Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в якому, після уточнення вимог, просить стягнути з суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок недоліків продукції за договором оренди нежитлового приміщення у розмірі 22500 грн., матеріальну шкоду, завдану внаслідок недоліків продукції за договором оренди нежитлового приміщення у розмірі 60000 грн., завдаток за договором оренди нежитлового приміщення у розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25.01.2019 року між СПД [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) було підписано договір оренди нежитлового приміщення, площею 22,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Під час підписання договору оренди, наймодавець завірив, що орендоване приміщення не має проявів вогкості, вологості та відповідає санітарним нормам, придатне до використання, в ньому дозволено знаходження людей, які мають змогу безперешкодно працювати. Позивач сплатила обумовлену Договором залогову суму у розмірі 5250 гривень. Сторонами підписано акт прийому-передачі. Однак, в березні 2019 року на стінах орендованого приміщення, а також на речах позивача почала проявлятися пліснява, яка призвела до зіпсування одежі та вплинула на здоров`я позивача. На претензії позивача щодо санітарної якості приміщення відповідач не відреагував. Постійне знаходження у вказаному приміщенні призвело до погіршення здоров`я позивача, що завдало останній моральної шкоди у розмірі 22500 грн. Крім того, позивач вважає, що їй через неповідомлення про недоліки орендованого приміщення, була спричинена матеріальна шкода у сумі вартості зіпсованого одягу в розмірі 60000 грн. Ухвалою суду від 04.09.2019 року позовна заява залишена без руху, а позивачеві надано строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 16.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 07.11.2019 року. 21.10.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що під час підписання договору оренди, між сторонами було оговорено можливість покращення позивачем системи встановленої відповідачем примусової електричної вентиляції, чого позивач не зробила. Крім того, позивач, через тривалу відсутність в місті Одесі, не провітрювала орендоване приміщення та не утримувала його в належному стані, а навпаки захаращувала приміщення «секонд хендом», що і призвело до підвищення вологості в приміщенні. 05.11.2019 року позивач подала уточнення позовних вимог. 07.11.2019 року за клопотання позивача, підготовче засідання відкладене на 09.12.2019 року. 09.12.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 04.02.2020 року. 04.02.2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого по справі в колегії по кримінальній справі № 522/16951/18, судове засідання не відбулося, наступна дата 12.03.2020 року. 12.03.2020 року в судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , оголошено перерву в судовому засіданні на 09.04.2020 року. 09.04.2020 року за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 16.06.2020 року. 16.06.2020 року за клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 14.07.2020 року. 14.07.2020 року оголошено перерву до 15.07.2020 року. 15.07.2020 року у зв`язку з необхідністю допиту у якості свідка експерта [PERSON] розгляд справи відкладено на 10.08.2020 року. У судовому засіданні 10.08.2020 року позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликаний, клопотань щодо відкладення розгляду справи не надав. У судовому засіданні 10.08.2020 року було допитано експерта [PERSON] . Ухвалою суду від 10.08.2020 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про призначення експертизи залишено без задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.01.2019 року фізична особа-підприємець [PERSON] (Орендодавець) та фізична особа [PERSON] (орендатор) уклали договір оренди нежитлового приміщення площею 22,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (Договір) на строк з 05.02.2019 року по 05.02.2020 року. На виконання умов договору сторони 05.02.2019 року підписали Акт прийому-передачі вказаного приміщення. Згідно п. 3.2. Договору, в момент укладення Договору вноситься залогова сума в розмірі 5250 доларів США, яка є одним із засобів відшкодування збитків, яка за нормальної експлуатації приміщення після закінчення терміну дії Договору повертається орендатору. Згідно розписки, залогова сума отримана [PERSON] та складає 5250 грн., що не заперечує і відповідач, а тому суд вважає, що вказана залогова сума складає саме 5250 грн. Договір від 25.01.2019 року розірваний сторонами в липні 2019 року, що свідчить з їх смс-листування та не заперечується сторонами. Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5.2.2 Договору передбачено підстави дострокового розірвання договору, зокрема пп. Б - у разі прострочки платежів орендатором, встановлених п.3.1. Договору. Враховуючи те, що момент розірвання даного Договору є фактичним закінченням його дії, доказів ненормальної експлуатації орендатором орендованого приміщення суду не надано, в зв`язку з чим, суд доходить висновку про обгрунтованість вимог [PERSON] в частині стянення з відповідача 5250 грн. залогової суми згідно п.3.2. Договору. Позивач посилається на те, що внаслідок введення її в оману відповідачем, орендоване приміщення має недоліки, які не дозволяють його нормальну експлуатацію. На підтвердження цього, позивач надає Висновок за результатами обстеження приміщень підвалу, розташованого праворуч від в`їздної арки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , виконаний експертом з технічного обстеження будівель і споруд І.О. Твардовським (шифр: 05/1-07.19), відповідно до якого: п.2 - вентиляція повітря в обстежуваних приміщеннях відсутня - внаслідок чого на поверхні стін, підлоги та розташованих речей (взуття, одяг, валізи) появилися темні плями та пліснява. Виконані заміри вологості на поверхні стін спеціальним приладом вологоміром «ВИМС-2» показали суттєве перевищення вологи в місцях розташування вхідних дверей біля дренажу та по низу стін над підлогою, що говорить про наявність накопичення підземних вод техногенного характеру. Усереднені показники при замірах вологості на поверхні досягли значення від 0.2 до 21.0.; п.3 - за умовами вологості повітря та появи плісняви на поверхні стін і відсутністю вентиляції - приміщення підвалу не придатні для перебування людей та розташуванню різного роду речей, в т.ч. одяг, взуття та інше. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок її перебування в приміщенні з пліснявою та грибками, в неї погіршився стан здоров`я - діагноз гострий бронхіт середнього ступеня тяжкості, сенсибілізація пліснявими грибками, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 09.08.2019 рік (період амбулаторного лікування з 24.06.2019 року по 02.07.2019 року). Позивач вважає це моральними стражданнями, які оцінює в 22500 грн. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок недоліку речі (орендованого приміщення), вона зазнала матеріальних втрат у сумі 60000 грн., що складає вартість одягу по накладній від 19.12.2016 року № 387, який відпущено [PERSON] від СПД [PERSON] , та який зіпсувався перебуваючи у орендованому приміщенні. Відповідно до положень ст. 767 ЦК України, наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Згідно п. 1.1 Договору - стан приміщення, яке передається в оренду: після капітального ремонту, яке відповідає вимогам, які дозволяють його нормальну експлуатацію. При цьому, Акт прийому-передачі вказаного приміщення від 05.02.2019 року не містить будь-яких зауважень [PERSON] щодо неналежного стану орендованого приміщення. Тобто, на переконання суду, ці факти свідчать про те, що станом на 05.02.2019 року [PERSON] повністю погодилась з тим, що орендоване приміщення передане їй по Договору перебуває в належному стані. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Однак, висновок експерта, на який посилається позивач як на підтвердження існування недоліків орендованого приміщення, не відповідає встановленим вимогам ЦПК України, так як не містить дати його складення; не містить переліку питань, які були поставлені перед експертом; не містить посилання на нормативний матеріал, який використаний експертом. Вказану невідповідність експертного висновку вимогам Закону, не спростовано під час допиту експерта у якості свідка. Крім того, надана позивачем накладна №387 від 19.12.2016 року лише засвідчує отримання нею певних видів одягу від СПД [PERSON] в грудні 2016 року та жодним чином не підтверджує зіпсування цього одягу через його перебування в орендованому приміщенні. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення 60000 грн. матеріальної шкоди позивачем не обгрунтовані, не доведені, а тому відмовляє у їх задоволенні. Крім того, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 п. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як встановлено з матеріалів справи між сторонами виникли договірні відносини щодо оренди нежитлового приміщення. Чинним законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди у договірних відносинах, крім випадків захисту прав споживачів. Відносини, що виникли між позивачем та відповідачем не підпадають під дію норм про захист прав споживачів, так як орендоване приміщення використовувалося позивачем не для власних потреб, а для реалізації одягу, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Outcome: partial