Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

15.06.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, а 15.08.2016 року з уточненим, до [PERSON], в якому просить: надати їй дозвіл на виїзд за межі України до Російської Федерації, АР Крим з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітньої [PERSON], [INFO], в період часу з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.03.2017 року по 30.09.2017 року, з 01.03.2018 року по 30.09.2018 року, з 01.03.2019 року по 30.09.2019 року, з 01.03.2020 року по 30.09.2020 року, з 01.03.2021 року по 30.09.2021 року, з 01.03.2022 року по 30.09.2022 року, з 01.03.2023 року по 30.09.2023 року, без згоди її батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON]; надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів для виїзду за межі України до Російської Федерації, АР Крим з метою відпочинку та оздоровлення неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON]; стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову зазначено наступне. З 15.09.2007 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. 08.10.2010 року шлюб було розірвано, дитина залишилась проживати з матірю. Після розірвання шлюбу, відносини між батьком та дочкою припинилися, відповідач жодного разу не приймав участі в утриманні та вихованні дитини. [PERSON] не сплачує аліменти на утримання дочки, за весь час окремого проживання зустрічався з нею тричі. Дочка [PERSON] має слабке здоровя, переживає часті хворобливі стани, регулярно проходить лікування та потребує санаторно-курортного лікування в субтропічному кліматі. Їй встановлено діагнози: ацетонімічний синдром, панкреатопатія, функціональний розлад біліарного тракта, гіпокінезія жовчного міхура, дісметаболічна нефропатія. Крім того, хворіє на алергічний риносинусит, аденоїдні вегетації 3 ступеню, стоїть на «Д»-обліку як часто та довготривало - хворіюча. Кожен із лікарів, які встановлювали діагнози, рекомендували санаторно-курортне лікування в зонах із субтропічним кліматом. [PERSON] вказала, що неодноразово зверталась, у тому числі в письмовій формі, до [PERSON], на що він без аргументів відмовляв або ігнорував звернення. Два роки дитина не може виїхати на оздоровлення у звязку з чим почалися ускладнення. Одним із найсприятливіших місць для відпочинку з субтропічним кліматом є АР Крим. І раніше вона регулярно вивозила на відпочинок до санаторіїв, адже на той час дозвіл батька не потребувався. Крім оздоровчої мети, як вказала позивачка, вона переслідує і освітню, планує відвідати екскурсії до зоопарків, Микитського ботанічного саду, «Галявину казок» в Ялті, замок «Ластівчине гніздо», Воронцовський палац, Масандрівський палац, палац «Дюльбер», ферму «Диво віслючок», ору «Ай-Петрі» та канатну дорогу. Таким чином, поїздка буде повністю відповідати інтересам дитини та гарно вплине як на її фізичний так і на духовний стан. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, надав письмові заперечення. В своїх запереченнях [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] та вказав, що позивачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою. Щодо виїзду до АР Крим, то [PERSON] не вказано точного місця, де вона має намір оздоровлювати дитину, з урахуванням того, що не вся територія АР Крим має субтропічний клімат. Будь-яких повідомлень щодо надання згоди він не отримував, їх зміст йому не відомий. Щодо поїздок до АР Крим з освітньою метою, то [PERSON] вказав, що в період часу, коли ідуть заняття в школі, мова про це йди не може. На фізичний та духовний стан дитини може вплинути перш за все спілкування з батьком, яке безпідставно обмежує позивачка. Відповідач зазначив, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий) з визначенням його початку та закінчення, в іншому випадку будуть грубо порушені права одного з батьків на спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Вважав, що основною підставою для задоволення вимог позивачки є надання підтвердження його відмови в наданні дозволу на виїзд дитини, однак нею не було надано будь-яких доказів в підтвердження цього. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановив наступне. Встановлено, що 15.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Коломійцева) зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського РУЮ Харківської області в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №142. (а.с.7) В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №114075, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського РУЮ Харківської області 07.03.2008 року. (а.с.9) 08.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00009196720 від 05.07.2011 року. (а.с.8) Після розірвання шлюбу дочка сторін залишилась проживати з матірю. [PERSON] стоїть на «Д»-обліку як часто та довготривало хворіюча їй встановлено діагнози: алергічний риносинусит, аденоїдні вегетації 3 ступеню, ацетонімічний синдром, панкреатопатія, функціональний розлад біліарного тракта, гіпокінезія жовчного міхура, дісметаболічна нефропатія, що підтверджується відповідними довідками та консультативними висновками медичних закладів. (а.с.11-14) Малолітній [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування в субтропічному кліматі. Позивачкою [PERSON] направлялись на адресу [PERSON] листи-повідомлення щодо надання нотаріально-засвідченої згоди щодо оформлення проїзного білету для неповнолітньої дитини, що підтверджується квитанціями про відправлення цінних листів, копією тексту повідомлення та повідомленнями про вручення. (а.с.15,16,17,18) У ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права на свободу пересування. Відповідно до Протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України,\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно положень\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,\~батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За вимогами ч. 3\~ст. 313 ЦК України,\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.ст.\~2,\~4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В іншому випадку, передбаченому в п. 5 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно ч.3 Порядку в"їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 Аналізуючи зміст вказаних пунктів Правил перетинання державного кордону громадянами України та Порядку в"їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї, суд приходить висновку, що суттєве значення у разі виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у разі відсутності одного або обох батьків, є наявність їх згоди на такий виїзд та обізнаність про держави прямування і час перебування дитини в іншій країні. Судом встановлено, що за станом здоровя малолітньої [PERSON] їй рекомендовано оздоровлення санаторно-курортне лікування в субтропічному кліматі. Батько дитини відповідач у справі, відмовляється надати згоду на тимчасові виїзди за межі України та до тимчасово окупованої території АР Крим. В той же час, позивач [PERSON] не представила суду належні і допустимі докази необхідності лікування дочки в Російській Федерації або необхідності перетинати кордон з Російською Федерацією для подальшого слідування до тимчасово окупованої АР Крим. Згідно п.п. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Врахувавши положення ч.1 ст.З Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, та той факт, що позивачка має на меті оздоровити малолітню дочку, питання щодо вивозу дитини за межі України на постійне місце проживання не ставиться, суд вважає, що наведені факти свідчать про те, що виїзд малолітньої дитини до тимчасово окупованої території АР Крим здійснюється без порушень інтересів дитини. Суд вважає за необхідне надати дозвід на виїзд [PERSON] до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 29 жовтня 2016 року по 06 листопада 2016 року та з 24 грудня 2016 року по 08 січня 2017 року, з метою відпочинку та оздоровлення малолітньої [PERSON] без згоди та супроводу батька та у супроводі матері дитини. При визначенні такого часового проміжку, суд приймає до уваги те, що відпочинок та оздоровлення дитини є доцільним під час осінніх та зимових канікул, що буде відповідати інтересам дитини та не порушуватиме прав її батька. На підставі викладеного, суд частково задовольняє позовні вимоги і одночасно стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial