Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У червні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію у розмірі 4 414 грн. 98 коп. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та користується електроенергією на підставі особистого рахунку № [NUMBER] про користування електроенергією, але обов`язків по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку із чим за період з 01.04.2017 р. по 01.01.2019 р. у неї виникла заборгованість у розмірі 4 414 грн. 98 коп. Ухвалою суду від 29.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивача - Глазунов В.С. , позовні вимоги підтримав та зазначив про те, що заборгованість за електричну енергію відповідачем не сплачена, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість, оскільки протягом останніх трьох років позивачем надсилалися квитанції з показниками лічильника електроенергії та нарахуваннями, відповідно цим показам, які нею оплачувалися. В жодній квитанції надавача послуг не було зазначено заборгованість у розмірі 4 414 грн.98 коп., яку позивачем заявлено до стягнення у позові. Крім того, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, визначений ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України, оскільки згідно розрахунку позивача період виникнення заборгованості становить з 01.04.2017 по 01.01.2019 року, а тому позивач просить суд застосувати до вказаної заборгованості строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику» від 6 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, який втратив чинність, на підставі Закону № 2019-VIII від 13.04.2017 р., Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення, які були затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 р. № 1357 та які втратили чинність, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 502 від 20.06.2018, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312. Судом встановлено, що місце проживання відповідача по справі [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 05.10.1999 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання № 04-47/3248 від 16.06.2021. ПАТ «Запоріжжяобленерго» здійснювало постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за електричну енергію за адресою: [ADDRESS] відповідно до знятих показань приладу обліку за період з 01.04.2017 по 01.01.2019 відповідачем спожито 4 773 кВт/год., вартістю 4 414 грн. 98 коп. За зазначений період відповідачем плата за спожиту енергію не здійснювалась. Згідно з абз. 2 п. 1 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999, чинних на час виникнення спірних правовідносин, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Згідно з п.19 ПКЕЕН, розрахунки населення за спожиту електроенергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Згідно з п. 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п. 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Заперечуючи проти позову відповідач зазначила, що нею здійснюється оплата за електричну енергію відповідно до квитанцій з показниками лічильника електроенергії та нарахуваннями, які надходять від надавача послуг. При цьому вказані квитанції не містять інформації щодо наявності заборгованості пред`явленої позивачем до стягнення, відтак вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з цим, зазначені доводи відповідача суд вважає необґрунтованими оскільки доказів оплати заборгованості за електричну енергію за період з 01.04.2017 по 01.01.2019 відповідачем не надано, при цьому з наданої роздруківки з особистого кабінету споживача електричної енергії дані щодо здійснення відповідачем оплати заборгованості відсутні, разом з тим, з грудня 2018 року наявна заборгованість у сумі 4 414 грн. 98 коп. Крім того розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Контррозрахунок належних до сплати сум, заперечень щодо обсягу та якості наданих позивачем послуг відповідачем суду не надано. Суд ставиться критично до доводів відповідача щодо відсутності інформації про наявність в неї заборгованості у квитанція про нарахування платежів за спожиту електричну енергію з наступних підстав. Так, відповідно до п. 13 Розділу ХVІІ Прикінцеві та перехідні Положення ЗУ «Про ринок електричної енергії» у зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії починаючи з 01.01.2019 року ПАТ «Запоріжобленерго» виконує функції Оператора системи розподілу на території Запорізької області, а ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» виконує функції постачальника універсальних послуг на території Запорізької області. З 01.01.2019 року ПАТ «Запоріжобленерго» платежі від населення за електричну енергію не приймає, проте заборгованість за спожиту електричну енергію, яка виникла у споживачів до 01.01.2019 року повинна бути сплачена споживачами на рахунки оператора системи розподілу ПАТ «Запоріжобленерго». З урахуванням зазначеного та виходячи з рахунків та квитанцій наданих відповідачем вбачається, що послуги з постачання електричної енергії відповідачу з 01.01.2019 року надає ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», у зв`язку з чим у виставлених рахунках не зазначено борг перед ПАТ «Запоріжобленерго», оскільки ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» та ПАТ «Запоріжобленерго» є різними юридичними особами, а відповідно і мають різні рахунки. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо вимог про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем заборгованості за спожиту електричну енергію, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Outcome: approved