Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], вказавши, що з 1996 по 2009 роки з відповідачем перебувала у шлюбі. 04.10.2005 року у сторін народилась донька [PERSON], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23.04.2013 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частки від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись, що з часу ухвалення судом рішення відбулось здорожчання основних чинників забезпечення життєдіяльності людини, а відповідач має доходи достатні, щоб надавати допомогу дитині у більшому розмірі, ніж аліменти, стягнуті судом, є здоровим та працездатним, просила збільшити розмір аліментів, стягнувши з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову [PERSON] заперечував, вказуючи на відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, та звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки [PERSON] до 1/8 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. По суті [PERSON] пояснив, що рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.01.2006 року з нього на утримання доньки [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі ? частки заробітку, однак, після того він одружився та у 2012 році у нього у новому шлюбі народилась донька, через що у 2013 році розмір аліментів було зменшено до 1/6 частки його заробітку. Водночас вже після зменшення розміру аліментів у 2015 році у [PERSON] народився син, який на цей час перебуває повністю на його утриманні, оскільки його дружина [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має власних доходів, а також [PERSON] допомагає своїм батькам: матері та батькові, що досягли пенсійного віку. Вказуючи, що після зменшення розміру аліментів у нього народився син, а дружина не працює через перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тож є підстави не для збільшення, а для зменшення розміру аліментів до 1/8 частки усіх видів заробітку. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судові засідання не зявлялась, звернувшись з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] після надання пояснень звернувся до суду з заявою про подальший розгляд справи за його відсутності. В ході розгляду справи сторонами надавались додаткові докази, які були прийняті судом, інші заяви чи клопотання не подавались, а судом не вирішувались. При дослідженні письмових доказів судом встановлено таке. В період часу з 14.11.2004 року до 12.01.2007 року [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) Ж.Г. перебували у шлюбі (а.с. 6, 8). 14.02.2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини та не заперечувалось відповідачем [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.01.2006 року задоволено позов [PERSON] ([PERSON]) Ж.Г. до [PERSON] та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку (а.с. 128). У свою чергу [PERSON] після розлучення із [PERSON] 15.02.2011 року уклав шлюб із Шліхтою (після укладення шлюбу [PERSON]) Л.М. (а.с. 55), в якому народилось двоє дітей: [PERSON], 28.05.2012 року (а.с. 56) та [PERSON], [INFO] (а.с. 57). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23.04.2013 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] до 1/6 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 60-61). Згідно з довідками Літинської ВК № 123 (а.с. 58. 130) [PERSON] з 2006 року сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] Дружина [PERSON] - [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років (а.с. 59). Сторони [PERSON] та [PERSON] також мають батьків пенсійного віку, а саме: [PERSON] батька [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO], (а.с. 106, 107, 108), а [PERSON] батька [PERSON], [INFO], та мати [PERSON], [INFO] (а.с. 123, 124, 125), але підтвердження того, що сторони надають матеріальну допомогу батькам не надано ані [PERSON], ані [PERSON] При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на необхідність збільшення розміру аліментів [PERSON] вказувала на суттєве здорожчання життя в Україні, водночас, такі доводи не можуть бути взятті до уваги судом, оскільки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] стягнуті у частці від заробітку відповідача за первісним позовом, а не у твердій грошовій сумі. При цьому розмір відрахувань з заробітку [PERSON] значно перевищував 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач за первісним позовом [PERSON] не вказувала про зміну сімейного чи матеріального стану, погіршення здоровя свого або неповнолітньої [PERSON], не надавала доказів на підтвердження таких обставин. Враховуючи вищевикладене, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовував тим, що з моменту визначення судом розміру аліментів у 1/6 частку від його заробітку, його матеріальний та сімейний стан змінилися, а саме: у [PERSON] народився син [PERSON], а дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому не отримує власних доходів, отже фактично на його особистому утриманні наразі перебуває троє осіб: дружина та двоє малолітніх дітей. Крім того, він надає матеріальну допомогу непрацездатним батькам. Як вказувалось судом вище, надання [PERSON] матеріальної допомоги батькам належними та допустимими доказами не доведено, отже судом при прийнятті рішення не враховується. Водночас інші доводи позивача за зустрічним позовом [PERSON] заслуговують на увагу, адже дійсно після ухвалення Літинськимй районним судом Вінницької області рішення 23.04.2013 року сімейний та матеріальний стан [PERSON] змінився, оскільки у 2015 році шлюбі народився син [PERSON], а дружина перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином. Враховуючи таке, суд вбачає підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] При вирішенні питання щодо розміру зменшення аліментів суд виходить також із наступного. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи з пріоритету інтересів як неповнолітньої [PERSON] та необхідності її матеріального забезпечення для всебічного розвитку, водночас при цьому не обмежуючи і матеріальне забезпечення малолітніх [PERSON] та [PERSON], а також і [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною, суд вважає законним та справедливим зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] до 1/7 частки усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зменшений розмір аліментів належить стягувати з [PERSON] після набрання рішенням суду законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а у її первісному позові судом відмовляється, а зустрічний позов задоволений частково, тож підстав для стягнення з [PERSON] судового збору на користь держави, або зі [PERSON] на користь [PERSON] судового збору не вбачається. При вирішенні питання про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрат на проїзд з місця проживання до м. Запоріжжя суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже витрати сторін, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторони у цивільній справі, не відносяться до судових витрат. Статтею 138 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, законних підстав для стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] витрат останнього, повязаного з проїздом до м. Запоріжжя, суд в межах розгляду саме цієї справи не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial