Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

02\~липня 2018\~року до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до якої, з урахування уточнень, наданих суду 27.07.2018 року, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~944, 00 грн. щомісячно, а також стягнути з відповідача судові витрати, які повязані з розглядом справи. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 2005 року по 2012 рік вона проживала спільно однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу. 25 жовтня 2006 року у них народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем, у позивача не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на спільні відносини та обовязки з ведення спільного господарства та виховання сина. У звязку з вищевикладеним, у 2012 року сторони розійшлися та почали проживати окремо. Син [PERSON], постійно проживає з матірю. Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач ухиляється від виховання сина, матеріальна допомога, яку він надає занадто мала для утримання дитини, у звязку з чим позивач вимушена була звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач та\~її представник\~[PERSON],\~яка діє\~на підставі\~Ордеру серії\~ХВ №\~000020\~від 19.06.2018\~року,в судовому засіданні заявлений уточнений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки його офіційна заробітна плата складає 3\~200, 00 грн. та у нього на утримані знаходиться ще одна малолітня дитина. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, та що не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу. 04 жовтня 2006 року народився [PERSON], батьками якого є: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ВЛ № 061294, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управляння юстиції міста Харкова 25 жовтня 2006 року. (а.с. 3) У 2012 році сторони розійшлися та почали проживати окремо. Дитина [PERSON] на теперішній час проживає з позивачем [PERSON], що підтверджується Довідкою від 23.01.2018 року № 26, виданою майстром приватного сектору ділянки № 8 Новобаварського району м. Харкова. (а.с. 4) Позивач та її представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач щомісячно надає їй допомогу у розмірі менш ніж 700, 00 грн. Вказаних коштів недостатньо на утримання дитини, оскільки він навчається та перебуває на обліку у невропатолога, потребує лікування, що підтверджується Довідкою лікаря невропатолога від 25.06.2018 року. (а.с. 24) Відповідач в судовому засіданні пояснив, що його офіційна заробітна плата складає 3\~200, 00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою з місця роботи. (а.с. 43) Окрім того, на його утриманні знаходиться, ще одна малолітня дитина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 424016, виданим Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 16 жовтня 2015 року. На утримання вказаної дитини [PERSON], відповідач щомісячно надає матеріальну допомогу у розмірі 800, 00 грн., що підтверджується розпискою його матері [PERSON] від 24.09.2018 року (а.с. 45) Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, а також виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на її користь позивача аліменти у розмірі 1 000, 00 грн. на місяць. Окрім того, позивач в своїй позовній заяві просила суд, стягнути з відповідача судові витрати повязані з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, повязаних з розглядом справи, які, в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України складають судові витрати, які за загальним правилом, згідно ст. 452 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відділу державної виконавчої служби на користь заявника. Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 26 Закону № 5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Так, позивачем на підтвердження того, що вона отримала правову допомогу було надано Договір № АО-51/ФЛ про надання юридичних послуг від 19 червня 2018 року Додаткові угоди до договору № 1 та № 2, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1967, серії ХВ № 000257, виданим 28 травня 2015 року Радою адвокатів Харківської області, Ордером серії ХВ № 000020 від 19.06.2018 року та прибутковим касовим ордером. (а.с. 7, 8, 9, 29, 30, 31) Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2\~750, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial