Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим [INFO] померла її мати [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, зокрема: право на земельну частку (пай) розміром 2,31 в умовних кадастрових гектарах розташованої на території Літинецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Позивач вказує, що спадщину після смерті матері прийняв брат позивача - [PERSON], оскільки разом із нею проживав та був зареєстрований до дня смерті. Однак, своїх спадкових прав брат [PERSON] за життя не встиг оформити оскільки [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS]. З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до Літинської Державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та право на земельну частку (пай). Однак, позивачу відмовлено у оформленні права на спадщину після смерті [PERSON] по причинах відсутності правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно та позивачем пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. Невчасне подання заяви про прийняття спадщини обгрунтовує перебування на лікуванні. Просить суд визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини; визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON], визнати за нею право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у порядку спадкування. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Розподіл судових витрат просить не вирішувати та залишити за позивачем. Представник відповідача Літинецької сільської сільської ради Літинського району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, надали суду листа про розгляд справи без представника сільської ради. Позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши заяви сторін та матеріали справи приходить до наступних висновків. На підтвердження позовних вимог позивачем надано свідоцтво про смерть (а.с. 10) зі змісту якого встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Із копії свідоцтва про народження (а.с. 9) встановлено, що матір'ю [PERSON] є [PERSON]. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8) судом встановлено, що 27.02.1982 року позивачка одружилася і змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно копії сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 11) [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ «Поділля» розміром 2.31 в умовних кадастрових гектарах. Із довідки Літинецької сільської ради за № 350 від 20.07.2018 року (а.с.12) судом встановлено, що за [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS], рахується земельна частка, (пай) під № 421, яка знаходиться на території Літинецької сільської ради. У відповідності до витягу Відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за № 361/0/198-18 від 20.08.2018 р. (а.с. 13), [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] розмір 2,31 в умовних кадастрових гектарах, грошова оцінка земельної частки (паю) складає 59813 грн. З витягу за № 00020640932 від 26.07.2018 р. (а.с. 14) вбачається, що матір'ю [PERSON] є [PERSON]. Із копії свідоцтва про смерть (а.с. 15) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Із довідки Літинецької сільської ради за № 418 від 15.08.2018 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] дійсно була зареєстрована за адресою [ADDRESS] на день смерті, яка наступила [INFO], разом з нею проживав її син - [PERSON], [INFO] Зі змісту довідки Літинецької сільської ради за № 353 від 25.07.2018 року (а.с.17) зазначається, що [PERSON] дійсно був зареєстрований за вказаною адресою [ADDRESS], на день своєї смерті, яка наступила [INFO] Із копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] (а.с.18-20) судом встановлено, що стоїть відмітка про відсутність правовстановлюючих документів. Згідно довідки Літинецької сільської ради за № 351 від 20.07.2018 року (а.с.21), будинок в [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO] Із копії листа з Літинської державної нотаріальної контори за № 1437/02-14 від 03.09.2018 року (а.с. 22) судом встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно а також остання пропустила необхідний строк для подання заяви про прийняття спадщини. У листі міститься інформація, що станом на 03.09.2018 р. спадкові справи на майна померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заведено. Відповідно до виписки з медичної картки з медичної картки (а.с. 23) [PERSON] у період з 22.01.2017 р. по 25.02.2017 р. перебувала на лікуванні у КНП «Дунаєвський центр надання медико-санітарної допомоги». Правовими положеннями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснюється, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-735/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи ту обставину, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за незалежних від неї обставин, суд має підстави для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відповідно до ст.1272 ч.3 ЦК України, де вказано, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним визначити [PERSON] додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з погосподарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємицею за законом і має право на оформлення спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] яка померла [INFO] в нотаріальному порядку [PERSON] не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право на земельну частку (пай), оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини. Витрати зі сплати судового збору за клопотання позивача, наведеному у позовній заяві, слід залишити за останньою. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1261, 1268, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: approved