Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

28 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (далі - ТОВ «Краматорськтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за опалення та підігрів води, посилаючись на те, що з 01 січня 2007 року по теперішній час ТОВ " Краматорськтеплоенерго " здійснює поставку теплової енергії та гарячого водопостачання відповідачам, які проживають в [ADDRESS]. Відповідачі в порушення вимог ст. 162 Житлового кодексу України та Правил надання населенню послуг з водо - , теплопостачання та водовідводів не вносить плату за теплову енергію та гаряче водопостачання з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2015 року, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по оплаті в розмірі 10 433 грн.35 коп. Позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» борг за опалення та підігрів води в сумі 10 433 грн.35 коп., а також судові витрати, понесені при зверненні до суду в сумі 243 грн.60 коп. 02 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краматорськтеплоенерго», треті особи - [PERSON], [PERSON] про визнання дій протиправними з приводу нарахування заборгованості за послугою постачання опалення та підігрів води, посилаючись на те, що договір на надання послуг з опалення та гарячого водопостачання між сторонами не укладався, а отримання сплати за ці послуги здійснюється на підставі договору, укладеному між сторонами, який ТОВ «Краматорськтеплоенерго» зобов'язано підготувати та укласти із споживачем. Тому, [PERSON] просив визнати протиправними дії ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з приводу нарахування та зобов'язання сплатити [PERSON] заборгованість за опалення та підігрів води у сумі 10 433 грн.35 коп. Ухвалою Краматорського міського суду від 02 лютого 2016 року позови об'єднані в одне провадження. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 березня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки у прізвищі відповідачів позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (далі - ТОВ «Краматорськтеплоенерго») до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за опалення та підігрів води задоволено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (п/р 26039300376944 у філіалі Донецького ОУ АО «Ощадбанк», МФО 335106, ЄДРПОУ отримувача 34657789) борг за поставлену теплову енергію на опалення та підігрів води за період з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2015 року в сумі по 1/3 частці від боргу 10 433 грн.35 коп., тобто по 3 477грн.78 коп. з кожного. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» судові витрати у розмірі - по 1/3 частці від 243 грн.60 коп., тобто по 81 грн.20 коп. з кожного (п/р 26005301376944 в філії Донецького ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106, ЄДРПОУ отримувача 34657789). В задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», треті особи - [PERSON], [PERSON] про визнання дій протиправними з приводу нарахування заборгованості за послугою з постачання опалення та підігрів води - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] в дохід державного бюджету судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. З рішенням не погодились [PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], та подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,невідповідність висновків суду обставинам справи, ухвалив необґрунтоване та невмотивоване рішення, яке просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до відповідачів. В обґрунтування доводів скарги [PERSON] зазначив, що між ним та ТОВ «Краматорськтеплоенерго» не укладений договір про надання житлово - комунальних послуг, а отже відсутні і будь - які договірні відносини між сторонами, а тому вимоги щодо сплати заборгованості за опалення та підігрів води у розмірі 10 433 грн. 35 коп. є протиправними. Також, [PERSON] зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі розгляду позовної заяви, коли стягнув борг з кожного з відповідачів за первісним позовом пропорційно заявлених вимог, тоді як позивач за первісним позовом просив стягнути борг солідарно. Заявник звертає увагу суду на те, що предметом зустрічного позову є правовідносини у сфері захисту прав споживача, отже [PERSON], як позивач за зустрічним позовом, звільняється від сплати судового збору відповідно до законодавства України у сфері захисту прав споживачів. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду сторони справи позивач - ТОВ «Краматорськтеплоенерго» був повідомлений судовою повісткою (а.с.151). Відповідачі в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ч.5 ст.74, ч.3 ст.76 ЦПК України (а.с. 131, 142, 143 - 149). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти. Як передбачено ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Згідно з ст. 156 ЖК України, власник зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленим у законному порядку тарифам. Відповідно до ст.ст. 1, 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, незалежно від відомчої належності та форми власності, власники квартир зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, комунальні послуги. Як передбачено ст. 10, 12 ЖК України та п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, громадянин зобов'язаний вчасно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками та зареєстровані в [ADDRESS], що не заперечують сторони (а.с. 36-38). Позивач здійснює поставку теплової енергії у вигляді опалення та гарячої води в квартиру відповідачів за тарифами, встановленими НКРЕ України та прийнятими рішеннями виконкому Краматорської міської ради (а.с. 52-60). Згідно довідки - виписки з особового рахунку відповідача [PERSON], борг за вказані комунальні послуги за період з 01 лютого 2013 року по 01 січня 2015 року складає 10 433 грн. 35 коп. (а.с. 3, 51). Відповідно до ст. 205 ЦК України, угода для якої не передбачена обов'язкова письмова форма, вважається укладеною, якщо поведінка сторін свідчить про їх волевиявлення до виникнення відповідних правових наслідків, сторони мають право самостійно обирати форму угоди. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до п.п. 1, 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, незалежно від відомчої належності та форми власності, власники квартир зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, комунальні послуги. Задовольняючі позовні вимоги ТОВ «Краматорськтеплоенерго» про стягнення з відповідачів заборгованості за опалення та підігрів води, суд виходив з того, що позивач правомірно зробив нарахування заборгованості за опалення та підігрів води в сумі 10 433 грн. 35 коп., яка підлягає стягненню з власників квартири по 3 477 грн. 78 коп. з кожного, які фактично отримують такі послуги. Оскільки нарахування за надані послуги здійснено правомірно, то в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Посилання відповідачів на той факт, що ними не укладався договір з позивачем, тому борг не підлягає стягненню, судом визнано безпідставним, оскільки в судовому засіданні доведена фактична поставка тепла та гарячого водопостачання відповідачам з боку ТОВ «Краматорськтеплоенерго». Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано задовольнив позов ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову [PERSON] Апеляційний суд вважає, що такі висновки суду є правильними, вони підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч тверджень відповідачів, суд в рішенні суду навів відповідні докази і відповідно до вимог ст. 57, 60, 61 ЦПК України, надав їм належну оцінку. Свої висновки суд належним чином мотивував і виклав у рішенні. Довід апеляційної скарги відповідачів про те, що між сторонами не було укладено договору постачання послуг, а отже немає підстав для стягнення заборгованості, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачі фактично отримували надані послуги, та будь-яких заперечень або претензій щодо їх якості не заявляли. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові по справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року, зазначається, що хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово - комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки, в суді першої інстанції встановлена фактична поставка тепла та гарячого водопостачання відповідачам з боку позивача, то у перших виник обов'язок сплатити за спожити послуги відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Твердження заявника про те, що суд вийшов за межі позовних вимог є хибними, оскільки суд визначив, що предметом спору є нарахування та стягнення заборгованості з відповідачів за поставку тепла та гарячого водопостачання. За таких обставин суд зробив правильний висновок про задоволення позову про стягнення заборгованості пропорційно до кількості власників житлового приміщення та обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Однак, довід [PERSON] відносно помилкового стягнення з нього судового збору в дохід державного бюджету, апеляційний суд вважає обгрунтованим, оскільки він подав зустрічний позов, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», відповідно до ч. 3 ст. 22 якого споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Отже, суд першої інстанції при вирішенні справи мав віднести судовий в розмірі 551 грн. 20 коп. на рахунок держави, але суд помилково стягнув його з [PERSON] в дохід державного бюджету. Таким чином, рішення суду в частині стягнення судового збору з [PERSON] в сумі 551 грн. 20 коп. в дохід держави підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині стягнення судового збору з [PERSON] в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає скасуванню, а судовий збір в зазначеній сумі слід віднести на рахунок держави, частково задовольнивши апеляційну скаргу. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial