Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Як зазначає позивач з 28 листопада 2014 року він працював виконуючим обовязки директора Південних високовольтних електричних мереж публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго». 1 квітня 2016 року його було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. Вважаючи, що його звільнили незаконно позивач і просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення, поновити його на раніше займаній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, які представник відповідача не визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Як вбачається зі Статуту ПАТ «Чернігівобленерго» для прийняття на роботу та звільнення керівників відокремлених підрозділів встановлено особливий порядок, а саме: п. 10.14.31 Статуту до виключної компетенції Наглядової ради підприємства віднесено погодження , за поданням правління, зазначених кандидатур ( а.с. 18, обор. ), проте в матеріалах справи відсутні будь-яки докази, що керівництво ПАТ зверталося до Наглядової ради з поданням про звільнення позивача, як керівника відокремленого підрозділу, з займаної ним посади. Також відповідно до п. 11.16.26. Статуту Голова правління, сумісно з фінансовим директором, видає накази та розпорядження ( а.с. 20, обор. ), проте, як вбачається з матеріалів справи наказ про звільнення позивача з роботи підписано лише Головою правління, а підпис фінансового директора відсутній ( а.с. 56 ). Крім того, відповідно до вимог чинного законодавства звільнення працівника з роботи за ініціативою власника можливо лише за умови згоди профспілкового комітету, проте суду також не надано доказів, що таке погодження проводилося. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача з роботи було видано з грубими порушенням встановленого порядку, а тому він має бути визнаний незаконним та скасований, а позивач поновлений на раніше займаній посаді. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, то задоволенню підлягають і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з наступного розрахунку: з довідки ПАТ «Чернігівобленерго» середньоденний заробіток позивача складає 891 грн. 99 коп. ( а.с. 61 ), позивач не працював з 1 квітня 2016 року, тобто по день розгляду пройшло два місяці і шість днів. Середня кількість робочих днів при пятиденному робочому тижні складає 21,2 дні, тобто позивач не працював 48,4 робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, при середньоденному заробітку 891 грн.99 коп., становить 43\~172 грн. 32 коп., які і підлягають стягненню на користь позивача. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вже сам факт звільнення керівника з підстав систематичного невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором є достатньо травмуючим, морально, фактором, але суд враховує, що позивачем не обґрунтовано саму суму моральної шкоди, оскільки надані ним довідки про його хворобу відносять ще до періоду коли він працював, і ніяких доказі хвороб, чи то інших порушень, позивачем не надано, а тому суд вважає можливим задовольнити позов в даній частині в мінімальному розмірі.

Outcome: approved