Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Родовід Банк" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором кредиту на загальну суму 659 678,56 доларів США, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством „Родовід Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Родовід Банк" (далі - ПАТ „Родовід Банк"), та [PERSON] укладено кредитний договір №77.2/ІЗ-430.07.1, згідно умов якого банк надає кредит на купівлю земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 150 000,00 доларів США, терміном по 27.12.2028 року включно, з процентною ставкою в розмірі 15% річних. З метою забезпечення вимог кредитора 27.12.2007 року між ВАТ „Родовід Банк" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно умов якого відповідачкою передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 3 222481600:02:004:0132. На виконання умов Кредитного договору позивачем надано відповідачці кредитні кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки. У зв'язку з недотриманням [PERSON] зазначених умов кредитного договору, станом на 30.06.2009 року загальна заборгованість відповідачки перед позивачем склала: 142 265,00 доларів США - заборгованість по кредиту; 11 875,79 доларів США - заборгованість по відсоткам; 16 344,62 доларів США - пеня. З метою погашення нарахованої заборгованості 01.07.2009 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки, у зв'язку з чим позивачем було зупинено нарахування процентів за кредитним договором №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року. Після відкриття виконавчого провадження, 15.01.2010 року між [PERSON] та начальником відділу правового забезпечення роботи з проблемними активами роздрібного бізнесу управління п роботі з проблемними активами Департаменту правового забезпечення АТ «Родовід Банк» Шейгас М.В. підписано документ під назвою «Мирова угода», яким передбачалось добровільна реалізація заставного майна у строк до 01.07.2011 року, при цьому виконавче провадження підлягало закриттю, у зв'язку чим на підставі заяви позивача 30.06.2010 року державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, у зв'язку із невиконанням відповідачкою умов «Мирової угоди», позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] кредитної заборгованості, нарахованої станом на 25.08.2011 року, при цьому заборгованість по процентам була відображена з вирахуванням зупинення нарахування процентів з 01.07.2009 року, тобто у розмірі 11 942,05 доларів США, що було стягнуто з відповідачки на користь Банку за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року. Однак, у зв'язку із закінченням строку пред'явлення виконавчого напису до виконання, у позивача відпали правові підстави для не нарахування процентів по кредитному договору №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року, яке було поновлено з 01.07.2009 року, тобто з дня вчинення виконавчого напису нотаріуса, по 25.08.2011 року - по дату звернення позивача до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, та сума нарахованих процентів за вказаний період становила - 64 022,67 доларів США, тому 25.08.2011 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення частини нарахованих відсотків у розмірі 11 942,05 доларів США, що стягнуто за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року, однак у зв'язку із частковим стягненням відсотків, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення решти частини відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 01.07.2009 року по 25.08.2011 року, - у розмірі 52 080,62 доларів США (64 022,67 доларів США - 11 942,05 доларів США = 52 080,62 доларів США), а також у зв'язку із порушенням відповідачкою кредитних зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідачки на користь Банку пеню у розмірі 604 493,02 доларів США та 3% річних у розмірі 3 204,92 доларів США, нарахованих станом на 24.01.2012 року, що є предметом позовних вимог. Представник позивача Лисий М.С. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причини неявки суду не надала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Закону України „Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк». Публічне акціонерне товариство „Родовід Банк" є правонаступником усіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Родовід Банк», що підтверджене Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи Серії А 01 № 21900. (а.с. 8, 9) Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (у редакції Закону України від 23.10.2013 р.), фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" ( у редакції Закону України від 11.10.2013 р.), банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника. Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором. Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 27.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.2/ІЗ-430.07.1, згідно п.1.1., п. 1.3. Банк надає Позичальнику кредитні кошти на купівлю земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 150 000,00 доларів США терміном по 27.12.2028 року включно, з процентною ставкою 15% річних. Відповідно до п. 4.1. Договору, Позичальник зобов'язується, погашати кредит рівними частками в сумі 595,24 доларів США щомісячно, в строк (термін) до « 10»-ого числа кожного місяця, починаючи з «грудня» місяця 2007 року, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний в п. 1.2 цього Договору. Згідно п. 4.6. Договору, Позичальник зобов'язується за порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом та/або плати за проведення розрахунків, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у 1,6% від суми простроченого платежу. (а.с. 10-14, 15-20) Позивачем виконано умови кредитного договору про №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року та надано відповідачці грошові кошти на суму 150 000,0 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року, між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами Кредитного договору, сплати процентів, відшкодування збитків та іншої заборгованості за Кредитним договором та цим Договором, передає в іпотеку Іпотекодержателю земельну ділянку, як стане власністю Іпотекодавця в майбутньому після укладення цього Договору, площею 0,1207 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Кадастровий номер земельної ділянки 3 222481600:02:004:0132. (а.с. 22-26) 08.10.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились внеси зміни в п. 1.3 Кредитного договору №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року, виклавши п. 1.3 Кредитного договору в наступній редакції: « 1.3 Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 17% процентів річних». Усі пункти Кредитного договору залишаються без змін і сторони підтверджують по них свої зобов'язання. (а.с. 21) 01.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, відповідно до якого за рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки загальною площею 0,1207 Га, кадастровий номер 3 222481600:02:004:0132, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», у розмірі: кредит в сумі 142 265,00 доларів США; відсотки в сумі 11 875,79 доларів США; пеня в розмірі 16344,62 доларів США (а.с. 27) 15.01.2010 року між [PERSON] та АТ «Родовід Банк» в особі начальником відділу правового забезпечення роботи з проблемними активами роздрібного бізнесу управління п роботі з проблемними активами Департаменту правового забезпечення АТ «Родовід Банк» Шейгас М.В. підписано «Мирову угоду», якою передбачається добровільна реалізація відповідачкою заставного майна у строк до 01.07.2011 року. (а.с. 28-29) 30.06.2010 року на підставі заяви стягувача ПАТ «Родовід Банк», державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 607 від 01.07.2009 року про примусове стягнення на нерухоме майно, яким є земельна ділянка загальною площею 0,1207 Га, кадастровий номер 3 222481600:02:004:0132, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 30) 16.12.2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 142 265,00 доларів США заборгованості за кредитом, 11 942,05 доларів США несплачених процентів та пені у розмірі 15 420,70 доларів США, нарахованих позивачем станом на 25.08.2011 року, в решті частині позову відмовлено. (а.с. 52-54) 20.06.2011 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2011 року в частині відмови в стягненні 3% річних скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних за час прострочення виконання зобов'язань станом на 25.08.2011 року задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Пат «Родовід Банк» 3% річних в сумі 10 034,74 доларів США.. (а.с. 55-57) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Таким чином, проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання, в тому числі відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. З огляду на викладене, в розрізі даного спору вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними кредитним договором та договором іпотеки, та у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов зазначених договорів, умов укладеної між сторонами «Мирової угоди», у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме відсотків за користування кредитом, нарахованих позивачем за період з 01.07.2009 року по 25.08.2011 року, тобто з дня вчинення виконавчого напису нотаріуса по дату звернення позивача до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, нарахування яких було призупинено, у зв'язку із укладенням «Мирової угоди», розмір яких становить 64 022,67 доларів США, та частину яких у розмірі 11 942,05 доларів США стягнуто за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва суду від 16.12.2011 року. (а.с. 34-49, 50) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі. Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2013 року, якими відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] про стягнення про стягнення заборгованості а кредитним договором №77.2/ІЗ-430.07.1 від 27.12.2007 року. Судом касаційної інстанції акцентовано на тому, що відповідачкою допущено порушення зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, та суди мали визначитися з розміром вказаної заборгованості, з врахуванням розміру процентів, що не були стягнуті з відповідачки на підставі попередніх судових рішень, натомість суди, ухвалюючи оскаржувані судові рішення та відмовляючи у задоволенні позову, не врахували вказаної обставини та безпідставно не врахували доводи позивача щодо правомірності нарахування та стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в період з 01 липня 2009 року по 25 серпня 2011 року, оскільки з'ясування вказаних обставин має важливе значення для правильного вирішення спору по суті. (а.с. 209-211) Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків відповідачкою [PERSON] порушено умови кредитного договору та договору іпотеки в частині своєчасного повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, у зв'язку з чим суд визнає правомірними вимоги позивача про стягнення частини нарахованих за період з 01.07.2009 року по 25.08.2011 року відсотків у розмірі 52 080,62 доларів США, що є різницею між нарахованою за цей період сумою відсотків та частиною суми відсотків, стягнутих за рішенням суду від 16.12.2011 року (64 022,67 доларів США - 11 942,05 доларів США = 52 080,62 доларів США), наслідком чого є правомірність вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% річних у розмірі 3 104,92 доларів США, нарахованих відповідно до суми прострочених відсотків, що підлягають до стягнення в розрізі даного спору. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, згідно з положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Разом з тим, ураховуючи принцип розумності та справедливості, на підставі положення пункту 7 частини тринадцятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ураховуючи положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial