Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

У червні 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Позовна заява мотивована тим, що 07.07.2001 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. 21.06.2019 Дарницьким районним суду м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). У червні 2019 [PERSON] закінчила школу та вступила до Київського національного торговельно - економічного університету. Позивач посилається на те, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. [PERSON] просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.06.2020, але не більше ніж досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат, понесених позивачем на оплату навчання дитини у розмірі 28 320,00 грн. 23.06.2020 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач надала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі відповідача за наданими доказами, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надійшло. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. За викладених обставин, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з позовної заяви, 7 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] . В свідоцтві про народження дитини, що зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1195, батьком дитини зазначено [PERSON] , тобто відповідача (а.с. 5). 06.03.2008 шлюб між сторонами було розірвано. На даний час дитина проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи №2066650 від 03.11.2018 та №2066661 від 03.11.2018 (а.с. 11, 12). 21.06.2019 Дарницьким районним суду м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. [INFO] донька сторін. [PERSON] досягла повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання . Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України, визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Звертаючись до суду з позовом, позивачка, посилалась на такі обставини, що сторони у справі проживають окремо, донька проживає разом з позивачкою, усі обов`язки щодо утримання та її виховання позивачка несе самостійно. На даний час [PERSON] навчається в Київському національному торговельно-економічному університеті, що підтверджується Договором про навчання (підготовку) №1660 д/6к-2019 від 15.08.2019, Попереднім договором №2358здб-2019 від 30.07.2019 із здобуття освітнього рівня бакалавра (а.с. 7-8, 9). Відповідно до вищевказаних договорів між навчальним закладом та фізичною особою, плата за отримання освітніх послуг покладена на [PERSON] . Відповідач не надає матеріальної допомогу на утримання дитини. Також, позивач зазначає, що під час підготовки до складання ЗНО та подальшого вступу [PERSON] до вищого навчального закладу, постала необхідність у здобутті додаткових знань, у зв`язку з чим в червні 2018 року остання була зарахована на курси по підготовці до вступу до вищого навчального закладу на період навчання з вересня 2018 року по травень 2019 року. Отже, позивачем було укладено відповідні Договори про надання послуг №380951289388 від 03.06.2018 та №380951289388 від 26.11.2018 (а.с. 13-14, 15-16). Вартість послуг з організації підготовки до вступу до вищого навчального закладу склала 38 540, 00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату послуг №380951289388/1 від 03.06.2018, №380951289388 від 07.12.2018 (а.с. 17,18, 19-20). Після вступу [PERSON] до Київського національного торговельно-економічного університету, позивач сплатила вартість навчання за 1-й та 2-й семестр першого курсу навчання у розмірі 18 100,00 грн., відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №4855 від 30.07.2019 та №374 від 16.01.2020 (а.с. 21, 22). Всього, в період з червня 2018 року по січень 2020 року позивачем було понесено додаткові витрати на дитину у розмірі 56 640,00 грн. Згідно із ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Зважаючи на положення вищевказаної статті, позивач просить суд стягнути з відповідача половину сплачених додаткових витрат у розмірі 28 320, 00грн. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 81 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 щомісячно, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, починаючи з 19.06.2020 та стягнути половину вартості додаткових витрат, понесених позивачем в розмірі 28 320,00 грн. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. З викладеного,

Outcome: approved