Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-23 00:00:00

У червні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за підсудністю із Святошинського районного суду м. Києва. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2011 року між ним та відповідачем було укладено цивільно-правову угоду. Згідно п. 1.1. цієї угоди, вона є строковим трудовим договором, який укладався на строк з 01.08.2011 року по 01.08.2012 року. Відповідно до п. 3.1. договору, за виконання покладених на нього (позивача) обов`язків йому встановлено заробітну плату в розмірі 8 000 грн на місяць. П.6.2.договору передбачено, що він припиняється: за згодою сторін, з ініціативи працівника у випадках передбачених ст.ст. 38, 39 КЗпП та з інш. підстав передбачених законом або цією угодою. 04.11.2011 року він за згодою сторін припинив дію трудового договору, у зв`язку з чим припинилась і його трудова діяльність у відповідача, однак останній не розрахувався ним за період з 01.08.2011 року по 05.11.2011 року. На вимогу про виплату заробітної плати від 05.02.2012 року, відповідач відповів, що заборгованість буде погашено найближчим часом, втім обіцяне не виконав. На повторне його звернення до відповідача у 2014 році, відповідач не відреагував. Відповідно він змушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за серпень-жовтень 2011 року в сумі 24 000 грн, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 07.11.2011 р. по 10.08.2012 р. в розмірі 84 646,43 грн за 227 днів. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за місцезнаходженням та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами укладено цивільно-правову угоду, яка по своїй суті строковим трудовим договором (а.с. 6-8). Із позовної заяви вбачається, що трудові відносини між сторонами припинено з ініціативи працівника (позивача) з 04.11.2011 року, що також підтверджується відповіддю ТОВ «Інвестбудгаличина» від 20.02.2012 року №128/01 (а.с. 9), відповідно до якої відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем на суму 24 000 грн за період його роботи: серпень-жовтень 2011 року. Згідно зі ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Враховуючи факт звернення позивача до суду із даним позовом, а також відсутність відзиву (заперечень) відповідача на позов, судом встановлено факт порушення прав позивача на отримання винагороди за свою працю. Таким чином, установивши під час розгляду справи факт невиплати відповідачем позивачу належну до виплати заробітну плату, суд на підставі ст. 94 КЗпП України стягує на користь працівника заборгованість по заробітній платі. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 07.11.2011 року по 10.08.2012 року у розмірі 84 464,43 грн. Згідно із ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Разом з тим, наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 07.11.2011 р. по 10.08.2012 р. розраховано не вірно. Зокрема вбачається, що строк дії трудового договору закінчувався 01.08.2012 року, відповідно компенсацію слід розраховувати до цієї дати, а не як зазначив позивача «10.08.2012». Крім того, кількість робочих днів за спірний період складає 184 дні, а не 227, як зазначив позивач. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 зі змінами і доповненнями, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Розрахунок середньоденної заробітної плати визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Розрахунок середньоденної заробітної плати зроблено позивачем вірно, і складає 372,09 грн. Відповідно компенсація за спірний період становитиме 68 464,56 грн (372,09 х 184). За наведених обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме 681,55 грн (81,06%).

Outcome: partial