Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ПАТ Конотопський арматурний завод 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, повязаної з незаконним звільненням з роботи та 6050 грн. понесених нею витрат на правову допомогу під час розгляду справи про поновлення на роботі. На обгрунтування вимог зазначила, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 23.05.2016 року вона була поновлена на роботі на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування апаратури та пристроїв звязку 6-го розряду енерго-ремонтної дільниці публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод. Внаслідок незаконного звільнення їй завдана моральна шкода, яка повязана з перенесенням емоційно-психологічного стресу, зміною та погіршенням сталого образу життя (майже сім місяців не працювала) тощо. Розмір моральної шкоди визначила у 10000 грн. Крім того, при розгляді справи в суді першої інстанції справи про поновлення на роботі нею були витрачені кошти на правову допомогу адвоката загальним розміром 6050 грн., які просить також стягнути з відповідача. Представники ПАТ Конотопський арматурний завод у судове засідання не зявився повторно, про розгляд справи був повідомлений завчасно (а.с.13), поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення справи не надходило. За таких обставин, з урахуванням положень ст.169 ЦПК, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи. Третя особа: Генеральний директор ПАТ Конотопський арматурний завод [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.10). Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Статтею 237-1 КЗпП ( 322-08 ) передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт назаконного звільнення позивача з роботи підтверджений рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 23.05.2016 року за яким [PERSON] була поновлена на роботі на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування апаратури та пристроїв звязку 6-го розряду енерго-ремонтної дільниці публічного акціонерного товариства Конотопський арматурний завод (а.с.3-4). Позивач обгрунтовуючи вимоги посилається на спричинення їй незаконним звільненням моральних страждань, які оцінює у 10000 грн. Проте, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню частково. У п.9 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди завданої позивачу незаконним звільненням з роботи повинен становити 2500 грн. Щодо вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу адвоката загальним розміром 6050 грн., понесених позивачем під час розгляду справи про поновлення на роботі, то позов в цій частині задоволенню не підлягає виходячи із такого. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Витрати, повязані з розглядом справи, визначені в ч.3 ст. 79 ЦПК, і їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, установлених цим кодексом (ст.ст. 88, 89 ЦПК). Крім того, суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п.6 ч.1 ст.214, п.4 ч.1 ст.215 ЦПК). У разі невирішення судом питання про судові витрати суду, котрий ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініциативи надано можливість ухвалити додаткове рішення (п.4 ч.1 ст.220 ЦПК). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно п.9 ч.1 ст.293 ЦПК. Судом встановлено, що у провадженні Конотопського міськрайонного суду перебувала справа №2/577/102/16 за позовом [PERSON] до ПАТ Конотопський арматурний завод про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 23.05.2016 року позовні вимоги задоволені частково. При цьому позивачка у тій справі понесла витрати, повязані з оплатою правової допомоги фахівця у галузі права на підтвердження чого подала відповідні квитанції (а.с.2). Проте вимоги про стягнення цих витрат [PERSON] заявила разом з вимогами про відшкодування моральної шкоди вже в іншому провадженні. Отже, витрати, повязані з оплатою правової допомоги фахівця у галузі права є такими, яких зазнала позивачка у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи (поновлення на роботі) в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Саме тому слід відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки вимога про стягнення судових витрат не підлягає правовому захисту в іншому провадженні, ніж провадженні, в якому повинно було розглядатися таке питання (п.6 ч.1 ст.214, п.4 ч.1 ст.215 ЦПК). За приписом ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial