Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

23 червня 2016 року [PERSON] звернувся в суд із позовом про стягнення коштів за договором позики від 28.02.2016 року. 29.12.2016 року подав уточнену позовну заяву в якій зазначає, що 28.02.2016 року [PERSON] взяв у нього борг в сумі 53000,00 грн., що підтверджується копією розписки, які зобов'язувався повернути 01 червня 2016 року. [PERSON] підписав дану розписку, чим поручився за [PERSON], що останній добросовісно виконає зобов'язання по поверненню коштів. Оскільки, [PERSON] не повернув борг у зазначений в розписці строк, він просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг в сумі 53000,00 грн.. Крім того, оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання, то позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 3237,39 грн. - інфляційні збитки та 3% річних, що становить 919,15 грн., виплата яких передбачена ст. 625 ЦК України. Також просить стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав та просить їх задовольнити із зазначених в уточненій позовній заяві підстав.. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідно до ст.ст 546, 547 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідач [PERSON] із позивачем [PERSON] жодного договору поруки у письмовій формі не укладав. Із власноручно написаної відповідачем [PERSON] розписки вбачається, що [PERSON] був лише свідком укладення договору позики, а тому він не повинен відповідати за зобов'язання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON]. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] фактично не виникло жодних цивільно-правових відносини, а отже, [PERSON] є неналежним відповідачем в даній справі, тому у позові [PERSON]П до нього слід відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово (05.10.2016 року, 02.11.2016 року, 06.12.2016 року, 29.12.2016 року, 25.01.2017 року, 10.02.2017 року) не з'являвся, хоча про місце, день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 1046, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Згідно статей 525, 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, з розписки написаної [PERSON] власноручно вбачається, що він взяв у [PERSON] гроші в сумі 53000,00 грн., які зобов'язувався повернути 01.06.2016 року. Свідком в розписці зазначений [PERSON], який лише посвідчив своїм підписом зобов'язання, які були укладені між [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], даючи власноручно написану розписку [PERSON], підтвердив факт отримання від останнього грошових коштів та вказав термін їх повернення. Отже, письмова розписка є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів. Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду України "Про стягнення боргу за договором позики" від 24.02.2016 р. № 6-50цс16. Відповідно до статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до письмової розписки [PERSON] зобов'язався повернути взяті у [PERSON] грошові кошти в сумі 53000,00 грн. в строк до 01.06.2016 року, однак порушив дане зобов'язання, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції, який відповідно до наданого розрахунку, складає 3237,39 грн., та 3% річних в сумі 919,15 грн. (період з 02.06.2016 року по 29.12.2016 року становить 211 день, тому при сумі боргу 53000 грн. 3% =919,15) підлягають задоволенню. Однак твердження позивача, що [PERSON] є поручителем в даному зобов'язані не підтверджується фактами. Відповідно до статей 546, 547 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. В матеріалах справи та в судовому засіданні позивачем не було надано доказів, що між [PERSON] та [PERSON] виникали будь-які цивільно-правові відносини. Запис в розписці, що [PERSON] є свідком надання в борг [PERSON] грошових коштів [PERSON] не породжує правових наслідків, отже [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, то суд, за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного цивільного позову в частині стягнення солідарно з [PERSON] грошових коштів за договором позики від 28.02.2016 року слід відмовити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг задоговором позики в сумі 53000,00 грн., 3237 гривень 39 копійок - розмір інфляційних збитків, 919 гривень 15 коп. - 3% річних. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 571,57 грн. - видатки по оплаті судового збору. Враховуючи вимоги статті 7 пункту 1 Закону України «Про судовий збір», [PERSON] слід повернути переплачену суму судового збору в сумі 255,23 грн., оскільки [PERSON] сплатив за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 275,60 грн., квитанція ПриватБанк № 0.0.570006417.1 від 17.06.2016 року та 551,20 грн., квитанція ПриватБанк № 0.0.570005736.1 від 17.06.2016 року, що разом становить 826,80 грн., а позов задоволено в сумі 57156,54 грн., тобто судовий збір складає 571,57 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: partial