Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

28 вересня\~ 2016 року до Софіївського районного суду звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що згідно до укладеної Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 19.12.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7939 грн. 06 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода\~ разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами та складають між ним та банком кредитний договір, підтверджено підписом у заяві. Відповідно до норм чинного законодавства зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.09.2016 року має заборгованість 12375,11 грн., яка складається із наступного: - 7939,07 грн. - заборгованість за кредитом; -1079,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -2222,92 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 1133,41 грн.- штраф відповідно до Генеральної угоди. 21 листопада 2016 року заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги було задоволено. 23 грудня 2017 року відповідач не погодившись з заочним рішенням подав заяву про перегляд заочного рішення. 27 лютого 2017 року заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду. Представник позивача позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути без їхньої участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, про що надав\~ відповідну заяву. Відповідач [PERSON],\~ будучи у встановленому чинним законодавством порядку увідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно до укладеної Генеральної угоди про реструкторизацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 19.12.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7939 грн. 06 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом(а.с.6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода\~ разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» умовами та правилами, тарифами та складають між ним та банком кредитний договір, підтверджено підписом у заяві. Відповідно до норм чинного законодавства зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.09.2016 року має заборгованість 12375,11 грн., яка складається із наступного: - 7939,07 грн. - заборгованість за кредитом; -1079,71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, -2222,92 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 1133,41 грн.- штраф відповідно до Генеральної угоди(а.с.4). В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до\~ умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого\~ індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не виплаває із суті кредитного договору. Щодо вимог про стягнення заборгованості 2222,92 гривень за пенею та комісією, то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вимоги за пенею та комісією задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у позовній заяві не обґрунтовано законності таких вимог. Таким, чином, вимога банку про стягнення заборгованості за пенею та комісією в даному спорі є безпідставною. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин (споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Отже, суд вважає, що у стягненні заборгованості за пенею та комісією слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Таким чином, заборгованість за кредитом 7939,07 гривень та заборгованість по процентам за користування кредитом 1079,71 гривень, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1133,41 гривня, що всього складають 10152,19 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд вважає, оскільки позов задоволено частково, судові витрати по справі необхідно стягнути з\~\~відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial