Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] у серпні 2013 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та додаткових витрат. Обґрунтовуючи позовну заяву, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.01.2014 року (а.с.69-70), зазначала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] з грудня 2008 року, шлюб розірвано згідно рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 10.09.2010 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. У вересні 2011 року сторони знову почали проживати разом, однак, як зазначила позивач, у січні 2013 року відповідач вигнав позивачку з донькою з квартири. З огляду на те, що дочка проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги, просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, оскільки позивач несе витрати пов'язані з хворобою доньки, тому вважає, що окрім неї участь у додаткових витратах повинен брати і відповідач, просила суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини у сумі 1696 грн. 75 коп. [PERSON] наполягала на тому, що спільна дочка сторін [PERSON] постійно проживає з нею, і саме вона самостійно займається її вихованням та утриманням, тоді як [PERSON] відсторонився від виховання та утримання дочки, ухиляється від виконання батьківських обов'язків та взагалі жодним чином нею не цікавиться, зокрема [PERSON] тривалий час не бачився з дочкою, не цікавився її фізичним, моральним та духовним розвитком. На підставі викладеного, позивач також просила суд позбавити його батьківський прав щодо дочки [PERSON] у зв'язку з ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню, утриманню дитини. Крім того, ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 28.03.2014 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи: опікунська рада Гнідинської сільради, Бориспільського району, Київської області, орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про виключення з актового запису відомостей про батька (а.с.102-105). Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 28.03.2014 року у справі призначено судово-генетичну експертизу, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено (а.с.118-119). На вирішення експерту поставлено наступне питання: Чи є [PERSON] ([INFO], уродженець м. Києва, зареєстрований у [ADDRESS]) біологічним батьком малолітньої [PERSON] ([INFO], уродженки м. Києва) ? У червні 2014 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов висновок експерта, виготовлений Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, у зв'язку з чим провадження у справі було відновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні (а.с. 129-132, 134). Ухвалою суду від 03.09.2014 року, на підставі клопотання представника відповідача [PERSON], залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи: опікунська рада Гнідинської сільради, Бориспільського району, Київської області, орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про виключення з актового запису відомостей про батька (а.с.144, 149). У судове засідання позивач та її представник з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання з'явились, позовні вимоги визнали частково, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, щодо стягнення додаткових витрат на дитину просили стягнути половину суми вказаних витрат, а саме: 848 грн. 38 коп., розмір аліментів просили визначити суд у відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, а саме: у вигляді частки від заробітку (доходу). Відповідачем подано суду письмові заперечення та пояснення на позов (а.с.32-34, 145-148). Відповідач наполягав, що мав намір добровільно сплачувати аліменти, однак саме відповідачка сказала йому, що їй не потрібні його копійки і що аліменти він буде сплачувати лише за рішенням суду, після пред»явлення [PERSON] позову до суду [PERSON] у жовтні 2013 року надіслано на її адресу аліменти на утримання доньки у сумі 300 грн. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, однак надіслали суду заяви про розгляд справи у відсутність їх представників; органом опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надіслано на адресу суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.100). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 10.09.2010 року (а.с.8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.7), яка знаходиться на утриманні матері - позивачки у справі. Відповідач належним чином не утримує дитину, достатньої матеріальної допомоги після розірвання шлюбу не надає. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч. 1 ст. 183 СК України. Відповідно до ст. 184 ч. 1 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Водночас, як вбачається з довідки про заробітну плату (дохід за квітень-вересень 2014 року) від 28.10.2014 року відповідач офіційно працює, його середньомісячний дохід складає близько 1400 - 1500 грн. (а.с.160). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. і на позивача у справі), суд приходить до висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде справедливим та достатнім порівнюючи права та обов'язки кожного із батьків відносно спільних дітей. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим у позовній заяві [PERSON] не зазначено та матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача починаючи з лютого 2013 року, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається, з матеріалів справи, дитина в жовтні 2013 року хворіла на гострий цистит, за цей час на обстеження та лікування дитини позивачем було витрачено 996 грн. 49 коп. У січні 2014 року також проходила лікування, внаслідок чого витрати позивача склали ще 81 грн. 06 коп. (а.с.73-81)). З огляду на викладене, загальний розмір додаткових витрат на лікування дитини за вересень 2013 року - січень 2014 року складає 1077 грн. 55 коп. Добровільно надати кошти на додаткові витрати на дитину відповідач відмовлявся. Зважаючи на те, що додаткові витрати повинні бути зумовлені особливими обставинами, суд не бере до уваги докази надані позивачем у справі про всі витрати [PERSON] пов'язані з оплатою харчування дитини у дитячому закладі «Перевесло» починаючи з вересня 2013 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. на позивача у справі), суд приходить до висновку про те, що половину понесених додаткових витрат необхідно стягнути з відповідача у сумі 538 грн. 76 коп. Стосовно вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], то вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частинами 1-3 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 04.03.2014 року вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав" ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 18 згаданої Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Факт ухилення батька від виховання та утримання дитини може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Доводи позивачки про те, що відповідач свідомо ухиляється від спілкування з донькою, від участі у її вихованні та утриманні протягом всього часу проживання окремо один від одного, нехтуючи при цьому своїми батьківськими обов'язками, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Зважаючи на те, що відповідач у судовому засіданні висловив бажання спілкуватись з донькою, займатись її вихованням та матеріальним утриманням, даних про те, що відповідач, в силу своїх особистих якостей чи своєї поведінки, може негативно вплинути на дитину матеріали справи не містять, тому суд, з урахуванням особи батька, враховуючи, що судом не встановлена винна поведінка батька, яку можна розцінити як свідоме ухилення від виховання дитини, та враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial