Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття та додаткових витрат у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з 14 лютого 2009 року по 23 листопада 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач матеріально допомагає, однак цього не вистачає на утримання доньки та оплати комунальних послуг. Крім того позивач посилається на те, що відповідач відмовляється надавати додаткові грошові кошти на дитину, які необхідні їй для лікування та розвитку. Відповідач не одружений та інших дітей немає. Спільна дитина сторін потребує додаткових витрат на ліки, оскільки часто хворіє. Позивач зазначає, що в травні 2015 року витратила на лікування доньки понад 6000,00 грн., на спортивні секції, а саме: басейн, ЛФК та інше позивач щомісячно витрачає 1000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, з наступних підстав. У 2010 році відповідач пішов із сімї та почав добровільно сплачувати аліменти на утримання доньки, подавши по місту своєї роботи заяву з проханням відраховувати аліменти з його заробітної плати в розмірі 1/4 частки. Крім того по мірі можливості він витрачав кошти на оздоровлення дитини та подарунки. У 2015 році у звязку із кризою в країні матеріальне становище відповідача не дозволяло йому витрачати додаткові кошти на утримання доньки, однак він продовжував сплачувати аліменти. Відповідач посилається на те, що позивач по справі почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, в звязку з чим він змушений був звернутися до Органу опіки та піклування з проханням визначити йому часи для спілкування з дитиною. Відповідач не заперечую проти стягнення з нього на утримання доньки аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач зазначив, що в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що він має як постійний заробіток, так і мінливий, оскільки це дозволяє його графік роботи, однак жодного доказу, про те, що він окрім своєї офіційної заробітної платні має ще якийсь дохід не надала. Крім того, відповідач посилається на те, що у нього на даний час інша сімя. Він мешкає разом зі своєї матірю [PERSON], [INFO], яка є пенсіонеркою та отримує невелику пенсію 1800,00 грн. та фактично знаходиться на його утриманні, зі своєю дружиною [PERSON], яка також не працює та з її сином [PERSON], [INFO], який також знаходиться на його утриманні. Таким чином враховуючи сукупний середньомісячний дохід його родини у розмірі 4800,00 грн., дохід на одну особу складає менш ніж прожитковий мінімум 1200,00 грн. Відповідач зазначає, що позивач має постійне місце роботи та отримує більшу заробітну плату ніж він, крім цього позивач мешкає зі своїм батьком, який отримує військову пенсію та має постійне місце роботи. Відповідач зазначив, що в позовній заяві позивача зазначено, що наданої ним добровільної матеріальної допомоги не вистачає на утримання дитини та сплати комунальних послуг, разом з тим, вона надала квитанції про сплату комунальних послуг за місцем мешкання дитини, з яких вбачається, що заборгованість по комунальним платежам у позивача відсутня, що підтверджує той факт, що матеріальної допомоги, яку добровільно він надає вистачає на утримання дитини та сплату комунальних послуг. Також відповідач зазначив, що дійсно в травні 2015 року його донька хворіла, але згідно наданих позивачем медичних довідок у дитини була вірусна інфекція. Про те, що дитина має хронічне захворювання, часто хворіє та потребує постійного придбання ліків позивач доказів не надала. Витрати позивача на відвідування донькою басейна та ЛФК можуть бути компенсовані з вже сплачених ним аліментів. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року по 23 листопада 2012 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2012 року шлюб розірвано (а.с. 4). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Дитина мешкає разом з матірю (а.с. 18). З 01 вересня 2011 року [PERSON] відвідує Пісочинський ДНЗ (ясла-садок) №3 «Теремок» групу «Дюймовочка» (а.с. 10). Відповідач працює у ВП Харківський загін воєнізованої охорони ДП ПЗ та має постійний дохід. З наданої відповідачем довідки вбачається, що за період з червня 2014 року по травень 2015 року загальна сума його доходу становить 39061,77 грн. Також з цієї довідки вбачається, що відповідач щомісячно сплачує аліменти в розмірі 25% від заробітної плати (а.с. 44). З 10 жовтня 2014 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому у виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис 84 (а.с. 42). У ст. 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичних та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України у п.п. 17, 18, 19 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Позивачем у судових засіданнях не була доведена та обґрунтована необхідність стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача. З огляду на наведене, враховуючи, рівний обовязок батьків щодо утримання дітей, з урахуванням стану здоровя дитини, а також того, що відповідач працює в ВП Харківський загін воєнізованої охорони ДП ПЗ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку, але не менше мінімального розміру, встановленого ч.2 ст.182 СК України, а саме: 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Крім щоденних витрат на утримання доньки та її виховання у [PERSON] виникла потреба у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливостями обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Суду надані медичні документи, які свідчать про хворобу [PERSON], а також чеки на придбання ліків відповідно до призначень лікарів. Однак суд бере до уваги тільки чеки з 13 травня 2015 року, чеки надані позивачем, які датовані до цієї дати, суд не бере до уваги, оскільки з виписки із медичної карти стаціонарного хворого /а.с. 6/ вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні з 13 травня 2015 року. З огляду на наведене суд вважає за необхідне з урахуванням наданих позивачем чеків на придбання ліків в періоди захворювання дитини зафіксованих у медичних документах стягнути з [PERSON] разово додаткові витрати у розмірі 3606,93 грн. на доньку [PERSON] Щодо стягнення додаткових витрат для інших потреб дитини, то суд вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів необхідності стягнення додаткових витрат у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Статтею 60 ЦПК України передбачений обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав доказів на підтвердження своїх заперечень, а саме: того, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та доказів того, що він був вимушений звернутися до Органів опіки та піклування з проханням визначити йому часи для спілкування з дитиною. Відповідач зазначає, що в нього на утриманні знаходиться його мати [PERSON] [INFO] та на підтвердження цього надає довідку з Виконавчого комітету Солоніцевської селищної ради від 01 липня 2015 року №1733, однак з цієї довідки суд не має змоги перш за все встановити родинний звязок [PERSON] з [PERSON] Відповідач не надав суду на підтвердження родинного звязку свідоцтва про народження. Крім того доводи того, що [PERSON] знаходиться на його утриманні, спростовуються наданою самим відповідачем довідкою з Управління пенсійного фонду в Дергачівському районі, з якої вбачається, що щомісячний дохід [PERSON] становить 1840,47 грн. (а.с. 41). Отже відповідачем не доведено, що він бере участь в утриманні своєї матері, а той факт, що його матір є людиною похилого віку, не свідчить про те, що вона потребує сторонньої допомоги. Крім того з довідки з Виконавчого комітету Солоніцевської селищної ради від 01 липня 2015 року №1733 вбачається що [PERSON] проживає з [PERSON], однак в ній не зазначено, що з ним ще мешкають його дружина [PERSON] та її син [PERSON] Посилання на те, що [PERSON] знаходиться на його утримання, судом не приймаються тому що в останнього є батько, який зобовязаний його утримувати, [PERSON] не надав підтвердження того, що він його усиновив. Також відповідач посилається на те, що батько позивача отримує військову пенсію та має постійне місце роботи, однак доказів цього не надає. Крім того обовязок утримувати дитину покладений на батька та матір цієї дитини, але не на її дідуся та бабусю, тому посилання відповідача на те, що батько позивача має дохід судом не приймаються. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] зобовязаний прийняти участь у вищезазначених додаткових витратах на дитину. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial