Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що 15.11.2002 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що добровільно батько не приймає участі у вихованні дітей. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі, щомісячно в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивач подала заяву, про розгляд справи у її відсутності позов підтримує повністю та просить його задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, письмових заяв та клопотань на адресу суду не подавав. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що від спільного подружнього життя у сторін народилось троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 3-5). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з позивачем [PERSON] та перебувають на повному утриманні матері. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька так і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач являється фізичною особою-підприємцем та отримує доходи від своєї діяльності. Відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність, поганий стан здоров'я, наявність інших дітей на утриманні. Також судом встановлено що, відповідач від підприємницької діяльності за період 2017 року отримав 140695.00 грн., а за перший квартал 2018 року отримав 26745.00 що підтверджується копією декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця [PERSON] (а.с. 47-51). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі - 1200 грн., [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача щодо стягнення з відповідача розміру аліментів в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, оскільки на думку суду вказана сума є дещо завищена, та належним чином не доведена наявність саме таких витрат у [PERSON] на утримання дітей. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а саме, для дітей віком до 6 років для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 1559 гривні, з 1 грудня - 1622 гривень.- з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 4200 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити частково. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial