Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У грудні 2019 року до Малиновського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Держави Україна в особі органу Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади у розмірі 15000, 00 грн. Позовна заява обґрунтована наступним. 16.05.2018 року капітаном поліції [PERSON] 2-го батальйону 2-ї роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було винесено відносно [PERSON] постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №404028, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу. Не погоджуючись з правовою кваліфікацією власних дій, позивач звернувся з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Малиновського районного суду від 08.10.2018 року по справі №521/9010/18, залишеним без змін згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2018 року Постанову про накладання адміністративного стягнення скасовано як незаконну. \~ \~ \~ \~ Позивач стверджує, що у наслідок незаконного рішення посадової особи ДПП позивачу завдано морально шкоду, яка підлягає стягненню за рахунок державного бюджету України, виходячи з наступного. Спричинена позивачу шкода, пов`язана з порушенням одного з основних конституційний прав громадян - права на правовий порядок, гарантованого ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В подальшому, з метою відновлення порушених прав, а саме скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач витратив багато власного часу на неодноразові відвідування Управління патрульної поліції в Одеській області та суду, складання заяв, скарг, позовної заяви та інших процесуальних документів, що відбувалось на протязі майже шести місяців та суттєво змінило звичайний уклад життя позивача. Та взагалі, з моменту винесення Постанови про накладення адміністративного стягнення, у позивача змінилося ставлення до співробітників Національної поліції з довірливо-позитивного до негативного, що вимагає від позивача докладати додаткових психологічних зусиль аби не втратити віру, що нова Національна поліція сформована з найкращих синів України, а в країні дійсно відбуваються суттєві реформи, спрямовані на забезпечення гарантій визначених ст.3 Конституції України, відповідно до якої - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Позивач повідомляв керівництво Управління патрульної поліції в Одеській області про незгоду з винесеною Постановою про накладення адміністративного стягнення та про вчинення подальших дій з її оскарження (заява від 23.05.2018р.), в порушення приписів за ст.307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова була передчасно спрямована до Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області для примусового виконання. Зазначене стало підставою для відкриття державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області виконавчого провадження №58070513. Наявність зазначеного виконавчого провадження, змушує позивача витрачати час на складання відповідних заяв та відвідування виконавчої служби, з метою уникнення ризиків, пов`язаних з наявністю відкритого виконавчого провадження. З наведених вище підстав позивач змушений був звернутися до суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 20.01.2020 року до суду надійшов відзив (вхід.№2148) від Державної казначейської служби України на позовну заяву, в якому представник зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне (а.с. 39-40). Відповідно до бюджетного законодавства Департамент патрульної поліції є розпорядником бюджетних коштів бюджетного законодавства і уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків з бюджету. Згідно мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, що отримують фінансування з Державного та місцевих бюджетів у 2020 році, Департамент патрульної поліції обслуговується в Державній казначейській службі України на підставі договору розрахунково-касове обслуговування. Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган, державне підприємство, установа, організація. Стаття 3 Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Разом з цим, відповідно до п. 24. Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок) визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, або за його місцезнаходженням документи, зазначені у п. 6 Порядку. Необхідно зазначити, що вжиття заходів по виконанню виконавчого документу, органами Казначейства здійснюється на підставі пп. 25-32, 34 Порядку, а у разі не можливості виконання протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у п. 6 цього Порядку, органи Казначейства вживають заходів які регламентовані пунктами 33, 47 - 52 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» вказаного Порядку. На виконання вимог Закону та Порядку, Державна казначейська служба України та її територіальні органи здійснюють безспірне списання коштів з рахунків боржника, які відкриті в органі Казначейства (стягнення конкретних сум з конкретних боржників). Окремі юридичні особи самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів, тому будь які виплати, зокрема завдана моральна шкода, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань. Окрім того, просили суд прийняти до уваги правову позицію Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, який у постанові від 01.08.2018 по справі № 520/4116/16-ц визначив, що при встановленні судом дійсного спричинення шкоди позивачу, стягнення повинно проводитись з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ). Тому, з огляду на наведене, просили вказаний відзив врахувати при розгляді справи та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 23.01.2020 року надійшла від позивача відповідь на відзив Державної казначейської служби (вхід.№2764 від 23.01.2020 року) в якій вказав, що відзив є необґрунтованим та підлягає відхиленню, виходячи з наступного (а.с. 42-44). Розглядаючи справи\~аналогічної категорії,\~Верховний Суд\~визнає належним\~відповідачем Державну\~казначейську службу,\~зокрема у\~постанові від\~10\~липня 2019\~року по\~справі №489/6624/15-ц\~(№\~рішення в\~ЄДРСР -\~83230302),\~постанові від\~20\~листопада 2019\~року по\~справі №\~640/5211/17\~(№\~рішення в\~ЄДРСР -\~85836140). Позивач зазначив, що заперечуючи в цілому проти задоволення позовних вимог, через начебто недоведеність позивачем умов, передбачених законом, які у своїй сукупності утворюють склад цивільного правопорушення, представник ДКСУ вдався лише до безвідносного до фактичних обставин по справі перелічення положень діючого законодавства України, яким врегульовані питання відшкодування шкоди, в тому числі зазначаючи Постанову ПВСУ №4, залишаючи поза увагою її пункт 10-1. 03.02.2020 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов (вхід.№Еп-1084) в якому представник зазначив, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та діяннями відповідачів, відповідно до яких, нібито, заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії чи бездіяльність відповідачів призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що у нього нібито виник психологічний стрес, обурення та ускладнило йому життя. В той же час належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин не надає, як і не обґрунтував наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими наслідками (у випадку наявності таких) та діяннями відповідачів. Представник відповідача звертає увагу суду, що позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., не надає обґрунтованого розрахунку. Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди в розмірі 15000,00 грн., то вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 50- 60). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У призначене судове засідання сторони по справи не з`явилися. Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява (вхід. №ЕП- 9673 від 24.06.2020 року) в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача Департаменту патрульної поліції також надійшла заява (вхід.№ 6546 від 16.02.2021 року) про розгляд справи за його відсутності, в якому додатково зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідач Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явися про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на наступне. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи. Рішенням Малиновського\~районного суду\~від 08.10.2018\~року справа\~ №521/9010/18\~позов [PERSON] \~до капітана\~поліції батальйону\~№2\~роти №2\~Управління патрульної\~поліції в\~Одеській області\~-\~Фролова С.С.,\~третя особа\~-\~УПП в\~Одеській області\~ДПП,\~про скасування\~постанови про\~накладання адміністративного\~стягнення та\~закриття справи,\~було задоволено\~у повному\~обсязі.\~Постанову про\~накладення адміністративного\~стягнення по\~справі про\~адміністративне правопорушення\~у сфері\~забезпечення безпеки\~дорожнього руху,\~зафіксоване не\~в автоматичному\~режимі,\~серії EAA\~№ 404028\~від 16\~травня 2018\~року,\~згідно якої\~ [PERSON] притягнуто\~до адміністративної\~відповідальності за\~частиною 1\~ст.\~122\~Кодексу України\~про адміністративне\~правопорушення та\~накладено стягнення\~у виді\~штрафу в\~розмірі 255\~грн.\~ скасовано.\~Справу про\~адміністративне правопорушення\~відносно [PERSON] ,\~за ч.1\~ст.122\~КУпАП,\~закрити,\~на підставі\~ч.1\~ст.\~247\~КУпАП,\~у зв`язку\~з відсутністю\~події і\~складу адміністративного\~правопорушення (а.с.10-13).\~Постановою П`ятого\~апеляційного адміністративного\~суду від\~27.11.2018\~року (справа\~№521/9010/18) апеляційну скаргу УПП в Одеській області ДПП залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 жовтня 2018 року залишено без змін. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.10.2018 року, яке набрало законної сили 27.11.2018 року вбачається, що 16.05.2018 року приблизно о 20 годині 15 хв, на 16 км + 850 м. автодороги Одеса-Овідіополь, у напрямку руху до м.Овідіополь, позивач [PERSON] , керуючи автомобілем «NISSAN PRIMERA», р.н. [NUMBER] , був зупинений екіпажем автомобілю патрульної поліції, який рухався позаду у попутному напряму. 16.05.2018 року капітаном поліції батальйону №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Одеській області - Фроловим С.С. винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, серії EAA № 404028, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу, в розмірі 255 грн. Відповідно до вказаної постанови, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній, керуючи автомобілем, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1, а саме: здійснив обгін, перетнувши лінію, чим порушив ПДР України. Також, під час розгляду адміністративної позову судом першої інстанції було встановлено, що розгляд справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП проводився без дотримання норм, передбачених ст. ст. 258, 268, 279, 280 КУпАП, що не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, чим було порушено право позивача на належний розгляд його справи. Позивач звертає увагу суду, що з моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, у позивача змінилося ставлення до співробітників Національної поліції з довірливо-позитивного до негативного, що вимагає від позивача докладати додаткових психологічних зусиль аби не втратити віру, що нова Національна поліція сформована з найкращих синів України, а в країні дійсно відбуваються суттєві реформи, спрямовані на забезпечення гарантій визначених ст. 3 Конституції України, відповідно до якої - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім цього попри те, що позивач повідомив керівництво Управління патрульної поліції в Одеській області про незгоду з винесеною Постановою про накладення адміністративного стягнення та про вчинення подальших дій з її оскарження (заява від 23.05.2018р.), в порушення приписів за ст.307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова була передчасно спрямована до Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області для примусового виконання. Зазначене стало підставою для відкриття державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області виконавчого провадження. В матеріалах\~справи відсутні\~доказиобсягу страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, погіршення стану здоров`я позивача у зв`язку з понесенням моральних страждань. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. [PERSON] \~завдання шкоди\~пов`язує з\~незаконним рішенням\~та діями\~посадових осіб\~патрульної поліції,\~відтак відповідальність\~за завдану\~шкоду наступає\~в порядку\~ст.1174 ЦК України. У даному випадку Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.10.2018 року встановлено, що Управлінням патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, також, в матеріалах відеозапису відсутні жодні факти, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення. Також, розгляд справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП проводився без дотримання норм, передбачених ст. ст. 258, 268, 279, 280 КУпАП, що не ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, чим було порушено право позивача на належний розгляд його справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дійсно позивачем по справі не було вчинено протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканність завдали йому моральних страждань. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до постанови, кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно, оцінює суму моральної шкоди. Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини « заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Шкоди [PERSON] заподіяно незаконно, завдана шкода в силу положень статті 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини посадових осіб патрульної поліції. У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Зваживши на доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, прийнявши заперечення представника відповідача [PERSON] , щодо обґрунтування розміру шкоди, оцінивши надані докази, суд виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. (одна тисяча гривень) як справедливу сатисфакцію завданої позивачеві моральної шкоди. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач вважає порушником своїх прав. Тобто, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. У даному випадку завдання шкоди обумовлено діями, рішеннями посадових осіб патрульної поліції, відтак, саме цей орган державної влади є представником держави у виниклих цивільних відносинах Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду. В порядку статті 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial