Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], вказавши, що йому на підставі договору дарування від 01 жовтня 2012 року належить 3/4 частки будинку за адресою м. Кривий Ріг, вул. Мудрьонівська, 16 Довгинцівський район . А інша 1/4 частка вказаного будинку належить йому на праві власності , згідно свідоцтва про право власності від 20.04.2011 року № 246. Відповідач по справі є його колишньою дружиною, зареєстрована в будинку, але з 10.01.2014 року вона не проживає в ньому та з 25.03.2014 року шлюб між ними розірвано. З того часу відповідач виїхала з будинку , забрала з нього свої речі, комунальні послуги не сплачує. Йому тяжко сплачувати комунальні послуги за відповідача, її реєстрація в будинку створює ряд незручностей та проблем, в нього виникають борги за комунальні послуги, які він намагається сумлінно сплачувати, тому просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON], [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 16 по вул.. Мудрьонівська, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області у звязку з відсутністю її в будинку понад рік без поважної на те причини та скасувати її реєстрацію за даною адресою. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлялась. Представник третьої особи Довгинцівського РВ у м. Кривий Ріг Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 01 жовтня 2012 року належить 3/4 частки будинку за адресою м. Кривий Ріг, вул. Мудрьонівська, 16 Довгинцівський район, та на праві власності , згідно свідоцтва про право власності на спадщину від 20.04.2011 року № 246, йому належить інша 1/4 частка вказаного будинку (а.с. 6 витяг, 7 договір дарування, 8 витяг з Державного реєстру правочинів, а.с. 9 витяг). Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача та зареєстрована в вказаному будинку. З 25.03.2014 року шлюб між ними розірвано. (а.с. 5 свідоцтво про розірвання шлюбу). За відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області відповідач [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [INFO], змінила своє прізвище на «Велько» (л.с. 16 - довідка). Згідно довідки голови квартального комітету № 13 [PERSON] від 28 квітня 2015 року, відповідач [PERSON] (колишня дружина позивача [PERSON]І.) не проживає у [INFO] з 10.01.2014 року по теперішній час (л.с. 11 - довідка). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], кожний окремо, підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] за вказаною у позові адресою не проживає з 10.01.2014 року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.\~\~ Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у будинку № 16 по вул.. Мудрьонівська, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з 10.01.2014 року по теперішній час, тобто понад 1 рік. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - вищезазначеним будинком. Тому дана вимога підлягає задоволенню. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаному будинку позбавляє можливості позивача здійснювати права власності у повному обсязі. Враховуючи, що відповідач [PERSON] як член сім'ї власника, не проживає в будинку понад рік без поважних причин, вона не є співвласником домоволодіння , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про скасування реєстрації відповідача за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. Тому дана вимога задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial