Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 29.05.2001 року на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом [PERSON] набула право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно [PERSON] отримала у спадщину від [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, співвласницею буд. [ADDRESS] в розмірі Ѕ частини є [PERSON] . Вказала, що 19.12.1988 року було укладено договір про встановлення порядку користування укладеного між [PERSON] та [PERSON] , в користування [PERSON] переходило в користування частина будинку, яка складалась з двох кімнат - «2-1, житловою площею 14, 6 м. кв. та 2-2, житловою площею 15, 5 м. кв.». В користування [PERSON] переходило в користування частина будинку, яка складалась з - « кімнати 1-2, житловою площею 14, 4 м. кв., кімнати 1-3, житловою площею 15, 6 м. кв., кухні 1-1, площею 16, 8 м. кв.». Договір про встановлення порядку користування було посвідчено державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори. Вказала, що станом на момент укладення зазначеного Договору він не входив до переліку правовстановлюючих документів, тому реєстрація прав на підставі цього договору не проводилась. 10 березня 2015 року Рішенням № 14/3 Боярської міської ради «Про надання адреси окремим частинам будинковолодіння» Ѕ частині будинку [ADDRESS] , власницею якої є [PERSON] , було присвоєно № 1, іншій Ѕ частині (квартира), власницею якої є [PERSON] , було присвоєно № 2. Враховуючи викладене просила суд виділити [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в натурі належну їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2001 року приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди : коридор 2-1 пл. 3, 9 кв. м.; кухня 2-2 пл. 8,1кв. м.; житлова 2-3 пл. 14,6 кв. м.; житлова 2-4 пл. 15, 6 кв. м., що складає 42, 2 кв. м, а також : вбиральня літера «Ж», сарай літера «К», погріб літера «К1», ворота з хвірткою № 5, Ѕ частина огорожі №, № 7, 11, 12, що становить частку 3/20, [PERSON] , виділити в натурі : веранда 1-1пл. 16, 8 кв. м.; кухня 1-2 пл. 9,3 кв. м.; санвузол 1-3 пл. 5, 0 кв. м.; житлова 1-4 пл. 14,4 кв. м.; житлова 1-5 пл. 15, 6 кв. м.; кухня 1-6 пл. 6, 9 кв. м.; тамбур I пл.. 4, 8 кв. м.; веранда 3-1 пл. 4, 8 кв. м.; передпокій 3-2 пл. 26, 9 кв. м.; кухня 3-3 пл. 11, 9 кв. м.; ванна 3-4 пл. 6, 3 кв. м.; житлова 3-5 пл. 13, 6 кв. м.; житлова 3-6 пл. 17, 3 кв. м, що в сумі складає 153, 6 кв. м, а також : ганок літера «а7» пл. 1, 9 кв. м.;сходи літера «а8» пл. 5, 2 кв. м.; балкон літера «а9» пл. 1, 3 кв. м.; вбиральня літера «Г», погріб літера «Д», літній душ літера «Е»,огорожа № 6, хвіртка № 13, ворота № 14, Ѕ частина огорож №, № 7, 11, 12- загальною інвентаризаційною вартістю 1 203 995 грн., що становить частку 17/20. Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] в зв`язку з поділом його в натурі між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.06.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання призначене на 12.03.2021 року позивач не з`явилась, представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання призначене на 12.03.2021 року не з`явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] від 29.05.2001 року виданого державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Київської області Бурлаковою Н.К. Відповідно до договору від 09.12.1988 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що в користування [PERSON] переходить частина будинку, яка складалась з двох кімнат - «2-1, житловою площею 14, 6 м. кв. та 2-2, житловою площею 15, 5 м. кв.». В користування [PERSON] переходить частина будинку, яка складалась з - « кімнати 1-2, житловою площею 14, 4 м. кв., кімнати 1-3, житловою площею 15, 6 м. кв., кухні 1-1, площею 16, 8 м. кв.». Рішенням № 14/3 виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 10.03.2015 року було присвоєно частині будинковолодіння адресу: [ADDRESS] , що належить [PERSON] у розмірі Ѕ частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом Р№ 2554 від 29.05.2001 року. Також вищевказаним рішенням було присвоєно частині будинковолодіння адресу: [ADDRESS] , що належить на [PERSON] у розмірі Ѕ частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом Р№2266 від 22.07.1988 року. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 286132, власником земельної ділянки площею 0,0344 га кадастровий номер земельної ділянки 3222410300:01:050:0037, що розташована за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний та логічний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що право на виділ в натурі своєї частки із спільного майна має кожний співвласник окремо, оскільки виділ частки передбачає припинення права спільної часткової власності між співвласником, якому виділена частка у спільному майні, та іншими співвласниками, між якими продовжують існувати відносини права спільної часткової власності, але вже щодо зменшеного об`єкта власності. Статтею 183 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Враховуючи наведені норми, при вирішенні позовних вимог про виділ співвласнику у натурі частки із спільного майна слід враховувати цільове призначення такого майна. У разі, якщо буде встановлено, що внаслідок виділу в натурі із спільного майна частки співвласника втрачається цільове призначення майна, щодо якого заявлені вимоги, у задоволенні таких вимог суд має відмовити. Поділити будинковолодіння [ADDRESS] загальною площею 195,8 кв.м. житловою площею 91,1 кв.м., вбиральня літ. Г, погріб літ. Д, літній душ літ. Е, вбиральня літ. Ж, сарай літ. К, погріб літ. К1, огорожа №5 технічно можливо. Виділивши [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] в натурі належну їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2001 року приміщення в житловому будинку та господарські будівлі і споруди, а саме: коридор 2-1 пл. 3,9 кв. м.; кухня 2-2 пл. 8,1 кв. м.; житлова 2-3 пл. 14,6 кв. м.; житлова 2-4 пл. 15,6 кв. м., що в сумі складається 42,2 кв. м., а також вбиральня літера «Ж», сарай літера «К», погріб літера «К1», ворота з хвірткою № 5, Ѕ частини огорож №№ 7, 11, 12 загальною інвентаризаційною вартістю 206247 грн., що становить 3/20 частки. Відповідачці [PERSON] виділити в натурі веранда 1-1пл. 16, 8 кв. м.; кухня 1-2 пл. 9,3 кв. м.; санвузол 1-3 пл. 5,0 кв. м.; житлова 1-4 пл. 14,4 кв. м.; житлова 1-5 пл. 15,6 кв. м.; кухня 1-6 пл. 6,9 кв. м.; тамбур I пл. 4,8 кв. м.; веранда 3-1 пл. 4,8 кв. м.; передпокій 3-2 пл. 26, 9 кв. м.; кухня 3-3 пл. 11,9 кв. м.; ванна 3-4 пл. 6,3 кв. м.; житлова 3-5 пл. 13,6 кв. м.; житлова 3-6 пл. 17,3 кв. м, що в сумі складає 153, 6 кв. м, а також : ганок літера «а7» пл. 1,9 кв. м.; сходи літера «а8» пл. 5,2 кв. м.; балкон літера «а9» пл. 1,3 кв. м.; вбиральня літера «Г», погріб літера «Д», літній душ літера «Е»,огорожа № 6, хвіртка № 13, ворота № 14, Ѕ частина огорож №,№ 7,11,12- загальною інвентаризаційною вартістю 1 203 995 грн., що становить частку 17/20. Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння [ADDRESS] в зв`язку з поділом його в натурі між [PERSON] та [PERSON] Крім того, у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 355 від 25.02.2021 року, з технічними показниками житловий будинок за адресою [ADDRESS] може бути поділено на 2 окремі об`єкта нерухомого майна. Об`єкт не потребує реконструкції та вводу в експлуатацію. Такий варіант поділу забезпечує можливість використання житлового будинку його співвласниками. Відповідно до ч. 1. ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 1. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3. ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник, також має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved