Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

14.06.2019 позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експерес-Банк», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] як позичальником, укладено кредитний договір № 58783/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) від 14.05.2013. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, становить 28 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38 процентів річних (п. 1.4 кредитного договору). Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3, 1.5 кредитного договору, кредит було надано відповідачу на споживчі цілі в сумі 25 000 грн. на строк 36 місяців з 14.05.2013 по 14.05.2016. Згідно із п. 1.6, 1.7 кредитного договору та Додатку № 1 до даного договору відповідачем було сплачено позивачу одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 1 875 грн. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 20 травня 2019 року становить 45 737,27 грн. та включає в себе: 13 880 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 26 594,12 грн. сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам, 5 263,15 грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24.06.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 18.09.2019 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, згідно якого просив залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що у межах строку кредитування по14 травня 2016 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця, згідно з графіком щомісячних розрахунків. Оскільки відповідач здійснив останній платіж до договором у вересні 2013 року, про що позивач знав, а банк звернувся до відповідача з даним позовом тільки у червні 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, тому у зв`язку з цим просить суд застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, що передбачені положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача АКБ «ІндустріалБанк» в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Гуревич Р.Г. в судове засідання не з`явилися, разом з тим, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «ІндустріалБанк» (нова редакція), затвердженого загальними зборами АКБ «ІндустріалБанк» 20.04.2018, погодженого Національним банком України (НБУ) 11.06.2018, АКБ «ІндустріалБанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків АБ «Експрес-Банк», зареєстрованого НБУ 12.04.1994, у зв`язку із реорганізацією АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до АКБ «ІндустріалБанк», здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ «Експрес-Банк» до АКБ «ІндустріалБанк» за спрощеною процедурою (рішення від 18 серпня 2017 року №303). Державна реєстрація припинення АБ «Експрес-Банк», у результаті приєднання, здійснена 04.04.2018, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про АБ «Експрес-Банк». Державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо правонаступництва АКБ «ІндустріалБанк» підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про АКБ «ІндустріалБанк». Таким чином, ПАТ АКБ «ІндустріалБанк» є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків АБ «Експрес-Банк». Судом установлено, що 14 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір № 58783/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) (арк.с.9-13). Пунктом 1.1, 1.2 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 25 000 грн., а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за договором та повернути кредитодавцю кредит на умовах та в строки (термін) визначені договором. Кредит надається на строк 36 місяців, з 14.05.2013 року по 14.05.2016 року. Дата повернення кредиту не пізніше 14.05.2016 року (п.1.3 кредитного договору). Позивач зобов`язання по кредитному договору щодо надання кредиту виконав, надав відповідачу кошти в сумі 25000 грн. на строк 36 місяців, з 14.05.2013 року по 14.05.2016 року, що не заперечується відповідачем (а.с.20). Згідно п.1.4 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 28,0 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38 процентів річних. Згідно з п.2.4 кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця. Як передбачено п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п.2.7 зазначеного договору суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в третю чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в четверту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в п`яту чергу погашається заборгованість по сплаті інших платежів за договором. Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується. Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок, відкритий у кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок. Повне погашення нарахованих процентів за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту (п.4.2 кредитного договору). Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору). Відповідно до п. 6.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти) процентів від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання. Відповідач був зобовязаний повернути кредит не пізніше 14.05.2016. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0-00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на 14.05.2016, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 13.06.2016. Станом на 20 травня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 45 737,27 грн., яка включає в себе: 13 880 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 26 594,12 грн. сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам, 5 263,15 грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Згідно зі статтями 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту в сумі 13880 грн. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам, суд вважає за необхідне відзначити наступне. Як вже було встановлено судом, відповідно до п.2.5 погашення кредиту позичальник мав здійснювати шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3, договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору. Останнім днем погашення заборгованості є 14.05.2016. За умовами договору сплата нарахованих процентів за користування кредитом, які, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, нараховуються Кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця, починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, здійснюється позичальником, шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок відкритий у Кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок (п.4.2. Кредитного договору). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Банк надав довідку про рух коштів для обліку заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 58783/31/к від 14.05.2013, згідно з яким відсотки за основним зобов`язанням нараховані в період з 14.05.2013 по 19.05.2019 всього в сумі 33766,01 грн. (арк.с.35) Сума погашення нарахованих відсотків складає 7171,89 грн. в період з 07.06.2013 року по 05.09.2014 року. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що позивач звернувся до суду зі спливом трьохрічного строку після закінчення строку дії договору, а тому вимоги банку щодо сплати заборгованості за нарахованими відсотками після 14 травня 2016 року не підлягають задоволенню. Також вважав, що посилання банку на те, що Банком було продовжено строк дії договору згідно з п.7.1 строком на тридцять днів є безпідставним, оскільки матеріали справи будь-якого рішення (наказу, розпорядження тощо) з цього приводу не містять. Втім, суд зазначає, що договір не містить посилань на те, що обов`язковою умовою продовження строку договору на 30 днів має бути будь-яке рішення Банку, а є лише умова наявність заборгованості Позичальника та відсутність можливості Кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причин їх відсутності. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку 13.06.2016 кредитування, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 13.06.2016 позивач не міг такі нарахування проводити, правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором за період після 13 червня 2016 року відсутні. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, який сторонами не заперечувався, суд доходить висновку, що до сплати слід визначити суму заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 14 травня 2013 року по 13.06.2016 року -16277,83 грн., та яка, з урахуванням нарахованих відсотків та сплачених відповідачем за цей період процентів в сумі 7171,89 гривень, становить 9105,94 гривень, та яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь банку. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Комерційного Банку «Індустріалбанк» щодо стягнення нарахованих позивачем після 13.06.2016 процентів у розмірі 17488,18 грн. за кредитом не ґрунтуються на нормах законах та не підлягають задоволенню. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги і щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту в розмірі 5263,15 грн, які нараховані за період з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2019 року. В даному випадку підстави для нарахування інфляції виникли після 13.06.2016. У Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 ВГСУ вказується, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р]. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з розрахунку, інфляційні нарахування проводились з 01 червня 2016 року по 30 квітня 2019 року, що відповідає вищенаведеній правовій позиції. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 5263,15 грн. підлягають задоволенню. З запереченнями відповідача про те, що сплинув строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів та інфляційних втрат суд не може погодитися, виходячи з наступного. Як вже було встановлено судом, пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0-00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів. Банк продовжив строк дії договору до 13.06.2016, тобто фактично сторони узгодили строк виконання позичальником свого зобов`язання за кредитним договором - 13.06.2016. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач направив позовну заяву через відділення пошти 11.06.2019, тобто в межах строку позовної давності. Тому, твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково в сумі 28249,09 грн., стягнути 13 880 грн. як суму простроченої заборгованості по кредиту, 9105,94 грн. - суму простроченої заборгованості по нарахованим процентам, 5 263,15 грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту станом на 20 травня 2019 року. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно сумі задоволених позовних вимог (28249,09*1921/45737,27=1186,48).

Outcome: partial