Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», звернувся до суду із позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № CL30593 від 03.04.2008р. у розмірі 26032,05 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 4993,08 грн., відсотків у розмірі 8352,45 грн. та підвищених відсотків у розмірі 12686,52 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 260,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 03.04.2008р. було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на суму 5200 грн. Позивач виконав умови договору, надавши грошові кошти. Позивач зазначає, що відповідач не погашає кредит та не сплачує проценти за користування ним, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом завчасно за адресою, повідомленою АДП ГУ ДМС України в Харківській області, однак конверт повернувся до суду не врученим в зв'язку з закінченням терміну зберігання. За змістом ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик до суду направляється за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 03.04.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитній Договір № СL30593 (далі по тексту - Договір), згідно якого Банк надав Позичальнику кредит на суму 5200 грн. Відповідно п.1.1 Договору кредитор зобов'язаний надати Позичальнику кредитні кошти (надалі - «Кредит» або «кредит») у сумі та на умовах визначених у цьому Договорі, Додатку 1 та Додатку 2, а Позичальник зобов'язується погасити Кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених Договором, Додатком 1 та Додатком 2. Згідно п. 5.1 Договору погашення основної суми Кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтетних платежів у строки та сумах, встановлені для сплати таких ануїтетних платежів. Згідно Додатку 1 до Договору та графіку щомісячних платежів кредит мав бути повністю погашений 25.03.2013р. Згідно п. 2.3 Договору за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати Щомісячного Платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в Додатку 1 до Договору. Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, що полягає у припиненні внесення відповідачем щомісячних платежів з жовтня 2008 року, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 26032,05 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 4993,08 грн., відсотків у розмірі 8352,45 грн. та підвищених відсотків у розмірі 12686,52 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме Кредитним Договором № СL30593 від 03.04.2008р. із додатками (а.с. 4-12,), меморіальним ордером № 0950005UAH000263 від 03.04.2008р. (а.с.13), розрахунком заборгованості (а.с.15-16). Таким чином судом встановлено, що відповідачем допущено порушення умов договору. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з правовим висновком ВСУ України, викладеним в постанові від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами шляхом внесення щомісячного платежу кожного 25 числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за Договором у жовтні 2008 року, про що позивач дізнався фактично 26 жовтня 2008 року, коли відповідач не вніс черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно п. 7 абз. 2 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктами 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно п. 1.3 Договору кредит може використовуватись для поточних потреб Позичальника. У зв'язку із цим суд вважає, що предметом договору, укладеного між сторонами, є саме споживчий кредит, тому наслідки спливу позовної давності за даним позовом повинні бути застосовані незалежно від наявності заяви відповідача. Висновок суду відповідає позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеній в п. 31 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими в частині стягнення заборгованості відповідача за договором, яка утворилась в межах трирічного строку позовної давності, які передували зверненню до суду, а саме починаючи з грудня 2010 року (рядок 33 розрахунку заборгованості). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial