Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

25 липня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. В своєму позові позивач зазначила, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2015 року відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної чинності і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку державного виконавця Глобинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області станом на 01.06.2019 року та за період з 01.02.2016 року по 01.07.2019 року заборгованість по аліментам складає 54147,18 грн. За її підрахунками за період з 01.02.2016 року по 31.05.2019 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити у зв`язку із заборгованістю по аліментам становить 270880,90 грн., але з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідно до яких пеня на заборгованість по аліментах не може перевищувати розміру заборгованості, тому розмір пені складає 54147,18 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 54147,18 грн., пеню за простроченням сплати аліментів у розмірі 54147,18 грн., а також судові витрати. 29 серпня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач зазначає, що згідно розрахунку державного виконавця станом на 01.06.2019 року заборгованість по аліментах складає 54147,18 грн., однак у цьому ж розрахунку вказано, що заборгованість по аліментах складає 53360,05 грн., крім того, підставою для стягнення пені по аліментам є винна поведінка платника аліментів, разом з тим він до 30.05.2019 року ніде не працював, тому не мав змоги сплачувати аліменти, також має на утриманні трьох малолітніх дітей, отже дана заборгованість утворилася з незалежних від його волі причин, оскільки він не мав засобів для існування. В судове засідання позивач, не з`явилася подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. З 05 липня 2003 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 22 вересня 2010 року (а.с.10). Відповідно до Свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Позивач 02 вересня 2014 року уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 квітня 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набарння рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Як вбачається із Розрахунків заборгованості по аліментах виконаних державним виконавцем Глобинського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заборгованість по стягненню аліментів із [PERSON] згідно виконавчого листа № 2-3288 станом на 01.07.2019 року становить 53360,05 грн. (а.с. 12,13). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження». Згідно ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України,розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Тобто, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Таким чином, обов`язок відповідача щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини встановлено судовим рішенням, примусове виконання якого покладено на органи Державної виконавчої служби, в обов`язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Невиконання судового рішення повно та своєчасно не є підставою для повторного стягнення суми як заборгованості по аліментам в судовому порядку, а повинно здійснюватися органами державної виконавчої служби шляхом вжиття заходів з примусового виконання рішення,. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів до задоволення не підлягає. Вирішуючи позов в частині стягнення пені за прострочення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України,у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач у своєму відзиві як на підставу для відмови в задоволенні позову зазначає, що стягнення пені по аліментах можливе у випадку винної поведінки платника аліментів, разом з тим він до 30.05.2019 року ніде не працював, тому не мав змоги сплачувати аліменти, крім того має на утриманні трьох малолітніх дітей. Як вбачається з довідки про місце фактичного проживання, [PERSON] проживає разом з дружиною та трьома малолітніми дітьми (а.с.34). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] з 08.02.2016 року не працював, у ФОП [PERSON] працює з травня 2019 року (а.с.35-39). Надаючи оцінку запереченням відповідача, суд зазначає наступне. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейного кодексу України. Статтею 180 Сімейного кодексу України, встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У спірних правовідносинах діє презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, у зв`язку з чим тягар доказування відсутності вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів покладається на платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, крім того останнім не надано суду доказів, щодо наявності у нього хвороби, або іншої істотної обставини, яка б перешкоджала відповідачу працевлаштуватися. Посилання відповідача на наявність на його утриманні інших дітей не позбавляє його обов`язку утримувати [PERSON] та сплачувати аліменти на його утримання. На підставі викладеного, суд критично відноситься до заперечень відповідача проти позову та вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача пені у зв`язку із заборгованістю по аліментам. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача пені за заборгованістю по аліментам станом на травень 2019 року в розмірі 54147,18 грн. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що згідно розрахунку державного виконавця станом на 01.06.2019 року заборгованість по аліментах складає 54147,18 грн., однак у цьому ж розрахунку вказано, що заборгованість по аліментах складає 53360,05 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах виконаних державним виконавцем Глобинського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, заборгованість по стягненню аліментів із [PERSON] згідно виконавчого листа № 2-3288 станом на травень 2019 року становила 54147,18 грн. (а.с. 13). Приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача пені станом на травень 2019 року та у відповідача існувала заборгованість по аліментам станом на травень 2019 року у розмірі 54147,18 грн., тому позивач має право на стягнення пені до вказаного періоду. Позивачем суду надано розрахунок пені за період з 01 лютого 2016 року по 31 травня 2019 року, відповідно до якого її розмір становить 270880,90 грн. (а.с.14). Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду власного розрахунку на спростування розрахунку пені складеного позивачем, тому суд перевіривши його, вважає що розрахунок наданий позивачем є достовірним. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що розмір пені згідно розрахунку перевищує розмір заборгованості за аліментами, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 100 відсотків заборгованості, а саме в сумі 54147,18 грн., тому позов в цій частині є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial