Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

21.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що з 12.09.2014 перебуває з відповідачем у шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Ще до народження сина в квітні 2016 року [PERSON] залишив її і пішов до іншої жінки. З цього часу вони проживають окремо. Син [PERSON] залишився проживати з [PERSON] і знаходиться на її утриманні. З часу припинення стосунків відповідач не цікавився життям сина, не провідував його, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Він офіційно не працевлаштований, але має стабільний дохід, оскільки працює в одному із підприємств по виготовленню могильних памятників в м. Волочиськ. Тому, позивач просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що оскільки відповідач є батьком їх сина, то він зобовязаний допомагати його утримувати. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Погоджується сплачувати аліменти, проте не в розмірі, вказаному позивачем. Також зазначив, що він отримує нерегулярний дохід, оскільки працює сезонно, також зареєстрований як безробітній. Долучив до справи довідку Волочиського районного центру зайнятості від 13.04.2017 на підтвердження свого доходу. Вказав, що він є здоровим, інших осіб на утриманні не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони 12 вересня 2014 року зареєстрували шлюб (а.с. 4). У шлюбі в них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3) Сторони припинили сімейні відносини. Дитина проживає разом з позивачем. Дана обставина визнана сторонами у судовому засіданні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення суд враховує добрий стан здоров`я дитини і платника аліментів, незадовільне матеріальне становище дитини та непрацевлаштованість батька, а також те, що дитина, проживаючи разом з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів. Зважаючи, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, суд вважає, що сума аліментів в розмірі 1000 грн., яка стягуватиметься на дитину, буде обґрунтованою та законною. При цьому, суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу синові відповідач суду не надав. Оскільки спроможності відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі належними доказами в ході судового розгляду доведено не було, тому в задоволенні решти позовних вимог позивачеві слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial