Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

30 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, з уточненою в ході судового розгляду, позовною заявою до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Мотивувавши свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача грохотовщиком Райгородського крейдяного рудника в період з 19 січня 1983 року по 05 листопада 2001 року. При її звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести повний розрахунок, але цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем підприємства. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року на її користь було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі у сумі 99,03 гривень та компенсацію моральної шкоди у сумі 500 гривень. Просить суд, стягнути з відповідача індексацію заробітної плати за період затримки виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду з 01 грудня 2001 року по 01 серпня 2016 року у сумі 410,91 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 48\~921,71 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, де просила розглянути справу без її участі, свої вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с.25). Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» м.Слов'янська в особі ліквідатора [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без представника ВАТ «Содовий завод» та надала письмову заяву-заперечення щодо позову [PERSON], згідно якої відповідач повністю не визнає позов та зазначає, що будь-які збільшення сум у ліквідаційній процедурі по справі №5\\174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» у частині застосування КЗпП та інших нормативно-правових актів, які прийняті до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити Закону (ч.2 ст.23 розділ VІІ Прикінцевих положень Закону №2343-ХІІ від 14.02.1992 року; ч.1 ст.38 Закону №4212-VІ від 22.10.2011 року «у банкрота не виникає будь-яких додаткових обов'язків»). Тому, ВАТ «Содовий завод» не може визнавати компенсацію чи інші додаткові вимоги, крім загальної заборгованості по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахувалась за даними бухгалтерського обліку. Зазначила, що окрім дійсної заборгованості по заробітній платі, всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод» який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом (а.с.4, 24). Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, вважає що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] працювала у відповідача з 19 січня 1983 року по 05 листопада 2001 року. Заочним рішенням Слов'янського міського суду Донецької області від 06 серпня 2013 року, справа № 243/7206/13-ц позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі у сумі 99,03 гривні та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн. (а.с.5,6). Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст.43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до вимог статті\~ 47 КЗпП\~України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані\~ суми, належні\~ працівникові\~ при звільненні, власник або уповноважений\~ ним орган\~ повинен письмово\~ повідомити\~ працівника\~ перед виплатою зазначених\~ сум. В разі спору про розмір\~\~ сум, належних\~ працівникові\~\~ при звільненні,власник або повноважений\~ ним орган\~ в\~ усякому\~ випадку повинен\~ в зазначеній\~ у цій статті\~ строк\~ виплатити\~ не оспорювану\~\~ ним суму. Матеріалами\~ справи встановлено, що при звільненні\~[PERSON] між\~\~сторонами по справі був\~ відсутній\~ спір\~ про\~ розміри належних\~ позивачеві сум. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій\~статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини шостої\~статті 95 Кодексу законів про працю України, статей\~33,\~34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року\~заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~статті 33 Закону України «Про оплату праці»\~в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша\~статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі\~ст. 33 Закону України «Про оплату праці»\~між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663\~(з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Частиною 4\~ статті 12\~ Закон України «Про відновлення\~ платоспроможності боржника або\~ визнання\~ його банкрутом» передбачено, що\~ протягом дії\~ мораторію на задоволення вимог\~ кредиторів\~ не нараховується\~ неустойка (штраф, пеня), не застосовуються\~ інші\~ санкції\~ за невиконання\~ та неналежне виконання\~\~ грошових зобовязань\~ і зобовязань, щодо сплати\~ єдиного\~\~ внеску\~ на\~ загальнообовязкове державне\~ соціальне страхування, податків\~ і зборів. Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~Наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року № 5\~та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата у розмірі 99,03 грн. за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року підлягала індексації. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього\~Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Суд частково погоджується з розрахунком індексації наданим позивачем щодо періоду індексації, який міститься у позовній заяві. Так, щодо періоду індексації заробітної плати за рішенням Словянського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок індексації з моменту постановлення рішення, а саме - першого числа місяця, що настає за місяцем винесення рішення суду, тобто з 01 вересня 2013 року по вказаний у позовній заяві період - 01 серпня 2016 року. Відповідно до показників індексу інфляції, що опубліковані в газеті «Урядовий курєр», за повідомленням Державної служби статистики України, приріст індексу споживчих цін за період з вересень 2013 року 100,00 %; жовтень 2013 року 100,4 %; листопад 2013 року 100,2 %; грудень 2013 року - 100,5 %; січень 2014 року 100,2 %; лютий 2014 року 100,6 %; березень 2014 року 102,2 %; квітень 2014 року 103,3 %; травень 2014 року 103,8 %; червень 2014 року 101,0 %; липень 2014 року 100,4 %; серпень 2014 року 100,8 %; вересень 2014 року 102,9 %; жовтень 2014 року 102,4 %; листопад 2014 року 101,9 %; грудень 2014 року 103,0 %; січень 2015 року 103,1 %; лютий 2015 року 105,3 %; березень 2015 року 110,8 %; квітень 2015 року 114,0 %; травень 2015 року 102,2 %; червень 2015 року 100,4 %; липень 2015 року 99,0%; серпень 2015 року 99,2%; вересень 2015 року 102,3%; жовтень 2015 року 98,7%; листопад 2015 року - 102,0%; грудень 2015 року 100,7%; січень 2016 року 100,9%; лютий 2016 року 99,6%; березень 2016 року 101,0%; квітень 2016 року 103,5%; травень 2016 року 100,1%; червень 2016 року 99,8%; липень 2016 року - 99,9%. Таким чином, за період з 01 вересня 2013 року по 01 серпня 2016 року індексація суми за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 06 серпня 2013 року складає 188,06 грн. Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ Оплата праці указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем, підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства. За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності із п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Приписами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у звязку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не здійснило з позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався. Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог\~постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~та довідки наданої відповідачем № 01-23/537 від 30 серпня 2016 року, згідно якої, середньомісячна заробітна плата за останні 2 місяці роботи - 22 грн. 63 коп. / відпрацьований час в серпні 2001 року 32,8 годин; в вересні 2001 року 32,8 годин ((22,63 грн. + 22,63 грн.) / (32,8 год. + 32,8 год.) х 8 годин = 5 грн. 52 коп - середньоденна заробітна плата. За період з 06 листопада 2001 року по 10 жовтня 2016 рік (день ухвалення рішення), кількість робочих днів становить 3 737 день. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів\~ст. 117 КЗпП України\~відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 20 628 грн. 24 коп. (5 грн. 52 коп. х 3\~737 дн.). Пунктом 1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 грн. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial