Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Деснянський районний відділ ДМС України в м. Києві про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позивач обґрунтовує свою позовну заяву тим, що 12 березня 2015 року вона стало власником квартири [ADDRESS], відповідно до договору дарування квартири. У добровільному порядку відповідач виселитись та знятись з реєстраційного обліку не погоджується, рідний син відповідача поживає у двокімнатній квартирі в [ADDRESS] та весь час обіцяє забрати батька до себе, однак обіцянки не виконує. 23 вересня 2016р. відповідачу направлено лист з проханням виселитись. Позивач, як власник квартири, не має можливості проживати у даній однокімнатній квартирі та розпоряджатись нею, оскільки відповідач зайняв зазначену квартиру. З дня укладення договору дарування було припинено право власності на спірну квартиру попереднього власника - [PERSON], зі згоди якої був зареєстрований відповідач. Припинення права власності на квартиру припиняє право попереднього власника - [PERSON], користування цим майном та проживання відповідача в зазначеній квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу, перешкоджає останньому в користуванні та розпорядженні належним йому майном. З огляду на викладене, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нею квартири [ADDRESS] яка належить їй на праві власності шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири, без надання йому іншого приміщення та зняття з реєстраційного обліку та зобов'язати Деснянський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку [PERSON] Ухвалою суду від 21 листопада 2016р. залучено третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію (а.с.24-25). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити в повному обсязі. Також позивач [PERSON] зазначила, що маючи у власності квартири, вона позбавлена права розпоряджатись та користуватись нею, оскільки відповідач чинить їй перешкоди не пускаючи до квартири. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS]. Судова повістка про виклик на судове засідання відповідача на 21 лютого 2018р. повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи, що представник відповідача неодноразово подавав апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження по справі, суд приходить до висновку, що відповідач обізнаний про наявність зазначеної справи у провадженні Деснянського районного суду м. Києва. Про причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно о копії договору дарування квартири від 19 березня 2015 року, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до довідки №263 від 22.03.2017р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 07.12.2010р. та [PERSON] з 17.12.2002р. Дата реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується копією його паспорту. 23 вересня 2016 року [PERSON] направлявся лист з вимогою щодо зняття останнього з реєстраційного обліку та звільнення квартири, яка належить на праві власності позивачу (а.с.10-11). Відповідно до висновку по ЄО №66767 від 12 вересня 2016р. затвердженому начальником Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 26.09.2016р., встановлено, що при опитуванні голови правління ЖК «Аерофлот» [PERSON] та мешканки [ADDRESS], останні пояснили, що з квартири №60 надходить постійним шум, який заважає відпочивати (а.с.33). Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що відповідач [PERSON] не допускає позивача до квартири, чинить перешкоди в користуванні квартирою та постійно погрожує позивачу розправою. Також свідок зазначила, що їй неодноразово телефонували сусіди, як колишньому власнику майна, з приводу затоплення сусідів, виникнення задимлення в спірній квартирі. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Крім того, згідно п.34 вказаної Постанови, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Правовою позицією, висловленою ВСУ під час розгляду справи №6-158цс14, визначено наступне. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таким чином, аналізуючи наявні докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки відповідач, як колишній член сім'ї попереднього власника спірної квартири втратив право користування цим жилим приміщенням. Реєстрація та проживання відповідача у квартирі на даний час чинить позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном, в зв'язку з чим її права підлягають захисту в судовому порядку, а тому задовольняє позовні вимоги щодо усунення перешкод [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження спірною квартирою, яка належить їй на праві власності, шляхом виселення [PERSON] без надання йому іншого приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Щодо позовних вимог по зобов'язанню Деснянського районного відділу ДМС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку відповідача, слід зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування от оптимізації надання адміністративних послуг», повноваження з реєстрації місця проживання громадян передані органу місцевого самоврядування. Отже, питання повноважень з реєстрації місця проживання громадян передано до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов'язання Деснянського районного відділу ДМС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial