Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначивши в позові, що в газеті "Новий Дзвін" № 43 (43) від 27 жовтня 2016 року була надрукована інформація у статті під назвою «У Тальне можеш не повертатися!» наступного змісту: "За кожне перенесення слухання справи на півмісяця чи місяць він платить суддям. Платить величезні гроші. Як тільки пробує не платити - судді відразу призначають нові судові засідання. І він знову платить. Бо як зупинить виплати, в нього взагалі відберуть комбінат. Насправді при проведенні аукціону, коли він купував підприємство, була маса порушень. [PERSON] це знає і судді це знають. Цих порушень хіба сліпий не побачить. Тепер він у них на гачку і його нещадно доять". Дану інформацію вважає недостовірною, та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, через що просить суд визнати дану інформацію недостовірною та зобовязати відповідачів спростувати її у такий самий спосіб як вона була поширена. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними, позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Вказує на те, що інформація, яка викладена в газеті "Новий Дзвін" № 43 від 27.10.2016 року і яка є предметом оскарження, є оціночним судженням щодо позивача, який є публічною особою. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], який є редактором редакції газети "Новий Дзвін", в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення проти позовних вимог та просив в задоволенні позову відмовити. Неявка в судове засідання представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Новий Дзвін", який належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи та про причини неявки суд не повідомив, не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що в газеті "Новий Дзвін" № 43 (43) від 27 жовтня 2016 року надрукована інформація у статті під назвою "У Тальне можеш не повертатися!" наступного змісту: "За кожне перенесення слухання справи на півмісяця чи місяць він платить суддям. Платить величезні гроші. Як тільки пробує не платити - судді відразу призначають нові судові засідання. І він знову платить. Бо як зупинить виплати, в нього взагалі відберуть комбінат. Насправді при проведенні аукціону, коли він купував підприємство, була маса порушень. [PERSON] це знає і судді це знають. Цих порушень хіба сліпий не побачить. Тепер він у них на гачку і його нещадно доять" (а.с. 13-14). Сторони в судовому засіданні не заперечували та визнали той факт, що вказана інформація стосується позивача по справі [PERSON] Згідно довідки № 119-17112016/71210 за обліками МВС громадянин України [PERSON] Григорович, [INFO], уродженець [INFO], на території України станом на 21.11.2016 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 20). Згідно єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником газети "Новий Дзвін" є [PERSON] (а.с. 16-19). Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст. 34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За правилами ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. При розгляді даної справи суд виходить з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність наступних обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи (позивача); в) поширення саме недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною слід вважати інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження, вказуючи на те, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що розповсюджену відповідачами інформацію відносно позивача не можна вважати оціночним судженням. Як вбачається зі змісту статті, вона в собі містить повідомлення про вчинення позивачем неправомірних дій, за які Законом передбачена кримінальна відповідальність, і таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідності дійсності (перевірку істинності фактів) і спростувати. А тому, вона не відноситься до оціночних суджень на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». В судовому засіданні відповідачі не довели її достовірність, тому така інформація судом визнається недостовірною. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, обставини щодо розповсюдження недостовірної інформації відносно позивача, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, є доведеними належними та допустимими доказами, відповідно є підстави для захисту права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації шляхом її спростування. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню порівну на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved