Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою та, з урахуванням уточненого позову від 21 серпня 2019 року, прохала стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного Бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на її користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у сумі 1 000 000 гривень, а також судові витрати та витрати на правову допомогу (а.с. 118-129). В обґрунтування своїх вимог посилалася на наступне. 26 червня 2012 року, внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві ТДВ «Дніпрокомунтранс» (м. Дніпро), загинув її батько, [PERSON] , який працював на цьому підприємстві електромонтером. Після огляду місця події постановою слідчого Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 05 липня 2012 року у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Вказана постанова була визнана незаконною та скасована прокурором Бабушкінського району м. Дніпропетровська, в порядку нагляду, відповідною постановою від 12 вересня 2012 року. У подальшому слідчим Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області ще двічі було відмовлено у порушенні кримінальної справи за фактом загибелі її батька. Ці постанови також були визнані незаконними та скасовані прокурором. Постановами прокурорів прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 12 вересня 2012 року та 26 жовтня 2012 року також було відмовлено в порушенні кримінальної справи за цим фактом. І лише у квітні 2013 року було відкрито кримінальне провадження по факту загибелі [PERSON] , тобто майже через 10 місяців після події смерті. Розслідування кримінального провадження № 12013040640002234 за фактом загибелі [PERSON] проводилось тривалий час, з квітня 2013 року, що не було виправдано об`єктивними обставинами, з численними порушеннями діючого процесуального законодавства. Посадовими особами Бабушкінського РВ ДМУ були втрачені речові докази, які були вилучені під час огляду трупа [PERSON] , внаслідок чого за ухвалою суду була проведена ексгумація трупа її батька, що завдало їй додатковий психологічний стрес, як доньці покійного. 05 жовтня 2015 року Бабушкинський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив обвинувальний вирок та визнав інженера з техніки безпеки і охорони праці ТДВ "Дніпрокомунтранс" [PERSON] та головного механіка ТДВ "Дніпрокомунтранс" [PERSON] , винним у порушенні вимог законодавства про охорону праці, яке привело до загибелі людини - [PERSON] , що кваліфіковано за ч. 2 ст. 272 КК України. При цьому, відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, суд зазначив у вироку: «розслідування загибелі [PERSON] визнати проведеним Бабушкинським РВ Дніпропетровського ДМУ ГУМВС України в області з порушенням права [PERSON] та [PERSON] на ефективне розслідування за статтею 2 Конвенції захист права людини та основоположних свобод». В межах кримінального провадження була призначена судово-психологічна експертиза, за висновком якої, у [PERSON] та [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню [PERSON] та [PERSON] , як особистостей, і виникли внаслідок обставин, що досліджуються слідством (порушення прав потерпілих представниками правоохоронних органів під час розслідування гибелі [PERSON] ); ситуація що досліджується - є психотравмуючою для [PERSON] та [PERSON] , їм завдана моральна шкода, можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральна шкода) складає від 500 000 до 1 000 000 гривень кожній. При встановлені дійсного спричинення шкоди позивачеві, стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто, безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ). З цих підстав, прохає списати у безспірному порядку кошти з Єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000 гривень, а також понесені нею судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою від 08 травня 2019 року позов залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків (а.с. 61-62). Ухвалою від 03 червня 2019 року у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначене на 11 липня 2019 року (а.с. 79). 11 липня 2019 року до суду надійшли пояснення відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в яких його представник не погодився із вимогами позивачки та прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з огляду на наступне. Позивачка, у підтвердження своїх вимог щодо суми завданої їй моральної шкоди, не надала жодних доказів спричинення їй моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків із оточуючими людьми, а також доказів втрати чи погіршення таких зв`язків. Крім того зазначив, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, встановлення факту порушення само по собі становить достатню сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди. Вважає, що позивачкою не наведено обґрунтування завищення розміру моральної шкоди (а.с. 94-97). 03 вересня 2019 представник відповідача - ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, надала до суду відзив на позов, в якому заперечувала проти вимог позивачки та прохала відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з наступних підстав. Так, в обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди, позивачка не надала жодного доказу спричинення їй моральних страждань, які вона зазнала у зв`язку із незаконними діями посадових осіб Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС у сумі 1000000 гривень. Позивачка не зазначила у позові співвідношення розміру спричиненої моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу її душевних страждань, характеру немайнових витрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження її престижу, ділової репутації, часу та зусиль, що були необхідні для відновлення попереднього стану. Також не погодився із вимогою про стягнення витрат на правничу допомогу, зазначивши, що позивачкою не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документального підтвердження витрат на правову допомогу (а.с. 132-137). Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові. Прохали задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Наполягали на розгляді справи та заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на необґрунтоване затягування відповідачами судового процесу. Крім того, представник позивачки зазначив, що всі процесуальні дії відповідачами здійснені, відзиви надані, а стосовно Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській областітриває процедура ліквідування, що, в свою чергу, може ускладнити у майбутньому виконання рішення суду. Представник відповідача - ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській областіу судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи з посилання на звернення Ради суддів України від 11 березня 2020 року щодо утримання від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін (а.с. 164-165). Позивачка та її представник заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та прохали продовжувати розглянути справу за його відсутності. Представниця відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис у розписці, яка міститься у матеріалах справи (а.с. 159), будь-яких клопотань та заяв до суду не надала. Позивачка та її представник не заперечували проти розгляду справи за її відсутності. З цих підстав суд розглянув справу за відсутності представниці відповідача. Протокольною ухвалою суду від 09 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, про відкладення розгляду справи та ухвалено здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 168). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши надані докази кожен окремо та у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами, через що дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2012 року внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві ТДВ «Дніпрокомунтранс» (м. Дніпро), загинув батько позивачки, [PERSON] , який працював на цьому підприємстві електромонтером. Постановою слідчого СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05 липня 2012 року у порушенні кримінальної справи за фактом смерті [PERSON] відмовлено за відсутністю події злочину (а.с. 44). Постановою слідчого СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29 вересня 2012 року у порушенні кримінальної справи за фактом смерті [PERSON] вдруге відмовлено за відсутністю ознак складу злочину (а.с. 45-46). Постановою прокурора прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 12 вересня 2012 року також відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ТДВ «Дніпрокомунтранс» за відсутності в їх діях ознак складу злочинів, передбачених ст.ст. 271, 272 КК України (а.с. 51-53). Постановою прокурора прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2012 року знову відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ТДВ «Дніпрокомунтранс» за відсутності у них ознак складу злочинів, передбачених ст.ст. 271, 272 КК України (а.с. 54-56). 03 квітня 2013 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 12013040640002234 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, за фактом порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою [PERSON] на підприємстві ТДВ «Дніпрокомунтранс», що спричинило загибель [PERSON] . Відповідно до постанови прокурора прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська, постановлено провести ексгумацію трупа [PERSON] (а.с. 58-59). Із висновку службового розслідування за фактом втрати вилучених при огляді місця події речових доказів від 13 серпня 2013 року вбачається те, що факти порушень вимог чинного законодавства України при проведенні досудового розслідування знайшли своє підтвердження (а.с. 42-43). 03 липня 2014 року ГУ МВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження № 12014040000000393 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом вчинення службовою особою [PERSON] службового підроблення. 25 липня 2014 року відкрито кримінальне провадження № 1201404000000474 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України, за фактом порушення вимог законодавства про охорону праці службовою особою ТДВ «Дніпрокомунтранс» [PERSON] , що спричинило загибель [PERSON] 13 серпня 2014 року ці три кримінальні провадження об`єднані в одне кримінальне провадження № 12013040640002234, за ознаками складів злочинів за ч. 2 ст. 272, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 271 КК України. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року, яким засуджено [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що розслідування загибелі [PERSON] проведено Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з порушенням права [PERSON] та [PERSON] на ефективне розслідування, що встановлено ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (а.с. 19-38). У висновку № 17-532 про проведення судової психологічної експертизи експерт зазначив, що у [PERSON] є зміни в емоційному стані, в індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню [PERSON] як особистості і які виникли внаслідок обставин, що досліджуються слідством (порушення прав потерпілих представниками правоохоронних органів під час розслідування гибелі [PERSON] ; ситуація, що досліджується, є психотравмуючою для [PERSON] , їй завдана моральна шкода, можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральна шкода) складає від 500 000 до 1 000 000 грн. (а.с. 11-18). Відповідно до вимог ст. 27 Конституції України, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Нормою ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з вимогами ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень, встановлених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету. Пунктом 35 цього Порядку передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, який провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. У пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Згідно із вимогами п.п. 4, 5 Положення про Державну казначейську службу України, що затверджено Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого, спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду. Суд вважає, що при вирішенні цього спору, обов`язково повинні бути враховані норми Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Так, стаття 2 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Норми ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У своєму рішенні «Риженко проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що ефективним є таке розслідування, яке поєднує в собі відповідність вимогам оперативності і розумної швидкості. Ефективне розслідування, нехай і за наявності об`єктивних перешкод чи труднощів, повинне стверджувати віру громадськості у дотриманні принципу верховенства права. Разом із цим, значна тривалість розслідування зменшує його ефективність. У пункті 42 рішення «Муравська проти України» ЄСПЛ зазначає, що слід визнати, що у розслідуванні можуть виникнути складнощі та перепони, які перешкоджають його прогресу у певній ситуації. Однак негайна реакція органів державної влади у розслідуванні використання сили, що спричинила смерть, або зникнення, є важливою для забезпечення громадської впевненості в дотриманні ними принципу верховенства права у їх виконанні норм права та у попередженні будь-яких ознак змови або поблажливості до незаконних дій (див. у загальному рішення у справах "Маккер проти Сполученого Королівства" (McKerr v. the United Kingdom), N 28883/95, пп. 108-115, ЄСПЛ 2001-III, та "Авсар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), N 25657/94, пп. 390-395 ЄСПЛ 2001-VII). У пункті 178 рішення ЄСПЛ «Гонгадзе проти України» зазначено, що обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує "гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі "Kaya v. Turkey", 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя, а у випадках, коли беруть участь представники держави або органи, у забезпеченні їх відповідальності за смерті, в яких вони винні. Форма розслідування, яка досягне такої мети, може бути різною в залежності від обставин. Проте, який би з методів не брався за основу, державні органи влади повинні діяти за своєю власною ініціативою у випадку, коли вже якесь питання звернуло їх увагу. Вони не можуть перекласти це на ініціативу родичів чи чекати подання формальної скарги або взяття кимось на себе відповідальності за проведення слідчої процедури (див. mutatis mutandis рішення у справі "IIhan v. Turkey", заява N 22277/93, п. 63, ЄСПЛ 2000-VII). З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 26 червня 2012 року внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві ТДВ «Дніпрокомунтранс» (м. Дніпро), загинув батько позивачки, [PERSON] . Посадовими особами СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська у порушенні кримінальної справи неодноразово відмовлялося з формальних підстав. Кримінальне провадження було відкрито лише 03 квітня 2013 року, тобто за спливом майже 10 місяців після загибелі батька позивачки. Через недбалість та неналежне виконання своїх службових обов`язків посадовими особами СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, були втрачені речові докази, які були вилучено відразу після події загибелі, тобто 26 червня 2012 року, внаслідок чого виникла необхідність у проведенні ексгумації трупа [PERSON] . Все це свідчить про те, що кримінальне провадження відкрито лише тому, що близькі родичі загиблого, зокрема його донька, яка є позивачкою у справі, прикладали значних зусиль задля встановлення справедливості. Тільки через те, що позивачка неодноразово зверталася до органів поліції та прокуратури, а також до слідчого судді, обвинувальний акт направлено до суду. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року засуджено винних у смерті [PERSON] осіб, яким призначено відповідне покарання. Крім того, цим вироком встановлено, що розслідування загибелі [PERSON] проведено Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із порушенням права [PERSON] та [PERSON] на ефективне розслідування, що встановлено ст. 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, те, що права [PERSON] були порушені внаслідок неефективного розслідування Бабушкінським РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено остаточним судовим рішенням - вироком суду. Для встановлення шкоди, яка завдана [PERSON] бездіяльністю органів слідства, проведено судову психологічну експертизу, у висновку якої експерт зазначив, що після загибелі батька у [PERSON] є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню [PERSON] як особистості і виникли внаслідок обставин, що досліджуються слідством (порушення прав потерпілих представниками правоохоронних органів під час розслідування гибелі [PERSON] ; ситуація, що досліджується, є психотравмуючою для [PERSON] , їй завдано моральну шкоду, можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральна шкода) складає від 500 000 до 1 000 000 грн. Суд оцінює даний висновок експерта, як достатній письмовий доказ, який містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та такий, що складений за дійсними обставинами, які викладені у позові. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що, дійсно, позивачці завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій слідчих органів, якими безпідставно та необґрунтовано затягувалось досудове розслідування гибелі на виробництві її батька, а також недбалого відношення до виконання своїх службових обов`язків, про що, зокрема, свідчить втрата речових доказів під час здійснення кримінального провадження Однак при визначенні розміру моральної шкоди суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та вважає цілком достатньою сатисфакцією на відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди суму у розмірі 700000 гривень. Суд відхиляє твердження ГУ ДКС України у Дніпропетровській області про те, що позивачкою не наведено, які вимоги висуваються до казначейства та якими діями саме казначейства завдано позивачці шкоди, оскільки жодних правовідносин між позивачкою та казначейством немає, з тих підстав, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, яку заподіяно громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі. А через те, що у разі ухвалення відповідного судового рішення, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі цього рішення, доводити факт існування між позивачкою та казначейством будь-яких правовідносин непотрібно, а тим більш, надавати докази, що казначейством їй завдано шкоди. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, яким у цій справі, є, зокрема, відповідний орган Казначейської служби, який відповідно до чинного законодавства є органом, що здійснює списання коштів з державного бюджету, та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18, який суд зобов`язаний враховувати при ухваленні рішення у цьому спорі. Суд також не погоджується із доводами ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про те, що позивачкою не надано жодного доказу спричинення їй моральних страждань, яких вона зазнала у зв`язку із незаконними, на її думку, діями посадових осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та обґрунтування заявленого розміру завданої шкоди у сумі 1000000 гривень, оскільки позивачкою надані достатні та беззаперечні докази нехтування та неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами органів досудового слідства та прокуратури, внаслідок яких їй завдано моральної шкоди, які суд, під час їх оцінки, визначив, як належні, допустимі та достовірні. Також судом враховуються доводи ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо заперечень проти заявленого позивачкою розміру завданої їй моральної шкоди у 1000000 гривень, який визначено у висновку експерта, а відповідачем власний висновок не надавався та відповідне клопотання про проведення комплексної чи комісійної експертизи не заявлялося. Ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Дніпропетровській області є належним відповідачем у справі, оскільки Бабушкінський РВ підчас свого існування до реформування міліції не мав статусу юридичної особи та входив до складу ГУ МВС України в Дніпропетровській області, що є юридичною особою публічного права. При реформуванні міліції новоутворений орган - ГУ НП в Дніпропетровській області, не став правонаступником прав і обов`язків ГУ МВС України в Дніпропетровській області, як і Шевченківський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не став юридичною особою і не відповідає за зобов`язаннями дій чи бездіяльність Бабушкінського РВ. Разом з тим, суд при розгляді даної справи враховує те, що ЄСПЛ у своїй практиці виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язок саме відповідача спростувати таку презумпцію. Суд, з урахуванням обставин справи, виходячи із висновку експерта, який не викликає у суду сумнівів щодо його обґрунтованості та правомірності, згідно з яким розмір заподіяної моральної шкоди становить суму від 500000 до 1000000 гривень, вважає, що розумним та достатнім є відшкодування [PERSON] , за заподіяну їй органами досудового слідства та прокуратури моральну шкоду, грошових коштів у сумі 700000 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне застосувати прецедентну практику ЄСПЛ щодо того, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує із ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь позивачки витрати на правову допомогу у сумі 10500 гривень, оскільки сплата нею цієї суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 126 (а.с. 92). Сплачений позивачкою 28 травня 2019 року судовий збір у сумі 9605 гривень підлягає поверненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial