Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

06 липня 2016 року позивач [PERSON] національний медичний університет імені [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання, зазначивши, що між [PERSON] національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та [PERSON] було укладено договір про навчання, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання абітурієнта [PERSON] за заочною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем - спеціаліст, за спеціальністю фармація на фармацевтичному факультеті у [PERSON] національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова. Обовязком замовника [PERSON] є своєчасне внесення плати за отриману освітню послугу в розмірах та строки, встановлені договором. Відповідно до наказу по університету, [PERSON] з числа студентів [PERSON] національного медичного університету їм. [PERSON] було відраховано у звязку з невиконанням умов контракту (договору). Вказує, що [PERSON] свої зобов'язання порушила та не виконала оплату за навчання, а тому просить стягнути з відповідача основну суму боргу 4\~310 грн. вартість навчання, 1392, 13 грн. індекс інфляції та 244, 38 грн. 3 % річних, а всього 5946 грн. 51 коп. в рахунок відшкодування витрат на навчання. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, підтримав позовні вимоги, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 23.07.2013 р. між [PERSON] національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та [PERSON] було укладено договір про навчання № КЗ 289 Ф, відповідно до п.1 якого виконавець взяв на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити навчання абітурієнта [PERSON] за заочною формою навчання, освітньо-кваліфікаційним рівнем - спеціаліст, за спеціальністю фармація на фармацевтичному факультеті у [PERSON] національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова з 01.09.2013 р. по 01.02.2018 р. Пунктом 3.1. вказаного Договору передбачено - обовязком Замовника є своєчасне внесеня плати за отриману освітню послугу в розмірах та строки, встановлені Договорм. Відповідно до п.п. 4.1-4.4 Договору розмір плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги, відповідно до Закону України „Про вищу освіту . Загальна вартість освітньої послуги становить 38\~790 грн. Замовник вносить плату готівкою за навчання на наступному курсі щосеместру (не пізніше ніж за два тижні до початку сесії) на розрахунковий рахунок виконавця у розмірі 4\~310 грн. Витрати по перерахуванню грошей оплачуються замовником. Пунктами 5.1,5.2 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. За несвоєчасне внесення коштів за навчання відповідно до п/п 4.3 пункту 4 особа, що вчається згідно контракту - не допускається до занять (до погашення заборгованості). Згідно витягу з наказу № 213 від 01 серпня 2013 р. [PERSON] зараховано на фармацевтичний факультет (заочна форма навчання) на місце, що фінансується за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до витягу із наказу по університету від 06.10.2014 р, [PERSON] з числа студентів [PERSON] національного медичного університету їм. [PERSON] було відраховано у звязку з академічною та фінансовою заборгованістю та невиконанням умов контракту (Договору). Так [PERSON] не оплатила вартість навчання за період з 24.02.2014 р по 28.06.2014 р. та її заборгованість перед позивачем складає 4310 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості від 27.05.2016 р. та довідки [PERSON] національного медичного університету їм. [PERSON]. У відповідності до\~ст. 11 ЦК України\~права та обов'язки виникли між сторонами на підставі укладеного договору. У зв'язку з вищевикладеним, слід зазначити, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі у цьому випадку регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~та умовами укладеного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1\~ст. 610 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1\~ст. 901 ЦК України). Згідно\~ст. 903 ЦК України\~якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відтак договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Відповідно до статті 61 Закону України «Про освіту» передбачено, що розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні. Розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною собою, що оплачуватиме навчання, підготовку. А тому, враховуючи, що відповідач не оплатила послуги за навчання, а такі послуги позивачем були надані, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути вартість навчання за період 24.02.2014 р по 28.06.2014 р. в розмірі 4310 грн. Проаналізувавши норми ст. ст.\~524,\~533-535,\~625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3\~ст. 510 ЦК України\~визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року (справа №6-40цс11) і в силу ст.214,\~360-7 ЦПК\~Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання освітніх послуг є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, праву виконавця (кредитора) [PERSON] національного медичного університету імені [PERSON] від замовника (боржника) [PERSON] сплати грошей за надані виконавцем послуги на його користь відповідає кореспондуючий обов'язок замовника сплатити ці гроші. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. За таких обставин, не виконання відповідачем договору щодо своєчасності внесення плати за освітню послугу є простроченням виконання грошового зобов'язання, тому на підставі\~ст.625 ЦК України\~позивач має право на стягнення збитків від інфляції та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті\~552, частини 2 статті\~625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд не може погодитися з розрахунком позивача в частині визначення розміру індексу інфляції та 3 % річних, оскільки такий позивачем не зрозуміло яким чином розраховувався, розрахунок суду не надавався, а тому суд розрахував виходячи з наступного. Так, позивач просить сягнути також 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 244,38 грн. Однак суд не може погодитися із сумою яку просить позивач, оскільки виходячи з суми заборгованості у розмірі 4310 грн. за період з 24.02.2014 р по 28.06.2014 р., розмір 3% річних від простроченої суми заборгованості складає 44,28 грн. (4310 грн. сума боргу/100х3/365 Х 125), яка підлягає стягненню з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції, що становить 1392,13 грн., однак суд не може погодитися із сумою яку просить позивач у звязку ін наступним. Згідно\~ст. 4 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення"\~індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, який визначається шляхом перемноження відповідних індексів, що складаються відповідний період. За спірний період з 24.02.2014 р по 28.06.2014 р., величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації лише\~у березні 2014 р. -102,2%, квітні 2014 р. - 103,3%, у травні 2014 р. - 103,8%, які перемножуються між собою, що становить 1,096% . Та розраховується наступним чином : сума заборгованості 4310 грн. х 1,096% - 4310 грн. = 413,76 індекс інфляції, який підлягає стягненню з відповідача. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial