Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженої відповідальністю звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач являлась експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS], та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям даного будинку. Разом з тим, відповідач є власником квартири [ADDRESS], і відповідно користується всіма житлово-комунальними та іншими послугами, які надає позивач. При цьому, 15 березня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 12ж/Вл49-05 (надалі - Договір), згідно умов якого відповідач зобов'язаний прийняти надані позивачем послуги та щомісячно оплачувати їх повністю в термін до 10 числа наступного місяця. Також, у відповідності до п.п. 3.1 Договору вартість послуг зазначається в рахунку, який надається позивачем відповідачу щомісячно і є одночасно актом виконаних робіт. Проте, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 01 лютого 2014 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 40 969 грн. 67 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача Случак О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу по справі - [PERSON], що підтверджується Договором купівлі - продажу квартири від 02 березня 2005 року Серія ВСА № 252154 (а.с. 49). При цьому, 15 березня 2005 року між Фірмою «Т.М.М. - Товариство з обмеженою відповідальністю» та відповідачем було укладено Договір про участь у витратах на утримання житлового будинку і прилеглої території № 12ж/Вл49-05 (а.с. 5-6). Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору його предметом є забезпечення позивачем обслуговування і поточного ремонту жилого будинку, в якому знаходиться квартира співвласника і прилеглих до нього територій. При цьому, відповідно до п.п. 1.2 Договору позивач, який здійснює експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], зобов'язався надати позивачу наступний комплекс послуг: постачання електро- і теплоенергії, водою, у відповідності з діючими в Україні стандартами; забезпечення нежилого фонду жилого комплексу і прилеглих територій; обслуговування, експлуатація, поточний і капітальний ремонт; забезпечення контролю за рухом (не допуском) сторонніх осіб і переміщенням товарно-матеріальних цінностей в межах жилого будинку; забезпечення трансляції програм кабельного телебачення; надання додаткових послуг по забезпеченню безпечного і комфортного проживання співвласника і проживаючих з ним осіб за додаткову плату. В свою чергу відповідач, відповідно до положень п.п. 3.1 Договору, зобов'язався оплачувати спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця, в сумі, вказаній в наданому рахунку на оплату послуг, яка є одночасно актом наданих послуг. Крім того, згідно п. 2 Договору відповідач зобов'язався в терміни і порядку, встановлені п. 3.1 Договору, пропорційно своїй частині власності в цьому жилому будинку в розмірі, встановленому діючим законодавством оплачувати підприємству спожиті послуги, а саме: диспетчеризацію і технічне обслуговування ліфтів, вивіз побутових відходів, обслуговування вузлів обліку жилого будинку, їх стандартизація і метрологія, обслуговування водостоків, люків, димовентеляційних каналів, протипожежної автоматики, внутрішні і зовнішні тепло - і електропроводи будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійних служб, підготовку будинку до експлуатації в зимній період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових майданчиків, опалення місць загального користування, води на помив та полив прилеглих територій, податку на землю, матеріальні витрати, витрати на забезпечення адміністративних приміщень і апарату управління, санітарне обслуговування прилеглих територій і допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні і інші платежі, передбачені діючим законодавством України і цим договором. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконував належним чином, про що свідчать копії рахунків на оплату послуг наданих позивачем відповідачу за період з січня 2011 року по листопад 2013 року (а.с. 12-46). Однак, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим в період з 01 квітня 2011 року по 31 листопада 2013 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі - 40 969 грн. 67 коп. 21 травня 2012 року позивачем була направлена відповідачу досудова вимога про термінову оплату спожитих житлово-комунальних послуг згідно Договору (а.с. 47). Проте, отримавши даний лист 31 травня 2012 року (а.с. 48), вимогу позивача щодо погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідач залишив без уваги. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, положеннями ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Також, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, у відповідності до положень п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Договором, станом на 01 лютого 2014 року сума заборгованості в період з 01 квітня 2011 року по 31 листопада 2013 року з боку відповідача перед позивачем становила - 40 969 грн. 67 коп., що підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с. 8-9, 10-11), перевіреними у судовому засіданні. Відповідач, не з»явившись в судове засіданні, не надав суду доказів ненадання або неналежного надання позивачем до належного йому приміщення житло-комунальних та інших послуг згідно умов договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженої відповідальності до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 409 грн. 70 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 4, 11, 525, 526, ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, та

Outcome: approved