Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2016 року, посилаючись на те, що відповідач отримала у позивача кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку із цим у неї, станом на 28 квітня 2020 року, утворилась заборгованість в розмірі 151 160 грн. 88 коп., яка складається із 100 782 грн. 22 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 28 026 грн. 34 коп. заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 22 352 грн. 32 коп. нарахованої пені. Користуючись правом стягнення частини заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 135 555 грн. 08 коп., яка складається із 100 782 грн. 22 коп. заборгованості за кредитом, 28 026 грн. 34 коп. заборгованості по процентам, 6 746 грн. 52 коп. заборгованість за пенею з 01 грудня 2016 року по 01 серпня 2019 року. 17 грудня 2020 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник позов визнав частково. За підставу своїх заперечень вказав, що в анкеті-заяві, яку підписав позивач, відсутня процентна ставка та неустойка. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається банк, не підписані відповідачем, тому відсутні підстави вважати що сторони погодили процентну ставку за кредитом, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Із долучених до позовної заяви доказів вбачається суперечність між розрахунками заборгованості, оскільки станом на 31 жовтня 2019 року прострочене тіло кредиту становило 22 529 грн. 93 коп., а станом на 28 квітня 2020 року уже 100 782 грн. 22 коп., при цьому максимальний кредитний ліміт становив 50 000 грн., а з 13 травня 2019 року його було зменшено до 0 грн., що унеможливлює користування відповідачем кредитних коштів. Отже підставною є тільки заборгованість в розмірі 22 529 грн. 93 коп. У відповіді на відзив представник позивача вказав що кредитний договір № б/н від 01 грудня 2016 року є договором приєднання, за умовами якого позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. Підписавши анкету-заяву відповідач погодився на запропоновані банком умови та тарифи. Отже заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач користувалась кредитними коштами та погашала заборгованість, що підтверджується випискою порахунку, та свідчить про її погодження з тарифами банку. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. 13 квітня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання поданого представником позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приват Банк» з метою підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг. До позовної заяви представником позивача долучені Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк». Отже, підстав для огляду доказів за їх місцезнаходженням не вбачається. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Не заперечив проти стягнення з відповідача боргу за тілом кредиту розмірі 22 529 грн. 93 коп. В решті вимог позову просив відмовити за безпідставністю нарахування відсотків, неустойки, а також тіла кредиту що перевищує кредитний ліміт. На запитання суду пояснив що [PERSON] користувалась послугою «Миттєва розстрочка», здійснювала покупки в кредит, користуючись цією банківською послугою. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності, у випадку неявки в судове засідання. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. 01 грудня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, основними умовами обслуговування та кредитування, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та згідна з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Як визнано сторонами кредитній ліміт за договором від 01 грудня 2016 року 16 травня 2017 року становив 1 000 грн., 03 жовтня 2018 року - 50 000 грн., 13 травня 2019 року - 0 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, станом на 28 квітня 2020 року, становить 151 160 грн. 88 коп., і складається із: 100 782 грн. 22 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 28 026 грн. 34 коп. заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 22 352 грн. 32 коп. нарахованої пені. Згідно позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 135 555 грн. 08 коп., яка складається із 100 782 грн. 22 коп. заборгованості за кредитом, 28 026 грн. 34 коп. заборгованості по процентам, 6 746 грн. 52 коп. заборгованість за пенею з 01 грудня 2016 року по 01 серпня 2019 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року за результатом розгляду цивільної справи № 342/180/17 . У заяві позичальника від 01 грудня 2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 грудня 2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки, саме у зазначеному в цих документах порядку та розмірі. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01 грудня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 грудня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків та неустойки за користування кредитними коштами. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Наведене всукупності свідчить про необгрунтованість позову в частині стягнення пені в розмірі 22 352 грн. 32 коп. Однак враховуючи, що сторони договору погодили в заяві-анкеті факт надання позивачем грошових коштів відповідачу, заборгованість по тілу кредиту може бути стягнуто з позичальника у примусовому порядку, у випадку наявності такої. У якості простроченого тіла кредиту позивач просить стягнути з відповідача 100 782 грн. 22 коп. Із наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» в період користування відповідачем платіжною карткою, в односторонньому порядку здійснювало операції по списанню відсотків за користування кредитом, шляхом збільшення розміру тіла кредиту на суму нарахованих відсотків. У виписці по рахунку дані операції деталізовані як: «Списання відсотків за використання кредитного ліміту. За ставкою 3.5 відсотка». У розрахунках заборгованості дані операції зазначені як: «Відсотки погашені за рахунок кредита». Всього (згідно виписки по рахунку та підрахунку суду) за період з 01 березня 2017 року по 01 серпня 2019 року відповідачу зараховано в тіло кредиту 27 633 грн. 74 коп. відсотків за користування кредитним лімітом. Враховуючи що процентна ставка у анкеті-заяві сторонами кредитного договору не погоджена, 27 633 грн. 74 коп. відсотків зарахованих у тіло кредиту стягненню не підлягають. У зв`язку із наведеним заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача в розмірі 73 148 грн. 48 коп. (100 782 грн. 22 коп. - 27 633 грн. 74 коп.). Твердження представника відповідача про безпідставність нарахування боргу за тілом кредиту поза межами кредитного ліміту, суд у даному випадку не може взяти за основу своїх висновків. Представник відповідача у судовому засіданні визнав факт використання [PERSON] послуги «Миттєва розстрочка», нарахування заборгованості по якій не входить у кредитний ліміт. Згідно підрахунків суду всього відповідач отримала коштів за цією послугою в розмірі 41 126 грн. 47 коп. При цьому після встановлення банком 13 травня 2019 року кредитного ліміту в розмірі 0 грн. відповідач кредитними коштами не користувалась. Однак їй нараховувалась заборгованість за послугою «Миттєва розстрочка», отримання якої [PERSON] визнав представник відповідача у судовому засіданні, а також відсотки та пеня, які стягненню не підлягають виходячи із вищезазначених висновків суду. За прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів позивачем нараховано заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 28 026 грн. 34 коп. За змістом ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із матеріалів справи не вбачається, що сторони погодили кінцевий строк повернення коштів, із закінченням якого пов`язується початок нарахування трьох процентів річних від простроченої суми у розумінні ч. 2. ст. 625 ЦК України Безпідставним є посилання банку на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, було встановлено порядок повернення коштів та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, оскільки судом встановлено, що вони не були підписані відповідачем, відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 01 грудня 2016 року, укладеного між банком та [PERSON] . Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Крім того, анкета-заява позичальника від 01 грудня 2016 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, а позивачем взагалі не доведено що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищенаведене позов слід задовольнити частково та стягнути із [PERSON] в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 73 148 грн. 48 коп. заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 01 грудня 2016 року Відповідно до ст. 133 ЦП України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі1 134 грн. 28 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 527 ч.1, 530, 551, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial