Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачів по справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року визнано винними за ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. Вказаними злочинами йому було заподіяно матеріальної шкоди на суму 174868 гривень, еквівалентну на час вчинення злочину 6202 доларів США: яку складають: 530 гривень вартість болгарки «Штерн», 490 гривень вартість електродрилі ударної «Штерн», 730 гривень вартість шліфувальної машинки з гнучким валом «Повертек», 465 гривень вартість станка наждачного настільного «Інтертоол», 1345 гривень вартість балона пропонованого 6 літрів, 300 гривень вартість ящику риболовного пластикового, 2100 гривень вартість котушок спінінгових безінерціонних в кількості 10 штук, 340 гривень - вартість вудилища поплавочного углепластикового, 3600 гривень вартість вудилища спінінгового в кількості 12 штук, 1200 гривень вартість вудилища бортового «Крокодил» в кількості 3 штуки, 2232 гривень - вартість вудилища бортового телескопічного в кількості 6 штук, 280 гривень вартість трещітки, 425 гривень вартість компресора автомобільного, 270 гривень вартість насоса для човна «Інтекс», 75 гривень вартість щипців для зняття штопорних кілець, 100 гривень вартість трансформатору, 350 гривень вартість мотошлему «Мустанг», 51608 гривень вартість автомобіля марки «Форд-Екскорт» державний номерний знак 69496, 5596 гривень вартість двигуна обємом 1400 см. куб., 9635 гривень вартість ремонту автомобіля на момент викрадення автомобіля. Крім матеріальної шкоди, йому також було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 107 780 гривень, еквівалентну на час вчинення злочину 3822 доларів США, оскільки викрадення його майна стало причиною емоційного та психологічного стресу. Цей випадок порушив звичайний спосіб його життя. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачам було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк відзиви на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подавали, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] було визнано винними у вчинені злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року уточнено та призначено покарання: [PERSON] на підставі ст. 71 КК України до відбуття у вигляді 5 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинувачуваного; [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинувачуваного; [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до відбуття у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинувачуваного. Вирок набрав законної сили 13 квітня 2016 року. Позивач по кримінальному провадженню [PERSON] є потерпілим. Згідно вироку суду, позивачу діями відповідачів завдана майнова шкода в розмірі 71504 гривні 43 копійки. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наведені з вироку обставини щодо вчинення злочину відповідачами і заподіяння ними шкоди позивачу в розмірі 71504 гривень 43 копійки, не потребують повторного встановлення і доказування згідно ч.6 ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в справі є всі достатні докази, які свідчать про те, що відповідачами завдано позивачу матеріальну шкоду, яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку в розмірі 71504 гривні 43 копійки. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача завданих йому збитків, із врахуванням знецінення національної валюти гривні до долара США, що за розрахунками позивача, становить 174868 гривень, оскільки дослідженням матеріалів кримінального провадження № 180/702/15-к встановлено, що вартість автомобіля складала 51608 гривень 43 копійки, вартість викраденого з автомобіля двигуна складала 5596 гривень, вартість викраденого з приміщення гаража майна складала 14300 гривень. Доказів того, що викрадені у позивача автомобіль, двигун з автомобіля та майно були придбані ним не за кошти в національній валюті, а в доларах США та саме за суму 6202 доларів США позивачем не надано. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів на його користь завданих йому збитків, із врахуванням знецінення національної валюти гривні до долара США. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів вартості запчастин, які були придбані на ремонт автомобіля до його незаконного заволодіння на суму 9635 гривень, суд виходить з того, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Виходячи з наступного, згідно висновку № 70/37-186 судової автотоварознавчої експертизи від 15.06.2015 року, проведеної в ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 289 КК України, ринкова вартість автомобіля позивача «Ford», державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент вчинення злочину склала 51608 гривень 43 копійки і з врахуванням вартості запасних частин до автомобіля, які були придбанні до незаконного заволодіння автомобілем, значно перевищує його ринкову вартість на момент незаконного заволодіння, то розмір шкоди, завданої позивачу, має бути визначений за ринковою вартістю вказаного транспортного засобу на момент незаконного заволодіння. Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди «(зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі та повинні бути стягнуті саме з відповідачів. Разом з цим, з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 9000 гривень. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір пропорційно до частини задоволених вимог. Отже, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати, виходячи з задоволених позовних вимог, які складаються із суми судового збору у розмірі 715 гривень 04 копійки за позовну вимогу майнового характеру та 704 гривень 80 копійок за позовну вимогу немайнового характеру, що загалом становить 1419 гривень 84 копійки.

Outcome: partial