Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила виселити відповідача з належної їй та її дочкам квартири, а також стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за користування комунальними послугами у ній. Позов обґрунтовано тим, що на неодноразові прохання позивача виселитись з квартири, у звязку з веденням аморального способу життя відповідачем, остання відмовляється. Зазначене, як вказує позивач, суперечить її інтересам та інтересам її дочок, як власників вказаного нерухомого майна. Крім цього, позивач вказує, що в період з січня 2015 року по березень 2016 року відповідач користувалась комунальними послугами за які сплачувала заявник, а тому остання просить стягнути з [PERSON] кошти за отримані послуги. У судове засідання сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про слухання справи за ї відсутності. Позов підтримала та не заперечувала щодо заочного порядку розгляду даної справи. В свою чергу, підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча вона була завчасно та належним чином повідомлена про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останньої про такий розгляд, та беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач та її малолітні дочки [PERSON], [PERSON] є власниками квартири № 1 в будинку № 13, що розташований за адресою: с. Станишівка Житомирського району Житомирської області, вул. Корольова (а.с.5-9, 40-42). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, вищевказані особи, а також мати позивача [PERSON], зареєстровані за даною адресою (а.с.11). 1 грудня 2015 року комісією сільської ради складено акт, яким встановлено що відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає (а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради матір позивача [PERSON] звільнено від виконання обовязків опікуна (піклувальника), зокрема стосовно онуки [PERSON] У звязку з неправомірними, на думку позивача, діями відповідача вона зверталась до правоохоронних органів (а.с.15). 12 лютого 2015 року відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 180 КУпАП (а.с.14). У 2015 році відповідача відраховано з Житомирського інституту медсестринства за неуспішне навчання. За період навчання у даному навчальному закладі відповідач характеризувалась негативно (а.с.36). Матеріали справи також містять копії квитанції про сплату позивачем коштів за надані комунальні послуги в період з січня 2015 року по березень 2016 року (а.с.18-21). Згідно розрахунку позивача, що міститься в позовній заяві (а.с.4), відповідач має сплатити їй 2\~448,64 гривень за отримані і оплачені заявником комунальні послуги. Правовою підставою заявленого позивачем позову, як вказує остання, є положення ст. 116 Житлового Кодексу України. Зазначеною нормою матеріального закону кореспондується, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як розяснив Верховний Суд України, у пункті 17 Постанови Пленуму № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, встановлені судом фактичні обставини справи, в частині вимог про виселення відповідача, позов підлягає до задоволення, адже в ході розгляду справи встановлено, що остання своїми діями порушує правила співжиття з іншими особами, зокрема власниками квартири. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації за надані і оплачені заявником комунальні послуги з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, речення 1 ч. 3 ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. В свою чергу, позивачем не було надано суду доказів укладення з відповідачем угоди щодо умов оплати за комунальні послуги. Більше того, з розрахунок, що його надала позивач не вбачається яким чином він був зроблений та чому саме у такому розмірі позивач просить стягнути компенсацію з відповідача. Окрім цього, враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити судові витрати пропорційно до розміру задоволеної частини вимог. Судові витрати, що підлягають присудженню позивачу складаються із судового збору розміром 551,20 гривня (за позовну вимогу про виселення). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial