Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення розміру виплаченого відшкодування в порядку зворотної вимоги Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] 11.10.2017 року близько 15:30 год., керуючи автобусом «БАЗ А079.14», порушивши Правила дорожнього руху України, на пішохідному переході допустив наїзд на [PERSON] , спричинивши їй тілесні ушкодження. Вироком Волинського апеляційного суду від 26.06.2019 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року у справі за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] , третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вимоги задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Рішення суду ним виконано в добровільному порядку. Вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією добровільно відшкодувати 50% розміру виплаченого відшкодування. Однак [PERSON] залишив пропозицію без задоволення. Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 105 840,80 грн., з яких: 100 000 грн. - моральна шкода, 5000 грн. - витрати на правничу допомог, 840,80 грн. - судовий збір. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд позов задовольнити із вказаних підстав. Відповідач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 11.10.2017 року близько 15:30 год., керуючи автобусом «БАЗ А079.14», порушивши Правила дорожнього руху України, на пішохідному переході допустив наїзд на [PERSON] , спричинивши їй тілесні ушкодження. Вироком Волинського апеляційного суду від 26.06.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 26.06.2019 року. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та керував транспортним засобом, який належить роботодавцю. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] (ідентифікаційний код - [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн. та 5000 (п`ять тисяч) грн. понесених витрат на правничу допомогу. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року ФОП [PERSON] виконано добровільно, що підтверджується платіжним дорученням №1811090640 від 04.06.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст.1177ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ч.ч. 1, 2ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В силу вимог ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено в п. 3 ППВСУ Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29 грудня 1992 року № 14 за шкоду, заподіяну внаслідок трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії допомоги по соціальному страхуванню тощо), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. З цього слідує, що ФОП [PERSON] має право скористатися положеннями ст. 1191 ЦК України і пред`явити до водія в порядку регресу позов про відшкодування шкоди, виплаченої потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством сум потерпілому, і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресна вимога носить похідний характер і виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання. В силу цього правила можливе пред`явлення вимоги до працівника, якщо він здійснював управління транспортним засобом і цим засобом заподіяно шкоди третій особі, за умови, що шкода відшкодована володільцем джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ст.134КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. При цьому у п.8 ПП ВСУ Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Право зворотної вимоги до винної особи передбачено у ст. 1191 ЦК України, де зазначено, що особа, яка компенсувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Розмір визначеного відшкодування встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року, на які має право зворотної вимоги (регресу) ФОП [PERSON] . З огляду на викладене, у ФОП [PERSON] виникло право зворотної вимоги до відповідача, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу витрати в сумі 105840,80 грн. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1058,41 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved