Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

14.12.2017р. [PERSON] звернувся із позовною заявою до суду до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дозвільний центр надання адміністративних послуг Деснянського району м. Києва в якій просив в рахунок часткового погашення заборгованості Відповідача 1 [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), яка виникла на підставі Кредитного договору № 321 від 07.05.2007 року і становить 98 179 (дев`яносто вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) доларів СІНА 19 центів, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007 року за реєстраційним номером № 3670, а саме: квартиру двокімнатну, загальною площею 54,20 кв. м, житловою площею 30,10 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом; виселити відповідачів, а саме: [PERSON] , [PERSON] з кв. [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; зобов`язати [PERSON] , [PERSON] не перешкоджати у здійсненні права власності, а саме: кв. [ADDRESS] ; зобов`язати Дозвільний центр надання адміністративних послуг Деснянського району м. Києва зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] відповідачів - [PERSON] , [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що 07.05.2007р. ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір №321. Згідно вищевказаного кредитного договору, [PERSON] отримав кредит з лімітом заборгованості в розмірі 96000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 14,5% річних та 29% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором з кінцевим терміном повернення кредиту 10.04.2017р. Крім того, 07.05.2007р. між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого передбачено, що у разі повного або часткового невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, в передбачені строки, банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, 07.05.2007р. банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №3670, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., згідно якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 54,20кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , а іпотека за даним договором забезпечує виконання грошових зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору. 06.09.2017р. ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» уклав договір №24 з [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, згідно якого банк передав право вимоги за наступними договорами: кредитним договором №321 від 07.05.2007р. укладеним між ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та [PERSON] та договором поруки №321-1 від 07.05.2007р., укладеним між банком та [PERSON] з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором 3321 від 07.05.2007р. Також відбулось відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, укладеним 07.05.2007р. між банком та відповідачами, в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором 3321 від 07.05.2007р. та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 3670, яке мало місце відповідно до договору №24/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між банком та [PERSON] 06.09.2017р. та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за реєстровим номером 177. Оскільки зобов`язання, передбачені кредитним договором, [PERSON] належним чином не виконуються, у відповідачів наявна заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 98179,19 доларів США. Внаслідок порушення відповідачами умов кредитного договору, [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 03 січня 2018 року позивачем було подано суду заяву про залишення без розгляду позовну вимогу про зобов`язання Дозвільний центр надання адміністративних послуг Деснянського району м. Києва зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] відповідачів - [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 18.01.2018р. відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом. 02 червня 2018 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову (т. 1 а. с. 99-102), якою просив суд: залучити до участі у справі як співвідповідачів: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] .. Залучити до участі у справі Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. В рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), яка виникла на підставі Кредитного договору № 321 від 07.05.2007 року і становить 98 179 (дев`яносто вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) доларів США 19 центів, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предмет іпотеки за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007 року за реєстраційним номером № 3670, а саме: квартиру двокімнатну, загальною площею 54,20 кв. м, житловою площею 30,10 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом із встановленням ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. Виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення наступних відповідачів: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] 01 серпня 2018 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову, якою просив суд: в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), яка виникла на підставі Кредитного договору № 321 від 07.05.2007 року і становить 98 179 (дев`яносто вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) доларів США 19 центів, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предмет іпотеки за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007 року за реєстраційним номером № 3670, а саме: квартиру двокімнатну, загальною площею 54,20 кв. м, житловою площею 30,10 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом із встановленням ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності: визнати такими, що втратили право (позбавлені права) користування житловим приміщенням (квартирою [ADDRESS] ) та виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення наступних відповідачів: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . В поданих суду письмових поясненнях вредставник відповідачів зазначає, що позивачем до позову не додано жодного доказу, які б підтверджували наявність вимоги останнього до відповідачів, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором №321 від 07.05.2007р. При цьому, представник відповідачів зазначає, що звернення стягнення на квартиру є незаконним, оскільки в квартирі проживають та зареєстровані мешканці, в тому числі малолітні діти. Квартира [ADDRESS] використовується як місце постійного проживання позивальника [PERSON] та майнового поручителя [PERSON] . У відповідачів у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а кредитний договір був виданий на споживчі цілі в доларах США, а вищевказана квартира не може бути примусово стягнута, відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Ухвалою від 01.07.2019р. закрито підготовче засіданні по справі та призначено справу до розгляду по суті. 29 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідачів су3дом було призначено оціночну будівельну експертизу. Витрати пов`язані з проведенням експертизи були покладені на відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до повідомлення про залишення ухвали без виконання від 12.12.2019 року оплата за виконання експертизи внесена не була. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву за викладеними в позові обставинами та просив задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на необґрунтованість та безпідставність позову. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 07.05.2007р. ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 321. Згідно вищевказаного кредитного договору, [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 96000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,5% річних та 29% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором з кінцевим терміном повернення кредиту 10.04.2017р. Крім того, 07.05.2007р. між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №321-1, згідно якого передбачено, що у разі повного або часткового невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, в передбачені строки, банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, 07.05.2007р. банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №3670, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., згідно якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 54,20кв.м, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , а іпотека за даним договором забезпечує виконання грошових зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору. Оскільки зобов`язання, передбачені кредитним договором, [PERSON] належним чином не виконувались, у відповідачів наявна заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 98179,19 доларів США, що підтверджується виданим Деснянським районним судом м. Києва судового наказу від 28.10.2009р. Відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2009р., з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 07.05.2007р. в розмірі 98197,19 доларів США, 30,00 грн. - витрати за інформаційно-технічне забезпечення та 850,00 грн. - судовий збір. 06.09.2017р. ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» уклав договір №24 з [PERSON] про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, згідно якого банк передав право вимоги за наступними договорами: кредитним договором №321 від 07.05.2007р. укладеним між ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та [PERSON] та договором поруки №321-1 від 07.05.2007р., укладеним між банком та [PERSON] з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором 3321 від 07.05.2007р., що також підтверджується копіює реєстру договорів. Також, 06.09.2017р. між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та [PERSON] укладеного договір №21/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за реєстровим номером 177, згідно якого відбулось відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, укладеним 07.05.2007р. між банком та відповідачами, в забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором 3321 від 07.05.2007р. та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 3670, яке мало місце відповідно до договору №24/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між банком та [PERSON] 06.09.2017р. Судом встановлено, що квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] (а.с.138-146). Суд критично оцінює доводи представника відповідача, щодо незаконного звернення стягнення на квартиру, відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті», оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Крім того, згідно з пунктом 4 вказаного Закону та протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.16.8 Іпотечного договору від 07.05.2007р., з метою задоволення своїх вимог, іпотеко держатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання стоків виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строків виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадках: порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем правил заміни предмета іпотеки; порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за цим іпотечним договором; виявлення іпотекодержавтелем погіршення стану предмета іпотеки, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної повної або часткової відсутності предмета іпотеки; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або цьому іпотечному договорі. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з умов договору іпотеки, [PERSON] надала свою згоду на позасудовий спосіб врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання умов кредитного договору. В Іпотечному договорі також міститься відповідне застереження за статтею 36 Закону України «Про іпотеку», що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Так, пунктом 22 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. 16.8.1., 18.8.2., 16.9. цього іпотечного договору, відповідно до розділу V Закону України «Іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому іпотечному договорі. Згідно з пунктом 25 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або продажем предмета іпотеки будь-якій особі або будь-яким способом на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодержателя. Тобто, підписавши Іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, в тому числі узгодили порядок врегулювання спору. Відповідно до ч. 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин, враховуючи, що за відповідачем наявна заборгованість перед позивачем, з урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Абзацом 7 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, судом також враховується правова позиція Великої Палати Верхового Суду від 21.03.2018р. по справі 235/3619/15-ц, яка дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року було задоволено вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки - в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] , яка виникла на підставі Кредитного договору №321 від 07.05.2007 року в розмірі 98179,19 доларів США звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007р. за реєстраційним номером №3670 - квартиру, загальною площею 54,2кв.м, житловою площею 30,1кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з встановленням початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. На час вирішення спору знаходиться на стадії касаційного перегляду. Щодо вимоги позивача про визнання такими, що втратили право (позбавлені права) користування житловим приміщенням (квартирою [ADDRESS] ) та виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення наступних відповідачів: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] суд зазначає наступне. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч.2 ст.39 та/або ч.1 ст.40 закону «Про іпотеку», так і ч.2 ст.109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч.2 ст.109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (ч.4 ст.109 ЖК УРСР). Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16. Відповідно до ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За змістом зазначеної норми права вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку». Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п.1 ст.13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.2). Згідно з Конституцією кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33). У ч.1 ст.3 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК). З гідно зі стст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.59, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до стст.17, 18 закону «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що неповнолітні особи, під час укладення договору іпотеки не були зареєстровані у спірній квартирі. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на викладене, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту прав суд вважає передчасним вирішення питання про визнання власників та членів сім`ї власника житлового приміщення, на яке в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 321 від 07 травня 2007 року звернуто стягнення шляхом надання права на продаж предмета іпотеки будь - якій особі, будь - яким способом із встановленням ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності такими, що втратили право користування та їх виселення з даного житла.

Outcome: partial