Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом щодо порушення прав споживача та просить розірвати договір від 07.11.2012 року, стягнути сплачений аванс в сумі 5625 гривень та неустойку в сумі 14681 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.11.2012 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір про надання відповідачем послуг з виготовлення, доставки та монтажем на балконі квартири за адресою: [ADDRESS] ПВХ конструкцій загальною площею 11,16 кв.м. і ціною 7257 грн. При цьому з оплатою була досягнута умова, що на день укладення договору замовник вносить готівкою 3627 грн. виконавцю, а решта вартості 3632 грн. як розстрочка на чотири місяці рівними частинами, а [PERSON] прийняв зобов'язання виконати замовлення протягом 21 робочого дня, однак до теперішнього часу замовлення не виконане, а на жодні звернення позивача відповідач не реагує. Позивач вважає, що порушені його права передбачені Законом України "Про захист прав споживачів". Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення суду не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відповідач був повідомлений за його місцезнаходженням (юридичною адресою), відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір від 07.11.2012 року, згідно умов якого позивач зобов'язався сплатити вартість замовлення в сумі 7257 грн., а відповідач - виконати роботи по виготовленню та доставці ПВХ конструкцій 11.16 кв.м. протягом 21 робочого дня (а.с. 5). Позивачем сплачена вартість виробу в сумі 5625 грн. Виходячи з викладеного, дослідивши та врахувавши всі матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року зазначає, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв'язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Суд, розглянувши позовну вимогу стосовно стягнення з відповідача неустойки в сумі 14681 грн. враховує п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" № 5 від 12.04.1996 року, котра вказує, що при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей 203-206 ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства (статей 263, 271, 326, 337, 341, 347, 403, 410, 412, 419, 420, 422 ЦК), а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Неустойка, передбачена п.7 ст.14 Закону, застосовується в разі пред'явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв'язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Пунктом 4.2. договору від 07.11.2012 року передбачено, що у випадку не виконання виконавцем пункту 3.2 через власну вину виконавець зобов'язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості укладеного договору за кожний день прострочки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до платника єдиного податку [PERSON] про розірвання договору від 07.11.2012 року, стягнення сплаченого авансу та неустойки за невиконання умов договору підлягають повному задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved