Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Як вбачається з матеріалів цивільної справи [PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2014 року провадження по даній справі було відкрито. 24.10.2014 року до вищевказаного суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог виступає орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області про відібрання та повернення малолітньої дитини. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29.10.2014 року вказані позови було обєднано в одне провадження та ухвалою даного суду від 24.11.2014 року первісний позов був залишений без розгляду у звязку з неявкою в судове засідання позивача [PERSON] Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2014 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог виступає орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області про відібрання та повернення малолітньої дитини було передано на розгляд Шевченківського районного суду м.Чернівці за підсудністю. У позовній заяві позивачка [PERSON] вказує, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 01 жовтня 2010 року, який зареєстрований 01.10.2010 року виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області актовий запис № 58. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що сімейне життя позивачки з відповідачем не склалося і з січня 2014року вони разом не проживали та спільне господарство не вели, то в березні 2014 року позивачка подала в суд позов про розірвання шлюбу з відповідачем, який рішенням суду від 13.10. 2014 року було розірвано. Зазначає, що 29 липня 2014 р. близько 9-ї години ранку в м.Миколаївка на місце проживання позивачки з дитиною прийшов відповідач разом з дільничним інспектором міліції [PERSON] і під тим приводом, що він бажає поспілкуватися з дитиною протягом двох годин, забрав малолітнього сина без її відома та згоди. Після цього дитину позивачка не бачила, а дільничний розповів, що залишив дитину разом з батьком, а сам пішов у своїх справах, попередивши того, щоб він вчасно повернув позивачці дитину. Згодом вона дізналася, що відповідач проти її волі, бажання і згоди фактично викрав і вивіз малолітню дитину на проживання за межі Донецької області в Чернівецьку область без одягу, його особистих речей, іграшок, разом зі своєю матір'ю [PERSON], де вони тимчасово знімають житло. Як вказує позивачка, до цього часу бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини відповідач не виявляв, що підтверджується актом та довідкою з місця проживання та дитячого садка, куди ходила дитина. Після цього вона неодноразово зверталася до міліції, як усно, так і письмово, за даним фактом з відповідними заявами, щоб працівники органів внутрішніх справ повернули їй дитину, проте там обмежувалися лише формальними відписками. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України при наявності спору щодо місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста схильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Не може бути передана дитина для проживання тому з батьків, хто не має самостійного заробітку, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. У зв'язку із зазначеним, позивачка вказує, що відповідач в даний час в м.Чернівці свого постійного житла не має, не працює, будь-яких самостійних доходів не має, приватним підприємцем він тільки рахується, не маючи і не показуючи в податковій звітності своїх доходів. Проживаючи разом, дитині своєї уваги і часу відповідач не надавав, його вихованням та розвитком не займався, все це він поклав на позивачку, прихильності дитини до нього вона також не помічала. Таким чином, позивачка вказує, що фактично не бачила свою дитину протягом тривалого часу, дуже переживає за сина, його здоров'я, належний розвиток і виховання, дуже за ним скучила, так як їй не дають спілкуватися з ним навіть по телефону, весь цей час дитина знаходиться під опікою бабусі - матері відповідача, у якої багато своїх проблем в силу її віку та стану здоров'я, яка перенесла Чорнобильську катастрофу. Тому, на думку позивачки, можна зробити висновок, що батькові дитина фактично не потрібна, займатися нею він не буде, ним рухають тільки амбіції покинутого чоловіка, а також амбіції його матері. У свою чергу вказує, що у неї та її матері є у власності дві квартири (одна однокімнатна і друга трикімнатна), де створені всі умови для належного розвитку і виховання дитини, в т. ч. окрема кімната, ліжко, диван, облаштоване місце для занять та відпочинку дитини, її іграшки, дитячі книжки та інше. Вона батьківських прав не позбавлена, офіційно працевлаштована, має постійний і стабільний заробіток, що дозволяє їй належним чином утримувати і себе, і дитину, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, у зв'язку з чим вважає, що дитина повинна проживати у матері. Відповідно до ст. 162 ч. 1 СК України якщо один з батьків або інша особа самовільно, без згоди другого з батьків, з яким проживала дитина, змінить місце його проживання, в т. ч. способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її на попереднє місце проживання, що враховано п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України про негайне виконання судових рішень. На основі викладеного позивачка просить ухвалити рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON], 07 грудня 2010 р. н., у відповідача [PERSON], 09 липня 1982 р. н., який фактично тимчасово проживає в [INFO], з передачею їй, [PERSON], її дитини [PERSON], [INFO] Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила відібрати у відповідача та передати їй малолітнього сина [PERSON], [INFO], якого відповідач обманним шляхом беї її згоди вивіз в іншу область з місця постійного проживання дитини. При цьому, позивачка надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Уточнила, що з січня 2015 року відповідач та його мати взагалі не дають їй спілкуватись з дитиною, навіть по телефону. З 03.07.2014 року в м. Словянську стабільна та спокійна ситуація, працюють школи, дитсадки, лікарні, магазини та вусі інші установи. До 29 липня 2014 року вона проживала разом з малолітнім сином в трьохкімнатній квартирі, яка була отримана ще її батьком. На даний час продовжує проживати в цій квартирі зі своєю матір»ю. Дана квартира обладнана всім необхідним для дитини. В той же час дитина на даний час проживає в м.Чернівцях в гуртожитку в одній кімнаті разом з відповідачем та його матір»ю, в кімнаті відсутній туалет, душ та кухня, які є тільки на загальному поверсі і перебувають в загальному користуванні, у зв»язку з чим у дитини відсутні належні умови для проживання та розвитку. При цьому, відповідач не працює, фактично не займається підприємницькою діяльністю, в м.Чернівці не має свого житла, відповідно, не має можливості належним чином утримувати дитину. Позивачка ствердила. Що вони з відповідачем розлучені, також не заперечувала того факту, що на даний час вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, а тому вважає даний позов помстою свого колишнього чоловіка. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, звернув увагу суду на те, що виключних умов для відлучення дитини від матері немає, що є порушення принципів Декларації прав дитини. А віці 4-5-ти років мати крайнє необхідна дитині. В той же час дитина більше 9-ти місяців знаходиться без матері. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що причиною розлучення з відповідачкою була її подружня зрада. Дозволу на вивіз дитини за межі постійного проживання він у позивачки дійсно не питав, оскільки на його думку це була крайня необхідність, у звязку з обстрілами сусідніх населених пунктів у зоні проведення Антитерористичної операції. 29.07.2014 року він поїхав з Чернівців за дитиною та вважає, що дитині не доцільно проживати у м.Слов»янську, оскільки там багато замінованих місць та часто здійснюються терористичні акти. Вважає, що у них з позивачкою однакові права на дитину, однак для дитини буде краще проживати разом з ним за місцем його фактичного проживання у місті Чернівці та він спроможний повністю забезпечити потреби дитини у належних умовах для її розвитку та виховання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Словянської міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримала складений ними висновок. Пояснила, що ними під час підготовки висновку були вивчені документи та ставлення батьків до виховання дитини [PERSON], [INFO]. Ними були вивчені умови проживання дитини, зокрема з матір»ю [PERSON], де у дитини є окрема кімната, іграшки та всі необхідні умови для розвитку. Мати [PERSON] має постійну роботу та стабільний заробіток і позитивно характеризується. А також встановлено, що батько дитини [PERSON] в липні 2014 року вивіз дитину без згоди матері в м.Чернівці. При цьому, батько на засідання Комісії не з»явився, хоча вони дзвонили і запрошували його. Крім цього, представник [PERSON] зауважила, що коли [PERSON] вручав їй копію його первісної позовної заяви прямо в приміщенні служби у справах дітей, то вона особисто його повідомила про дату засідання Комісії по питанню його малолітнього сина [PERSON] Представник також пояснила, що уточнений акт був складений тільки тому, що вияснилось, що з серпня 2014 р. дитина в м.Слов»янську з матір»ю не проживала; всі факти, викладені в актах, відповідають дійсності. Прокурор в судовому засіданні вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідають інтересам малолітньої дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що працює оперуповноваженим карного розшуку Миколаївського відділення Словянського міського відділу міліції. Пояснив, що відповідач звернувся з письмовою заявою в міліцію, про те, що [PERSON] заважає йому спілкуватись з дитиною, у зв»язку з чим він 29.07.2014 р. виїхав на місце та опитав позивачку, яка пояснила, що побоюється, що батько може вивезти дитину з міста. В ході розмови в його присутності сторони домовились, що батько буде спілкуватись з дитиною, але не буде вивозити дитину з міста без згоди матері. Після цього відповідач забрав дитину на прогулянку. У цей же день позивачка звернулась в міліцію з заявою про те, що [PERSON] протиправно не повернув їй дитину. В ході проведеної перевірки працівниками органів внутрішніх справ було встановлено, що відповідач вивіз дитину у міста Чернівці без згоди матері, свідоцтво про народження дитини зі слів самого відповідача було у нього. Крім цього, свідок ствердив, що по заяві самого відповідача [PERSON] з приводу неправомірних дій позивачки було проведено розслідування , але ці факти не підтвердились, тому підстав для внесення таких відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не було. Також вказав, що мати добросовісно відноситься до своїх обовязків по вихованню дитини та позитивно ставиться до сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] з своїм сином та матірю [PERSON] являються внутрішньо переміщеними особами та проживають у гуртожитку за адресою: м.Чернівці, вул. Полєтаєва, 10/21. Пояснила, що пам»ятає, як до [PERSON] приїжджало дві жінки, які були досить агресивно налаштовані, у зв»язку з чим виникла сварка, повиходили сусіди. Як згодом вияснилось, одна з цих жінок - [PERSON], була матір»ю дитини. Коли дитина вийшла з кімнати сусідки, то дійсно відразу підбігла до матері. Також пояснила, що в гуртожитку, де проживає відповідач з його матір»ю та дитиною, є газ, вода, світло. Вони втрьох живуть в кімнаті житловою площею 18.2 кв. м., там є кроваті, холодильник, телевізор, однак немає душу, а туалет загальний на поверсі. А також свідок пояснила, що бачила, як батько [PERSON] гуляє з дитиною та водить її в садочок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює оперуповноваженим кримінальної міліції у справах дітей Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області. До них надходило звернення з дошкільного закладу про те, що відповідач не дозволяє забирати його дитину з садочку, оскільки була спроба викрадення дитини. Однак під час проведення перевірки було встановлено, що викрадення як такого не було. Мав місце просто сімейний конфлікт. У зв»язку з цими обставинами 04 грудня 2014 р. він опитував відповідача. Більше з даного приводу нічого пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає [INFO] і є сусідкою позивачки, з якою давно знайома. Свідок ствердила, що син позивачки [PERSON] постійно був з матір»ю, вони часто приходили до неї в гості. А також позивачка [PERSON] часто залишалась з її двома дітьми, які до останньої дуже прив»язані, у зв»язку з чим вона довіряє позивачці як матері. При цьому, свідок ствердила, що батька дитини вона не бачила ніколи. Підтвердила схильність дитини до матері, а про батька, зі слів свідка, дитина ніколи не згадувала. А також свідок пояснила, що зі слів позивачки та її матері, батько дитини грошей на сина не надавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір»ю відповідача [PERSON], а позивачка [PERSON] є її колишньою невісткою. У зв»язку з проведенням атитерористичної операції вона з сином [PERSON] виїхала в м.Чернівці, а позивачка відмовилась виїхати з малолітнім сином [PERSON] з Донецької області. Однак з часом її син вирішив поїхати і забрати дитину. Це було влітку 2014 року, приблизно в червні-липні. Зі слів сина їй відомо, що позивачка не давала йому спілкуватись з дитиною, у зв»язку з чим її син звертався в міліцію. Зі слів сина їй відомо, що коли він прийшов в їх спільну квартиру, то позивачка там була з іншим чоловіком та з дитиною. В липні 2014 року син привіз дитину в м.Чернівці, де вони і проживають на даний час в гуртожитку. Спочатку дитина спілкувалась з мамою по телефону, однак вони стали помічати, що після таких розмов дитина стає нервовою. Через деякий час в м.Чернівці приїхала позивачка та влаштувала з ними сварку. Комендант тоді пропонувала кімнату позивачці, однак остання відмовилась. Свідок підтвердила, що на даний час вони дійсно припинили зв»язок дитини з мамою. Крім цього, свідок пояснила, що зі слів дитини їй відомо, що співмешканець позивачки Максим чинив відносно її внука [PERSON] протиправні дії. Зі слів дитини їй також відомо, що співмешканець позивачки Максим його бив та мав намір вбити її сина . Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 01.10.2010 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Донецької області актовий запис №58, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО №222035 (а.с.69). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО №370784 (а.с.8). В березні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було задоволено рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 13.10.2014 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23.12.2014 року . (а.с.213-215). Як вбачається з заяви [PERSON], адресованої у Словянське управління внутрішніх справ від 24.10.2014 року (а.с.99), 29 липня 2014 [PERSON] вивіз дитину [PERSON], [INFO], без її відома та згоди проживати в м.Чернівці разом зі своєю матір'ю [PERSON], де вони тимчасово знімають житло. З довідки КП «Сервіскомуненерго» №04/539 від 30.07.2014 року вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с.81). З довідки про доходи ТОВ «ПАОК» вбачається, що позивачка [PERSON] працює на данному підприємстві оператором вязального обладнання та її дохід з квітня по вересень 2014 року становить 5217,91 грн.(а.с.75). З характеристики з місця проживання, виданої КП «Сервіскомуненерго» (а.с.76) вбачається, що на [PERSON] скарг від сусідів не надходило; в свою чергу з характеристики ТОВ «ПАОК» вбачається, що за місцем роботи позивачка характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина (а.с.77). З акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] (а.с.111) та уточненного акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивачки (а.с.147-148), вбачається, що квартира складається з 3-х кімнат, санітарно-гігієнічні умови задовільні. В кімнатах прибрано, комфортно, в наявності всі необхідні меблі і побутова техніка. Ванна та туалет окремо. Для дитини виділено окрему кімнату, де в наявності є ліжко, шафа для одягу, дитячий куток, іграшки, книги. Між членами родини поважні та доброзичливі стосунки. Таким чином, за місцем проживання у [INFO] позивачкою створено всі належні умови для проживання, виховання, розвитку дитини [PERSON], [INFO]. На час складання уточненого акту 12.10.2014 року за зазначеною адресою фактично проживали позивачка та її мати. Як вбачається з довідки дошкільної установи «Яблонька», з січня місяця 2014 року відповідач [PERSON] в дитячий садок дитину не приводив та не забирав, на батьківські збори в дитячий садок не з»являвся, життям свого сина у дитсадку не цікавився (а.с.74). А також, як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: вул. Миру, 5/42 у м.Миколаївка Донецької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06.11.2012 року (а.с.78), а також витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.79) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.80). З висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області (а.с.145-146), вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані в [INFO]. На даний час син разом з матірю не проживає, оскільки був вивезений батьком у Чернівецьку область без згоди матері, тому у матері відсутня можливість бачитись з дитиною, мати стурбована за стан здоровя свого сина та втрату будь-якого зв»язку з дитиною, а також надання йому матеріальної і психологічної допомоги. В той же час у матері [PERSON], яка має постійний заробіток та позитивно характеризується, наявні всі необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини; в свою чергу батько [PERSON] на засідання комісії органу опіки та піклування не з»явився, ним не було надано жодного документу комісії про працевлаштування, наявність доходу, наявність у власності нерухомого майна. Батько [PERSON] з питанням щодо усунення перешкод з боку матері у спілкуванні з дитиною та визначення часу та місця зустрічі з сином, до органу опіки та піклування ніколи не звертався. З огляду на вищенаведене орган опіки та піклування Словянської міської ради Донецької області вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом з його матірю [PERSON] В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що батько дитини відповідач [PERSON] тимчасово зареєстрований у [INFO] (а.с.6, 159). З довідок Громадської організації «Волонтерський рух Буковини» вбачається, що [PERSON] зареєстрований як переселенець з Донецької обл., м.Словянська та тимчасово проживає у [INFO] (а.с. 106, 124-125). А також, судом встановлено, що відповідач зареєстрований як приватний підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.37). Разом з тим, на даний час [PERSON] не здійснює фактично підприємницької діяльності, що підтвердив в судовому засіданні сам відповідач. Відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які б підтверджували наявність у нього на праві власності нерухомого майна чи отримання стабільних доходів, як протягом 2014 року, так і в поточному році. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно принципу 6-го Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамбеєю ООН 20 листопада 1959 року оголошено, що для повного і гармонійного розвитку особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з своєю матір»ю. Судом при розгляді справи, враховуючи також вік дитини, якій виповнилось чотири роки, не встановлено жодних виняткових обставин, за яких дитина у малолітньому віці може бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 162 ч. 1 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків, з яким на підставі закону або за рішенням суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, в т. ч. способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Стосовно положень зазначеної статті про те, що дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров»я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, то суд не вбачає таких обставин. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Крім цього, відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Взявши до уваги вищевикладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому судом також враховано, що увесь час з моменту народження дитина проживала з матір'ю за її місцем проживання. За наведених обставин судом встановлений факт самочинного відібрання відповідачем дитини та зміни її місця проживання без згоди та відома матері позивачки [PERSON], що також підтвердили в судовому свідки [PERSON], [PERSON], а також визнав сам відповідач. А будь-які інші виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, судом не встановлені. При цьому, безпосереднє питання визначення місця проживання дитини в даному позові не розглядається. Що стосується показів свідка [PERSON] в частині, що стосується співмешканця позивачки, який ніби-то чинив відносно її внука [PERSON] протиправні дії, то суд критично оцінює покази даного свідка в цій частині, оскільки остання є матір»ю відповідача та колишньою свекрухою позивачки, а також покази в цій частині не підтверджені жодними доказами по справі. Згідно вимог п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України про негайне виконання судових рішень суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. На підставі наведеного,

Outcome: approved