Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири № 109-Б/32 від 16.01.1997 року. З 30.09.2010 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] позивач зареєструвала свого чоловіка [PERSON] . В подальшому після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до м.Єреван Республіки Вірменія. Таким чином, відповідач не проживає в даній квартирі з 2019 року. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 06.07.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Однак, як вбачається з прохальної частини позову та відповідної заяви просили суд розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири № 109-Б/32 від 16.01.1997 року. Згідно із ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актом від 09.06.2021 року про факт не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] , відповідно до якого останній з 2019 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , а також, копіями нотаріально посвідчених згод відповідача, вчинених у місті Єреван. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе та не ніс, комунальні послуги та електроенергію не сплачував, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved