Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного підприємства «Імпалс» (надалі - ПП «Імпалс») про стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації за порушення термінів її виплати та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу №020-30 від 05.05.2010 року вона була звільнена з роботи у ПП «Імпалс», однак, їй залишилась невиплаченою компенсація за невикористану відпустку і після проведення всіх належних утримань, податків і зборів, сума до виплати становить 6 622,24 грн., що стверджується довідкою підприємства від 05.05.2010 року. 19.07.2013 року Луцьким міськрайонним судом було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідача по виплаті спірної суми, проте, 28.10.2013 року за заявою відповідача даний судовий наказ скасовано . У зв'язку з цим, просить суд стягнути з ПП «Імпалс» на її користь грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 622,24 грн., компенсацію за порушення термінів її виплати в сумі 2000 грн., а також моральну шкоду в сумі 3000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. . Згідно ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Як слідує з наказу за №020-30 від 05.05.2010 року [PERSON] була звільнена з роботи у ПП «Імпалс» згідно поданої заяви (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналогічна норма передбачена й ст. 24 Закону України «Про відпустки», якою передбачено у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що 23.07.2010 року Луцьким міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з ПП «Імпалс» заборгованості по виплаті компенсації за невикористану відпустку, проте 31.01.2012 року ухвалою Луцького міськрайонного суду даний наказ скасовано (а.с. 6-7). Як слідує із представленої ПП «Імпалс» довідки, їй нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 622,24 грн.(а.с.5), проте дані кошти не виплачені. Отже, зважаючи, що вказані вимоги закону відповідачем виконані не були, кошти належні позивачу при звільненні, у повному обсязі відповідачем сплачені не були, то суд вважає, що в цій частині вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, доводи представника відповідача - ліквідатора ПП «Імпалс» про те, що згадувана довідка є неналежним доказом, так як підписана не керівником, а заступником, будь-якими доказами не спростовується і судом не враховується. Водночас, суд вважає, що у стягненні компенсації за невикористану відпустку на день її звільнення та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції слід відмовити, оскільки позивач не представила будь-яких доказів стосовно цього та відповідного розрахунку, а тому її доводи за таких обставин є недоведеними. Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що з саме вини ПП «Імпалс» в порушення вимог ст.ст. 40, 116, 117 КЗпП України [PERSON] при звільненні вчасно не була виплачена компенсація за невикористану відпустку, а тому наявні підстави для стягнення коштів в розмірі 6 622,24 грн. Крім цього, згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Отже, зважаючи, що внаслідок несплати відповідачем усіх належних [PERSON] при звільненні виплат, останній було завдано певних моральних страждань, що виявилось у прикладені додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, перенесені певних незручностей, а тому, враховуючи їх характер та обсяг, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 300 грн. При цьому, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача з дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн. по задоволеній вимозі майнового характеру та 121,8 грн. - немайнового характеру, а всього 365,4 грн . В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Outcome: partial