Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 травня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що останній працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», раніше КДГМК «Криворіжсталь», у шкідливих умовах праці майже 18 років на посаді кріпильника (підземного) 4,5 розряду з повним робочим днем в підземних умовах дільниці № 24 шахти ім. Артема (16.04.2002 - 03.04 2020). На підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 30.11.2018 року № 936/4.6-5, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Україниський науково-дослідний інститут промислової медицини» від 21.01.2020 року № 108 позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 і шийна C5-C8 білатеральна, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, легким парезом лівої стопи, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), группа А, легенева недостатність першого ступеня. Причинами виникнення професійного захворювання позивача згідно п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2020 року № 1 слугували фізичне навантаження, пил. Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду креснію від 10 до 70% в повітрі робочої зони в 2,4 рази перевищує гранично допустиму концентрацію (4,8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3). Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», [PERSON] втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання. Позивач зазначає, що відповідно до довідок МСЕК від 28.04.2020 року серії 12ААА № 078945 та серії 12 ААА № 017974 позивачу булла встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% (з яких 50% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ») та третя группа інвалідності з 13.04.2020 року з переоглядом 01.04.2021 року. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортного лікування, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробництва, пилу. У зв`язку із отриманням професійного захворювання Позивач став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Життя позивача змінилося назавжди, відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 278 від 28.04.2020 року (п.16) відновлення обмеження життєдіяльності часткове. Перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 188920,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Єфремова Т.О. подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що відповідно до ч.1-4 ст.153, ст.158 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничий приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Крім того, представник Відповідача зазначила, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. ПАТ «АМКР» не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між професійною хворою Позивача і роботою у Відповідача. Крім того з Акту форми П-4 від 18.02.2020 року вбачається, що встановити особу, яка відповідальна за виникнення професійного захворювання у позивача неможливо. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 188920,00 грн., що жодним чином не відповідає вимогам розумності виваженості та справедливості, сума не відповідає тяжкості та характеру шкоди, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на те, що він дійсно зазнає моральних страждань. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Представником позивача - адвокатом Толстих А.Б. було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що факт незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці як причина виникнення професійного захворювання позивача встановлений Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2020 року № 1, який відповідачем не оскаржувався та є дійсним, у зв`язку з чим, зазначені доводи відповідача є беззмістовними. Тож, обов`язок з відшкодування моральної шкоди, завданої таким захворюванням покладається на ПАТ «АМКР» незалежно від складу винних у настанні данного нещасного випадку осіб, визначеного у відповідному акті розслідування. Моральна шкода, якої зазнає позивач полягає у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, завданих професійним захворюванням. Також представником позивача зазначено, що на даний час визначений законом розмір мінімальної заробітної плати складає 4623,00 грн., позивач оцінив розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 35-ти мінімальних розмірів заробітних плат - 165305,00 грн., вважаючи, що такий розрахунок в повній мірі відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої він стверджує, а також принципам розумності, справедливості та співрозмірності. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 07.03.2002 року прийнятий по переводу на участок № 40 електрослесарем, черговим по ремонту обладнання, на підприємство Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату «Криворіжсталь», з 16.04.2002 року переведений на шахту ім. Артема участок № 24 крепильником (підземним) 4 розряду з повним робочим днем в підземних умовах, 01.02.2012 року переведений в ШУ по підземному видобуванню руди ГД кріпильником 5 розряду на підземних роботах ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та пропрацював там до 03.04.2020 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 37-40). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу державної установи «Український НДІ промислової медицини» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від №108 від 21.01.2020 року, Позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 і шийна C5-C8 білатеральна, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, легким парезом лівої стопи, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), группа А, легенева недостатність першого ступеня - захворювання професійні (а.с. 18-21). Відповідно до Санітарно-гігієнічних характеристик умов праці [PERSON] відносяться по вмісті пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі», по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі», по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі», по напруженості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі» (а.с.22-28). Згідно Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2020 року вбачається, що позивач працюючи в шахтоуправлінні з підземного видобутку руди гірничого департаменту, дільниця підйому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підпадав під дію пилу, шуму, важкості та напруженості праці показники яких перевищували норматив значення через недосконалість робочих місць. Згідно пункту 17 вказаного Акту вбачається, що причини виникнення професійного захворювання, є конкретні факти невиконання технологічних регламентів виробничого процессу, порушень режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів і механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації освітлення, кондиціонування повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність (невикористання) засобів індивідуального захисту, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, неефективність роботи систем вентиляції, кондиціонування повітря, захисних засобів, механізмів, засобів індивідуального захисту, відсутність заходів і засобів рятувального характеру, тощо. Відповідно до п. 14 вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1 і шийна C5-C8 білатеральна, часто рецидивуючий перебіг, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, легким парезом лівої стопи, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), группа А, легенева недостатність першого ступеня. (а.с. 10-14) У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 28.04.2020 року, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому з 28.04.2020 року було встановлено 3 групу інвалідності та ступень втрати професійної працездатності - 60%, дата перегляду 01.04.2021 року, що підтверджується випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №078945 виданою на ім`я Позивача. (а.с. 16). Враховуючи вищевикладене, з моменту визначення позивачу [PERSON] ступеню втрати професійної працездатності - у 50% - радикулопатія, у 10% по ХОЗЛ, визначено третю групу інвалідності, з 28 квітня 2020 року по 01 квітня 2021 року. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може, оскільки відчуває постійно тягнучий біль та затерпання в руках, судоми в литкових м`язах, та м`язах передпліч, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, шум в голові, періодичне підвищення АТ. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я його покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди Позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 150 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд наголошує, що відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial