Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

ФОП [PERSON] та його адвокат Самойленко П.М. звернулись 16 липня 2020 року з заявою в порядку ст.270 ЦПК України про ухвалення додаткового рішення у справі № 490\\2653\\19 про стягнення з [PERSON] на користь позивача - ФОП « [PERSON] » витрат на правову допомогу у розмірі 6531,40 грн. Ухвалою від 20.08.2020 року дана заява прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 02.09.2020 року. Сторони до судового засідання не з`явились. Судом постановлено про розгляд даної заяви у їх відсутність на підставі приписів ч.4 ст.270 ЦПК України. У березні 2019 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього на його користь завдані збитки в порядку регресу в сумі 4 461,76 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 6531,40 грн. До позовної заяви наданий договір про надання правничої допомоги від 01.02.2019 року, додаткова угода №1 від 12.03.2019 року на суму 6 531,40 грн., та копія квитанції. Вартість послуг визначена наступним чином : вивчення матеріалів страхової справи, формування правової позиції на протязі 3 годин - 2 305,20 грн., підготовка позовної заяви на протязі 3 годин - 2 305,20 грн., підготовка процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову 1 година - 768,40 грн., представництво інтересів позивача у Центральному суді 1 година - 768,40 грн., підготовка клопотання 0,5 годин - 384,20 грн. Ухвалою від 16.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання на 10.06.2019 року. 25.04.2019 року надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.05.2019 року у задоволенні клопотання - відмовлено по технічним причинам. 03.06.2019 року ФОП « [PERSON] » надає клопотання , в якому зазначає про можливість проведення судового засідання без участі позивача та представника, але бажають надати особисті пояснення , а тому просять провести наступне судове засідання у режимі відеоконференції. Ухвалою від 06.06.2019 року у задоволенні клопотання відмовлено. 12.06.2019 року адвокатом Самойленко П.М. направлено клопотання, в якому вказано, що зібрані матеріали є достатніми для проведення судового засідання у відсутності позивача та його представника, проте просять провести наступне судове засідання у режимі відеоконференції, так як позивач та його представник зацікавлені надати особисті пояснення. Сторони до засідання 10.06.2019 року не з`явились. Судом, з врахуванням відпустки судді, слухання справи відкладено на 17.09.2019 року. Ухвалою суду від 17.09.2019 року визнано обов`язковою явку позивача з наданням всіх документів щодо дорожньо-транспортної події, яка мала місце 28.08.2018 року, та відкладено засідання на 14.11.2019 року. 02.12.2019 року адвокатом Самойленко П.М. надіслані оригінали документів для огляду, та надано клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Ухвалою від 24.12.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 05.03.2020 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці, слухання справи відкладено на 26.05.2020 року. Сторони до судового засідання не з`явились, судом постановлено про заочний розгляд справи. Заочним рішенням від 26.05.2020 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто в порядку регресу 4 461,76 грн., та судовий збір 768,40 грн. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Щодо вирішення питання про професійну правничу допомогу Як убачається з матеріалів справи, представником позивача у справі був адвокат Самойленко Петро Миколайович, який діяв на підставі ордеру серії КВ № 414936. За договором №6 від 01.02.20129 року про надання правничої допомоги, фізична особа-підприємець [PERSON] з одного боку, та Адвокатське об`єднання « Мазуренко Войтюк та партнери « в особі керівника адвоката Мазуренко С.С. домовились, що адвокат надає допомогу клієнту в обсязі та на умовах, які передбачені договором. За п. 4.1 вартість послуг адвоката за даним договором визначається на підставі підписання додаткових угод, які оформляються у письмовій формі та підписуються сторонами. Договір підписаний [PERSON] та адвокатом Мазуренко С.С. Додатковою угодою №1 від 12.03.2019 року між адвокатом Мазуренко С.С. та [PERSON] визначений обсяг робіт на вказану вище суму 6531,40 грн. Квитанцією ( копія) від 12.03.2019 року Мазуренко С.С. отримано від клієнта [PERSON] 6531,40 грн. За випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, Адвокатське об`єднання «Мазуренко Войтюк та партнери» зареєстровано 06.07.2018 року, керівником якого є Мазуренко С.С. , та власником [PERSON] . З матеріалів справи та додаткової угоди від 123.03.2019 року вбачається, що не всі види правничої допомоги адвоката Самойленко П.М. були пов`язані з даною справою, оскільки акт приймання правничої допомоги підписаний адвокатом Мазуренко С.С. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, те, що клієнт є власником адвокатського бюро, та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в сумі 768,40 грн. Щодо оплати вартості вчинених адвокатом дій, необхідних для представництва інтересів клієнта. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Самойленко П.М. враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність . Крім того, з наданої позивачем додаткової угоди вбачається, що адвокат Самойленко П.М. виконав відповідно до пункту 2 про надання правової допомоги: - представництво інтересів клієнта в суді з направленням клопотань про розгляд справи у відсутності сторін та проведення відеоконференції. Складання та подання таких документів прямо не передбачено ЦПК України, однак виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Висновки за результатами розгляду заяви За таких обставин витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 768,40 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у даній справі , а заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 , № 755\\9212\\15-ц від 19.02.2020, від 01.04.2020 року № 644\\5503\\17. За такого заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial