Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

18.02.2015 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду із позовною заявою до відповідача про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір№0000002015 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки та додаткову угоду №1, за умовами якого відповідач відкрив і надав платіжну картку, а позивач вніс на рахунок грошові кошти у загальній сумі 18000 доларів США,що підтверджується меморіальним ордером №ВН127/47 і №ВН127/48 від 20.06.2014 року. У досудовому порядку позивач звернувся із вимогою про повернення вкладу, проте відповідачем зобов'язання виконані не були. Позивач підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердив викладені у позовній заяві обставини та з викладених підстав просив задовольнити позов. Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, проте був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, жодних клопотань про відкладення розгляду справи завчасно не надходило до суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 20.06.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №0000002015 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки та додаткову угоду №1 до договору, за умовами якого відповідач відкриває і здійснює обслуговування платіжної картки, з процентною ставкою 8% річних. На виконання умов договору позивачем внесено на рахунок грошові кошти у загальній сумі 18000 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами №ВН127/47 і №ВН127/48 від 20.06.2014 року/а.с.6-11/. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За приписами ч.1, ч.2 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Ст.1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст.1074 ЦК України). Згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього закону та умов укладених між ними договорів. П.32.2 ст.32 вказаного закону,у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Враховуючи викладене, за умови відсутності жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладенимидоговорами, як і не було їх здобуто судом під час розгляду справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині повернення суми вкладу 18 000,00доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 430 920 грн 00к. і нарахованої пені у сумі 1800, 00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 43 092 грн 00к.та необхідність їх стягнення. Разом з тим, вимога щодо стягнення 3% річних і інфляційних витрат не підлягає задоволенню, оскільки за роз'ясненнями, що містяться у п. 18 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом також встановлено, що позивач звільнений на підставі ст.22 Закону України «Про судовий збір» за сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial