністю. Представники відповідачів [PERSON] особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заперечення відповідачів, відповідно до яких просять відмовити у задоволенні позову (т.2 а.с.21-31, а.с. 183-185). Від представника АТ «Златобанк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання у режимі відео конференції (а.с. 178) Представник третьої особи ПП «Мост - ріал» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (т.2 а.с.176). Враховуючи, що представниками відповідачів надані письмові пояснення, а також те, що вказані представником АТ «Златобанк» причини неявки не можна вважати поважними, суд визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. 11.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та [PERSON] було укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №076959 (Договір банківського вкладу), за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №26308500143422 для зберігання грошей в сумі 120 000 грн. і здійснення комплексного банківського обслуговування (т.1 а.с.6). У відповідності до п. 2.5-2.7 договору відкрито рахунок №26386500143422 для зарахування процентів з процентною ставкою 16,5% річних зі строком вкладу до 09.01.2015. Відповідно квитанції №194821 від 11.12.2014 [PERSON] внесла на рахунок ПАТ «Златобанк» 120 000 грн. (т.1 а.с.8). Крім того, із виписки по угоді №076959 від 11.12.2014 вбачається, що позивач на даний рахунок 12.12.2014 року внесла додатково 65 950 грн , що також підтверджується квитанцією №212412 від 12.12.2014 (т.1 а.с.8). Позивач зазначила, що з моменту укладення вказаного договору нею було знято кошти з рахунку №26308500143422 на загальну суму 110 000 грн. 13 січня 2015 року на залишок коштів, що обліковувалися на рахунку №26308500143422 між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та [PERSON] було укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №078734 (Договір банківського вкладу), згідно якого банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №26307501143422 для зберігання грошей в сумі 75950,00 грн. і здійснення комплексного банківського обслуговування ( а.с. 7). У відповідності до п. 2.5-2.7 договору відкрито рахунок №26385501143422 для зарахування процентів з процентною ставкою 17% річних зі строком вкладу до 13.02.2015 (т.1 а.с.7). Постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних ( том 1 а.с. 58-59). Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення №30 про запровадження з 14.02.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Златобанк» [PERSON] ( том 1 а.с. 60-61). 28.04.2015 позивач звернулася з листом до [PERSON] особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію АТ «Златобанк» та просила включити її до цього реєстру ( а.с. 10). Згідно листа №542 від 28.05.2015 [PERSON] повідомлено про розміри та початок виплати коштів вкладникам АТ «Златобанк» через установи ПАТ «Державний ощадний банк України» та надано інформацію про причини не включення позивача до реєстру вкладників у відповідності до ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.1 а.с.11). В подальшому, постановою правління Національного банку України від 12.05.2015 №310 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Златобанк» ( том 1 а.с. 63). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 №99 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено [PERSON] особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] (т.1 а.с.64). В газеті «Голос України» від 19.05.2015 року №86 (6090) було опубліковано офіційне повідомлення про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення [PERSON] особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» (т.1 а.с.67). Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 291 від 15.05.2017 призначено [PERSON] особою Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту активами [PERSON] з 18.05.2017. Також, 10 серпня 2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу надіслано повідомлення, що в переліку, який був переданий Фонду гарантування уповноваженою особою інформація про позивача відсутня, а питання внесення змін до вказаного переліку відноситься до компетенції уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Златобанк» (т.1 а.с.12). 30.01.2017 позивачу надіслано повідомлення про нікчемність правочину № 409, так як [PERSON] особою Фонду в результаті перевірки виявлено, що 27.11.2014 року з поточного рахунку, відкритого ПП «МОСТ-РАІЛ» на імя позивача надійшла сума 185 263 грн., зазначені дії мають ознаки нікчемності та підпадають під критерії нікчемності, передбачені п.9 та п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (т.2 а.с.78). Згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації [PERSON] особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно до п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку Згідно із п.9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, у випадку здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Жодної з перелічених у якості підстав нікчемності правочину обставин щодо укладених позивачем договорів ніколи не існувало, оскільки договорами у жодній мірі не передбачалося здійснення платежу чи передачі іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, відповідно до Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. (ст. 1059 Цивільного кодексу України). На рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на імя вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. (ч. 1 ст. 1062 Цивільного кодексу України). За договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Згідно ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Згідно ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. У відповідності із ст. 4, п.п. 7.1.1, 7.1.5 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Види безготівкових розрахунків визначаються законами та прийнятими на їх основі нормативно-правовими актами Національного банку України. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21 січня 2014 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (надалі - Інструкція), учасники безготівкових розрахунків - банки та їх філії, підприємства, фізичні особи та інші клієнти банку, з рахунків яких списуються або на рахунки яких зараховуються кошти; платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача (п. 1.4 Інструкції). Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, іншим нормативно-правовим актам. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. (п. 1.6 Інструкції). Згідно із п. 1.7 Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Відповідно до п. 1.8. Інструкції, платники та стягувачі оформляють доручення/ розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера (додаток 1); платіжного доручення (додаток 2) (п. 1.9 Інструкції). Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. (п. 1.15 Інструкції). Відповідно до п. 7.13 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, вбачається, що з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи-резидента або за його дорученням проводяться операції, зокрема перерахування в межах України на рахунок іншої фізичної особи-резидента. З системного аналізу викладеного вище вбачається, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається не інакше як у письмовій формі; вклад - це кошти в тому числі і в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника на умовах договору банківського вкладу (депозиту); на рахунок за банківським вкладом можуть зараховуватися грошові кошти, які надійшли до банку на імя вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше; банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум з рахунка; банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження; обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається; розпорядження про списання коштів оформлюється дорученням/розпорядженням про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів. Частини 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Отже, договори банківського вкладу № 076959 від 11.12.2014 та № 078734 від 13.01.2015, укладені між позивачем та ПАТ «Златобанк», не суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно частин 1, 2 та 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобовязань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобовязань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Частиною 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Пунктом 1 частини 5 статті 36 цього ж Закону України визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Водночас, пункт 1 частини 6 цієї ж статті цього ж Закону України вказує, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Оскільки позивач не має можливості отримати відшкодування вкладених нею коштів у банківську установу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звязку з тим, що її не включено до реєстру вкладників, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та зобовязати [PERSON] особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON], як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами № 076959 від 11.12.2014 та № 078734 від 13.01.2015 у ПАТ «Златобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобовязання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити їй грошові кошти в сумі 75950 грн. за розміщені вклади та 6 215,37 грн. процентів по них, вважаючи такі вимоги передчасно заявленими, оскільки обовязок виплати коштів у Фонду виникне після подання [PERSON] особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» додаткової інформації щодо [PERSON] як вкладника. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial