Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якому просить суд постановити рішення про стягнення із її чоловіка-відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON], [INFO], який наразі перебуває на її повному матеріальному утриманні, оскільки подружжя припинило спільне сімейне проживання, а також аліментів на утримання її як дружини, з якою проживає дитина. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без її участі у судовому засіданні, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У звязку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивач заперечень проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечив. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши подані на їх підтвердження докази, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами справи 28.07.2017 року у виконкомі Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб, актовий запис №10. Подружжя [PERSON] в шлюбі народили сина [PERSON], [INFO]. На даний час подружжя не підтримують подружні стосунки, припинили спільне сімейне проживання. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дружини і дитини. Позивачка змінила шлюбне прізвище «Форкош» на «Сусик». Дитина проживає разом із матірю позивачкою [PERSON], та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Позивачка забезпечує належні умови життя, виховання дитини. Домовленість між сторонами спору про матеріальне забезпечення батьком дитини відсутня. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Згідно ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2019рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн. Для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд взяв до уваги ту обставину, що дитина знаходиться при матері, вона забезпечує організацію її життя, виховання, веде догляд за дитиною та домашнім господарством. Тому, зясувавши обставини, що мають юридичне значення, суд вирішив, що запитуваний позивачкою розмір аліментів на дитину відповідає встановленим законом вимогам та не суперечить засадам розумності та справедливості. Тому вимоги позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн належить задовольнити. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Можливість надання матеріальної допомоги за ч.ч.2,3 ст.84 СК України\~ - є визначеною законом неодмінною умовою виникнення обовязку у батька дитини по утриманню дружини, з якою проживає дитина. Надання утримання, в тому числі його розмір за умови надання, не повинні позбавляти таку особу доходу, нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.1 ст.81 СК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, на підтвердження обставин, що мають юридичне значення для вирішення питання про стягнення аліментів на підставі ст..84 СК України та підлягають зясуванню судом, позивачка не подала жодного доказу. Так суд визнає недоведеними заявлені позивачем обставини про те, що відповідач не має на утриманні непрацездатних осіб, інших грошових стягнень з нього не здійснюються, відповідач виїжджає на заробітки за кордон. Без зясування вказаних обставин суд не має можливості встановити чи може відповідач надавати матеріальну допомогу також і дружині, в тому числі у тому розмірі який просить позивачка. Таким чином, визначена законом сукупність умов для покладення на відповідача обовязку утримувати дружину, з якою проживає дитина за результатами розгляду справи на підставі наявних у справі доказів відсутня. У задоволенні вимоги позову в цій частині належить відмовити. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у звязку із частковим задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду із\~ позовом за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial