Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відділу освіти Фастівської РДА про стягнення коштів за час вимушеного прогулу, свої вимоги мотивуючи тим, що 06.12.2012 року відділом освіти Фастівської районної державної адміністрації було видано наказ № 286 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], директора Борівської ЗОШ І-ІІ ст.», яким позивачці оголошено догану. Відповідно до наказу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації № 76, від 05.03.2013 року позивачку було звільнено з посади директора Борівської ЗОШ І-ІІ ст. на підставі п. З ст. 40 КЗпП України. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року вирішено: «Визнати незаконним наказ Фастівської міської державної адміністрації від 5 березня 2013 року № 76 «Про звільнення [PERSON].». Поновити [PERSON] на посаді Директора ЗОШ І-ІІ ст. Стягнути з відділу освіти Фастівської РДА Київської обл. заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у сумі 27142, 17 грн.». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з 09.07.2014 року вказане рішення Апеляційного суду Київської області залишено без змін. Заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу була розрахована та стягнута за період з 06.03.2013 року по 24.10.2013 року, тобто до завершенення розгляду справи в суді першої інстанції. Оскільки, за період розгляду апеляційної скарги, тобто з 25.10.2013 року по 19.03.2014 року минуло 145 днів, а середня заробітна плата позивачки складає 116,49 грн., тому заборгованість за час вимушеного прогулу складає 16 891,05 грн., дану суму позивачка і просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення відносно позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.12.2012 відділом освіти Фастівської районної державної адміністрації було видано наказ № 286 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], директора Борівської ЗОШ І-ІІ ст.», яким позивачці оголошено догану. Відповідно до наказу відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 05.03.2013 року № 76, [PERSON] було звільнено з посади директора Борівської ЗОШ І-ІІ ст. на підставі п. З ст. 40 КЗпП України внаслідок систематичного невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] до відділу освіти Фастівської державної адміністрації Київської області, третя особа: Борівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року скасоване і ухвалене нове, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Визнати незаконним наказ Фастівської міської державної адміністрації від 5 березня 2013 року № 76 «Про звільнення [PERSON].». Поновити [PERSON] на посаді Директора ЗОШ І-ІІ ст. Стягнути з відділу освіти Фастівської РДА Київської обл. заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу у сумі 27142, 17 гривень. Також, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з 09.07.2014 року вказане рішення Апеляційного суду Київської області залишено без змін. Заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу була розрахована та стягнута за період з 06.03.2013 року по 24.10.2013 року, тобто до завершенення розгляду справи в суді першої інстанції. Згідно довідки про надання інформації №01-39/147 від 20.02.2015 року виданої відділом освіти Фастівської районної державної адміністрації розрахунок коштів за вимушений прогул [PERSON] з 25.10.2013 року по 19.03.2014 року складає 100 днів. Дану довідку суд вважає достовірним та належним доказом на підтвердження кількості днів за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз. З п. II Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Тому, враховуючи дані довідки про середню заробітну плату (дохід), наданої відділом освіти Фастівської РДА від 19.08.2013 № 1750 середньоденна заробітна плата позивачки складає 116, 49 грн. Розрахунок коштів за час вимушеного прогулу з 25.10.2013 року по 19.03.2014 року, складає 100 днів х 116, 49 грн. = 11 649,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За ч. 2 ст. 116 КЗпП України у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці " за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15.10.2013 р. у справі № 8- рп/2013 також дійшов висновку, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, не обмежується будь-яким строком тільки у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 р за № 4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної праці без обмеження будь-яким строком. Тому, аналізуючи по справі надані сторонами докази, є підстави для часткового задоволення позову.

Outcome: partial