Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - заявник), звернулась до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення. Вимоги своєї заяви обґрунтовувала тим, що заявник 11.03.1995 р. уклала шлюб з громадянином [PERSON]. В період з 1995 р. по 2000 р. останні проживали окремо від інших родичів, приблизно з 2000 р. заявник проживала однією сім'єю зі своїм чоловіком та його матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. [INFO] чоловік заявника [PERSON] помер та в подальшому остання почала піклуватися матір'ю останнього [PERSON], оскільки в неї не залишилося прямих родичів та проживати з останньою однією сім'єю. [INFO] померла [PERSON], якій на праві власності належить Ѕ кв. [ADDRESS], а відтак, заявнику необхідно встановити факт проживання з [PERSON] для спадкування майна неохоплене заповітом, у зв'язку із чим, заявник звернулася із вищевказаною заявою до суду. В судовому засіданні заявник та її представник свою заяву про встановлення факту підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Додатково надали пояснення по суті поданої заяви. До початку судового засідання від заінтересованих осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, з посиланням щодо прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд вважає за можливе справу слухати без участі заінтересованих осіб на підставі наявних матеріалів, яких зібрано достатньо для розгляду справи по суті. Заслухавши в судовому засіданні пояснення заявника та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.03.1995 р. між заявником та [PERSON], було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серія [NUMBER]), про що зроблено відповідний актовий запис № 425 (а.с. 8). [INFO] [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER]), виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 11314 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] заявник вступила в спадщину за законом та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом за реєстровий № 2-50 набула права власності на Ѕ кв. [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про права власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації м. Києва 11.12.2006 р., згідно з розпорядженням (наказом) № 1181 від 11.12.2006 р., зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 31.07.2007 р. у реєстрову книгу за № 1983 (а.с. 27-28). Судом встановлено, що з 2000 р. у період перебування в шлюбі з громадянином [PERSON] заявник проживала однією сім'єю з матір'ю останнього [PERSON], [INFO]. Після смерті чоловіка заявника, остання проживала з його матір'ю однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], заявник забезпечувала останню усім необхідним, у тому числі ліками, оплачувала комунальні послуги та брала на себе витрати пов'язані з побутом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія [NUMBER]), виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 17193 (а.с. 9). Обставини спільного проживання однією сім'єю заявника та [PERSON] з 2000 р. по [INFO] підтвердили в судовому засіданні свідки: [PERSON], [INFO] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS]), [PERSON], [INFO] (яка мешкає за адресою: [ADDRESS]). Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала що є сусідкою заявника, з померлою [PERSON] свідок познайомилася в кінці 90-х років та перебувала з нею в добросусідських відносинах. Вказала, що заявник з 2000 р. разом зі своїм чоловіком [PERSON] та після його смерті проживала разом та піклувалася про [PERSON], після того, як остання померла, займалася її похованням. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є також сусідкою заявника, з померлою [PERSON] свідок була знайома, як з сусідкою по будинку та перебувала з нею в добросусідських відносинах. Вказала, що заявник приблизно з 2000 р. та по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS]. На запитання представника заявника свідок показала, що у вищезгаданій квартирі проживали заявник, її чоловік [PERSON] та матір останнього [PERSON], після смерті чоловіка заявника, остання залишилася проживати з його матір'ю, на запитання представника заявника, свідок також показала, що у померлої [PERSON] інших дітей, крім [PERSON] не було. А відтак, наведені вище обставини підтверджують факт проживання однією сім'єю заявника зі спадкодавцем [PERSON] з 2000 р. по день її смерті - [INFO] Крім того, в матеріалах справи наявні копії чеків на оплату житлово-комунальних послуг кв. [ADDRESS] (а.с. 11-22). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження (серія [NUMBER]), 13.11.1979 р., про що зроблено відповідний актовий запис № 1769 (а.с. 6). У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим наданим доказам. Статтею 234 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п. 7 вищезазначеної Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення родинних відносин. Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім'ї та на повагу до свого сімейного життя. За позицією Верховного Суду України, викладеною п. 21 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за № 7 від 30.05.2008 р., якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли особи проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї. Судом встановлено, що заявник та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, наведене свідчить, що з 2000 року по [INFO] між заявником та [PERSON] склалися відносини, що притаманні сім'ї. За таких обставин, суд вважає доведеним факт проживання однією сім`єю заявника та [PERSON] у період з 2000 року до моменту смерті останньої. Досліджуючи питання юридичною значущості встановлення вказаного факту та мету його встановлення, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та [PERSON] у період з 2000 р. до моменту смерті останньої - має юридичне значення для визначення спадкоємців за законом, які можуть претендувати на цю спадщину після смерті [PERSON] Одночасно, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та [PERSON] у період з 2000 р. до моменту смерті останньої, згідно з ч. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. За вказаних обставин випливає, що до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливість визнання факту спільного проживання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи Прикінцеві положення СК України щодо набрання чинності з 01.01.2004 р. та доведеність юридичного факту, що має значення, а саме, факту проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], померлої [INFO] однією сім'єю у період з 01.01.2004 р. по день смерті останньої - [INFO] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial