Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ? АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.09.2013 року у розмірі 127398,10 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 09.09.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7500 гривень 00 копійок у вигляді кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «Приватбанк» договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконав. На думку позивача, заборгованість відповідача станом на 31.08.2019 року складає 172622 гривні 46 копійок. Зазначена сума складається з наступного: 4763,64 грн. заборгованість за кредитом; 167858,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. 21 листопада 2019 року ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області було відкрито спрощене позовне провадження по справі. 27 січня 2020 року відповідачем було подано до суду заяву про застосування у справі правових наслідків спливу позовної давності. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи 09.09.2013 року [PERSON] , ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», просив надати відповідні послуги, про що ним було підписано відповідну анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послу в Приватбанку» . Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписана 09.09.2013 року [PERSON] заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між сторонами договір, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 7500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. ст. 1049,1054\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На виконання умов кредитного договору № б/н від 09.09.2013 року, АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] , а останній отримала кредит у розмірі 7500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, [PERSON] в добровільному порядку виниклу та непогашену заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.09.2013 року не погасив у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», яка складається з заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами. 27 січня 2020 року відповідачем по справі було подано до суду заяву в якій позивач зазначає про сплив строків позовної давності у зв`язку з чим просить застосувати правові наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Вирішуючи питання щодо застосування правових наслідків спливу строків позовної давності до заборгованості за кредитом суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Відповідно до ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (пункт 137 рішення від 09 січня 2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Олександр Волков проти України»). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~ Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11, 2.1.1.12. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовому боці картки. Суд зазначає, що ані позивачем при поданні позовної заяві, ані відповідачем в ході судового розгляду справи не було долучено доказів на підтвердження строку дії банківської картки. Таким чином, оскільки матеріали справи доказів спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом не містять, враховуючи, що відповідач, заявляючи вимогу про застосування строків позовної давності, доказів на підтвердження строку дії кредитної картки, виданої [PERSON] в межах кредитного договору від 09.09.2013 року не надав, суд, розглядаючи справу на підставі доказів, поданих сторонами, які, з огляду на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, приходить до висновку, що у задоволенні заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата процентів за користування кредитом визначена договором щомісячно, отже, строк позовної давності щодо стягнення щомісячних платежів зі сплати процентів за період, що перевищує три роки до часу звернення позивача з даним позовом пропущено. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 05 листопада 2019 року, то з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 05 листопада 2016 року по 31 серпня 2019 року (дата, станом на яку пред`являється заборгованість). Розраховуючи розмір заборгованості по процентам за користування кредитом суд виходить з наступного. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що розмір відсоткової ставки за кредитним договором № б/н від 09.09.2013 року неодноразово змінювався. Так, з 09.09.2013 року банком застосовувалась обумовлена сторонами ставка у розмірі 30 відсотків, з 01.09.2014 року при розрахунку заборгованості банк почав застосувати іншу ставку у розмірі 34,80 відсотка. З 01.04.2015 року відсоткова ставка, застосовувана банком, знову змінюється і становить 43,2 відсотка. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Пунктом 1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта отримувати виписки про стан картрахунків та проведені операції по картрахункам. Згідно п. 1.1.1.3.9. Умов і правил надання банківських послуг, Банк зобов`язаний не менш як раз на місяць у спосіб, визначений у Заяві, надавати Держателю виписки про стан Картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по Картрахунках. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку, шляхом використання функцій SMS-повідомлень. Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» ЦК України було доповнено статтею 1056-1. Відповідно до\~ч.\~1,\~3\~та 4\~ст.\~1056-1\~ЦК України\~ процентна\~ставка за\~кредитом може\~бути фіксованою\~або змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором.\~Фіксована процентна\~ставка є\~незмінною протягом\~усього строку\~кредитного договору.\~Встановлений договором\~розмір фіксованої\~процентної ставки\~не може\~бути збільшено\~банком в\~односторонньому порядку.\~Умова договору\~щодо права\~банку змінювати\~розмір фіксованої\~процентної ставки\~в односторонньому\~порядку є\~нікчемною. У разі\~застосування змінюваної\~процентної ставки\~кредитор самостійно,\~з визначеною\~у кредитному\~договорі періодичністю,\~має право\~збільшувати та\~зобов`язаний\~зменшувати процентну\~ставку відповідно\~до умов\~і в\~порядку,\~встановлених кредитним\~договором.\~Кредитодавець зобов`язаний\~письмово повідомити\~позичальника,\~а в\~разі збільшення\~процентної ставки\~-\~поручителя та\~інших зобов`язаних\~за договором\~осіб про\~зміну процентної\~ставки протягом\~15\~календарних днів,\~що настають\~за днем,\~з якого\~застосовується нова\~ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Законом України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» було доповнено частиною четвертою. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Згідно з пунктом 99 Правил рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Дана правова позиції висловлена Верховним судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року по справі за № 6-1374 цс17. Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення відповідача про майбутню зміну (підвищення) розміру відсоткової ставки, суд приходить до висновку, що банк в односторонньому порядку здійснив зміну (підвищення) розміру відсоткової ставки за користування кредитом до 43,2%, а відтак нарахована сума процентів підлягає зменшенню, виходячи із обумовленої договором ставки 30%. Розмір нарахованих відсотків з 05 листопада 2016 року по 31 серпня 2019 року розраховується наступним чином та складає: 4763,64 (заборгованість за кредитом, яка є незмінною) * 30% (розмір відсоткової ставки) / 360 (кількість днів, на які банк нараховує відсотки) * 1030 (кількість днів з 05 листопада 2016 року по 31 серпня 2019 року) = 4088,79 грн. Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту слід задовольнити частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 4763,64 грн. заборгованість за кредитом та 4088,79 заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судового збору, сплаченого позивачем складає 1921,00 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 8852,43 гривень х 100 % : 127398,10 гривень ціни позову = 6,94%), тобто 6,94% від ціни позову (6,94% х 1378,00 гривень : 100% = 133,31 гривні), що складає 133,31 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial