Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

18 серпня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття та стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину- інваліда в розмірі 1500 гривень щомісячно до видужання дитини. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона не працює, доглядає двох дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, дитина потребує постійного догляду та періодичного лікування, на її лікування щомісячно потрібно багато коштів, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Представник позивачки [PERSON] у суді позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не зявився в судове засідання та не повідомив суд про поважні причини неявки. Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ураховуючи зазначені обставини справи та норми закону, а також те, що представник позивачки погодилась на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення. Заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Виходячи з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї. Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, відповідно обовязок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторони перебувають у шлюбі з 13 березня 2015 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 228987, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 5). Як видно з копій свідоцтв про народження серії 1-ЖД № 432084 та серії І-ЖД № 469175, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка та відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Довідка Михайлівської сільської ради Саратського району № 576 від 01 серпня 2017 року підтверджує, що діти проживають з матірю та знаходяться на її утриманні (а.с. 9). Відповідачка не працює, перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Саратської РДА та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 гривень щомісячно та отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам в розмірі 1729 гривень, що підтверджено довідками від 19 грудня 2017 року за № 1673 (а.с. 38-40). Відповідач не працює, суду не надано доказів щодо наявності на його утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. Ч. 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01 грудня 2017 року складає складає 1492 гривні. Таким чином, розмір аліментів на кожну дитину сторін, яким на час розгляду справи виповнилось 2 роки та 1 рік не може бути меншим ніж 746 гривень на кожну дитину (1492 грн. : 100 х 50). З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін та приписів ч.2 ст.182 СК України, суд визначає аліменти на утримання дітей у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитини до їх повноліття. Частина 1 ст. 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Копія посвідчення серії ААГ № 161462, виданого Управлінням соціального захисту населення Саратської РДА, підтверджує, що [PERSON], 24 березня 2015 року є дитиною інвалідом, державну соціальну допомогу призначено з 10 липня 2017 року по 10 липня 2022 року у сумі 1630 року (а.с.10). З виписки з історії хворобу стаціонарного хворого № медичної карти 545086 вбачається, що [PERSON] 12 червня 2017 року по 30 червня 2017 року була госпіталізована до Інституту травматології та ортопедії НАМН України. Повний діагноз: «Вроджений звих правого стегна, 4 ст. дисплазія кульшових суглобів. Вкорочення правої нижньої кінцівки. Стан після оперативного лікування зліва. Значне стійке порушення функцій н/к. ФН-3 ст.». 15 червня 2017 року проведено оперативне втручання: відкрите вправлення звиху правого стегна, м/в корекційна-вкорочуюча остеотомія ПВСК справа та остеотомія тазу за Солтером справа. Післяопертаційний період без ускладнень. Іммобілізація в кокситній гіпсовій повязці 8 тижнів (а.с. 11). Тому, з урахуванням стану здоров'я дитини-інваліда, а також приписів ч.1 ст.185 СК України суд частково задовольняє позовні вимоги та визначає додаткові витрати на дитину-інваліда [PERSON], у розмірі по 1000 гривень щомісячно, починаючи з 18 серпня 2017 року до видужання дитини. Вимоги позивачки в іншій частини не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні належить відмовити. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У звязку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: partial