Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та є інвалідом дитинства. В період з січня 2015 року по липень 2015 року позивачем були понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 2177,70 грн. на його лікування, а відповідач добровільно матеріальну допомогу на лікування їхньої дитини не надає. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що неповнолітній син проживає з нею і рішення суду потрібно їй для належного виконання відповідачем своїх обовязків по утриманню дитини, дитина є інвалідом дитинства та потребує постійного догляду й додаткових витрат на лікування. Також, позивач вказала, що реальні витрати на лікування дитини є набагато більшими ніж ті, про які вона заявила в позові, у звязку із чим вона просить стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на дитину в розмірі 1451,80 грн., тобто в розмірі 2/3 від загальних, та судові витрати по справі в розмірі 493,60 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову та пояснив, що він не згодний сплачувати понесені позивачем додаткові витрати на дитину в розмірі 1451,80 грн. Він працює у Приватному підприємстві «Укрпромхімресурс», його заробітна плата складає близько 1200 грн. Матеріальну допомогу на лікування дитини він надавав, але не зберіглося квитанцій та інших документальних підтверджень цього. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 054001, виданого 17 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 516. Прізвище дружини після одруження Доля. Згідно із копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 139107, виданого 07 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 27 березня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 311. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно із копією медичного висновку № 454 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства у віці до 18 років, виданого Комунальним закладом «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» 23 лютого 2015 року, [PERSON], [INFO], має наступне захворювання: наслідки органічного ураження головного мозку зі зниженням інтелектуально-мнестичних функцій з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю, синдром аутизму. Загальний недорозвиток мови І рівня. Симптоматична епілепсія, часті поліморфні припадки. Згідно із копією довідки № 1/569, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 03.04.2015 року, [PERSON] має особовий рахунок № 606153 та значиться на обліку в Сєвєродонецькому УПтаСЗН і отримує допомогу дітям-інвалідам до 18 років та інвалідам з дитинства на [PERSON], [INFO]. Період призначення допомоги з 12.03.2013 року по 22.02.2017 року. Згідно із копією товарного чека № 000000260671 від 18.01.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Депакін» 150 мл сироп фл. вартістю 157,20 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000260656 від 18.01.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Левіцитам» 250 250 мг № 60 табл. в/о вартістю 483,50 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000265318 від 31.01.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Депакін» 150 мл сироп фл. вартістю 155,20 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000268750 від 09.02.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Левіцитам» 250 250 мг № 60 табл. в/о вартістю 447,50 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000270807 від 14.02.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Депакін» 150 мл сироп фл. вартістю 155,30 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000274748 від 25.02.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарські препарати «Левіцитам» 250 250 мг № 60 табл. в/о, «Депакін» 150 мл сироп фл. вартістю 586,75 грн. Згідно із копією товарного чека № 00000338549 від 07.03.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Депакін» 150 мл сироп фл. вартістю 157,75 грн. Згідно із копією товарного чека № 000000313576 від 08.07.2015 року, позивач [PERSON] придбала лікарський препарат «Гліцин» 0,1 г № 50 табл. підязикові к.чар вартістю 34,50 грн. Копіями приписів лікарів від 30.05.2013 року та від 02.02.2015 року, оригінали яких зберігаються в особовій картці [PERSON], виданої Дитячою поліклінікою № 1 у м. Сєвєродонецьку та оглянутою в оригіналі у судовому засіданні, підтверджується, що [PERSON] рекомендовано вживати левіцитам (левітироцетам) та депакін. Отже, позивач [PERSON] в період з 18.01.2015 року по 08.07.2015 року дійсно понесла витрати на лікування сина [PERSON], а саме придбала лікарняні засоби, які призначені її сину згідно із вищевказаними приписами, на загальну суму 2143 грн. 20 коп. При цьому до вказаної суми суд не включає витрати на придбання препарату «Гліцин» вартістю 34 грн. 50 коп., адже позивачем не було надано доказів того, що вказаний препарат рекомендовано вживати її сину. Суд враховує, що відповідач є батьком [PERSON], який є його неповнолітньою дитиною, в той час як дитина є інвалідом дитинства, потребує постійного догляду і лікування та проживає разом з позивачем [PERSON], яка не працює та постійно доглядає за дитиною. Разом з тим, суд також враховує матеріальне становище платника аліментів, який працює в Приватному підприємстві «Укрпромхімресурс». Також суд враховує, що у відповідача немає інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, які перебувають на його утриманні і відповідачем не надано жодних доказів того, що він приймав участь в додаткових витратах на придбання ліків для [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою індивідуальним обов'язком як матері, так і батька. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а справедливим розміром додаткових витрат на лікування дитини, які належить стягнути з відповідача на користь позивача, є 50% фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини, що підтверджені відповідними товарними чеками, тобто 1071 грн. 60 коп. (2143 грн. 20 коп. / 2 = 1071 грн. 60 коп.). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених судових витрат на правову допомогу та на сплату судового збору, суд зазначає наступне. З копії договору про надання юридичної допомоги від 13.07.2015 року вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] на складання позовної заяви про стягнення аліментів і за надану юридичну допомогу погодилася сплатити гонорар у розмірі 250 грн. З копії виписки з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що [PERSON] зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця та здійснює діяльність у сфері права. Копією квитанції № 039019 підтверджується, що [PERSON] 13.07.2015 року отримала 250 грн. за складання позову про стягнення додаткових виитрат на дитину від [PERSON] Згідно із п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. З вищеописаних документів вбачається, що позивач та [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги у формі складання позовної заяви про стягнення аліментів. Доказів того, що між позивачем та [PERSON] досягнуто домовленості про надання правової допомоги у формі складання позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суду не надано. В судовому засіданні позивач також підтвердила, що інших договорів, окрім договорів про складання позовів про стягнення аліментів, між нею та [PERSON] не укладалося. Таким чином, суд вважає необхідним відмовити позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, адже позивачем не доведено наявності домовленості між нею та особою, яка надає правову допомогу, про надання такої допомоги у формі складання позовної заяви про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Разом з тим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 179 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1071,60 грн. від 1451,80 грн., які заявлені до стягнення, складає 73,81 %; отже, 243,60 грн. х 0,7381 = 179 грн. 80 коп.)

Outcome: partial