Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

16 квітня 2021 року (згідно поштового штемпеля) позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 грудня 2018 року поліцейським р. 3 б. 3 п. 3 з ОПБУПП в м. Києві ДПП капралом поліції Макухою А.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. 23 квітня 2019 року постановою Київського апеляційного суду постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] було завдано майнову шкоду в сумі 11832,50 грн, яка складається з витрат на правову допомогу в розмірі 7500,00 грн та витрат пов`язаних з проведенням судово-медичної токсикологічної експертизи в розмір 4332,50 грн. Також позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює 16712,16 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що в період з 21 грудня 2018 року по 23 квітня 2019 року через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та існування можливості втрати роботи у нього виникли психологічні страждання, викликані погіршенням відносин в сім`ї та на роботі. Позивач просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 11832,50 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 16712,16 грн у відшкодування моральної шкоди. 21 квітня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. 25 травня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області, в якому представник відповідача зазначив, що будь-яких прав та інтересів позивача Державна казначейська служба України не порушувала, не вступала у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавала, Державна казначейська служба України є лише органом через який перераховуються кошти, а тому не є належним відповідачем у справі. Вважає необґрунтованою матеріальну шкоду. Витрати на правничу допомогу мали місце в межах адміністративної справи, проте в межах даної справи заява про їх відшкодування не подавалась. Крім того, вважає, що сума витрат на правничу допомогу є безпідставно збільшеною та неспівмірною з понесеними витратами. Щодо моральної шкоди, посилається на те, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенні стану здоров`я та його причино наслідковий зв`язок. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив. В обгрунтування визначення Державної казначейської служби України як належного відповідача у справі зазначив, що відшкодування шкоди у випадку, передбаченому п. 1, 3, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Саме Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Позивачу надане право звернутись до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду. Співвідповідачами у таких справах є органи Державної казначейської служби України. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі (постанова Верховного Суду у справі № 907/769/17 від 26.07.2018 року). Щодо відшкодування матеріальної шкоди в частині витрат на правову допомогу та за проведення експертизи, то вказані витрати понесені позивачем в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, та мають відшкодовуватись не в порядку ст. 137 ЦПК України, а в порядку ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також в обгрунтування розміру витрат на правову допомогу посилається на додаткові процесуальні дії, які були вчинені захисником, зокрема підготовка апеляційної скарги, підготовка клопотання про призначення експертизи тощо. Моральна шкода завдана позивачу була розрахована відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 02 червня 2021 року судом отримано клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві про заміну неналежного відповідача. Клопотання обґрунтовано тим, що поліцейський Макуха А.О. не є працівником Головного управління Національної поліції у м. Києві, а тому належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції. 01 липня 2021 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про залучення до участі у справі як співвідповідача Департаменту патрульної поліції. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції. 10 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву Департаменту патрульної поліції, в якому відповідач зазначаючи, що позивач не навів міркувань, підстав для визначення розміру моральної шкоди, не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним, на його думку, діянням, не надав документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення, дії щодо складення якого є предметом позову в даній справі, не потягkb за собою виникнення у позивача жодних прав та обов`язків, зокрема і будь-яких майнових зобов`язань. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу та на оплату послуг експерта є договірними зобов`язаннями позивача та жодним чином не спричинені складенням зазначеного протоколу. Крім того, позивач не надав належних доказів понесення ним таких витрат. 26 серпня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Представники відповідачів Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у Київській області, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником позивача до суду направлено заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. У своїй заяві позовні вимоги підтримав повністю. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21 грудня 2018 року поліцейським р. 3 б. 3 п. 3 з ОПБУПП в м. Києві ДПП капралом поліції Макухою А.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 218614 відносно позивача за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (копія протоколу - а.с.27). Відповідно до постанови судді, [PERSON] 20.12.2018 року о 23:45 годині керував транспортним засобом «А-09202 Богдан» д.н.з. [NUMBER] по вул. Перова, 24 в м. Києві в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Визволителів, 6. Своїми діями [PERSON] порушив п. 2.9 а) ПДР України. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 384,20 грн. Постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Антонюка С.В. в інтересах [PERSON] , задоволено, постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року щодо [PERSON] скасовано, а провадження по справі щодо нього закрито на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (копія постанови - а.с.11-13). Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173,1174 ЦК України). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу накладеного судом. Згідно з ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми сплачені у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином, моральна шкода. Позивачем було сплачено 4289,60 грн (без урахування суми комісії) за проведенням судово-медичної токсикологічної експертизи (копія висновку експерта - а.с.16-17, копія квитанції - а.с.21). Суд не включає розмір комісії до матеріальної шкоди, оскільки вона за своєю суттю не належить ні до судових витрат, ні до інших витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також за договором про надання правової допомоги № 7 від 07 лютого 2019 року позивачем будо сплачено Адвокатському бюро «Сергія Антонюка» 7500,00 грн, що підтверджується копією договору (а.с.19), копією акту прийому-передачі наданих послуг (а.с.20), копіями меморіальних ордерів (а.с.22-25). Проте, суд не вважає такий розмір суми правової допомоги співмірним, з огляду на складність справи та процесуальні дії вчинені захисником (підготовка апеляційної скарги, участь у двох засіданнях в апеляційному суді, підготовка клопотання про призначення експерти). З огляду на це, суд обмежує суму витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом апеляційної інстанції, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди відповідно до норм ст.1176 ЦК України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуючи, що незаконні дії органів поліції та суду завдали моральних страждань позивачу, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, мали інші негативні наслідки морального характеру, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за доцільне стягнути на користь позивача 2000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво 18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). Суд відхиляє доводи відзиву відповідача Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області в частині того, що Казначейство не є належним відповідачем у даній справі, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдало, оскільки даним рішенням суду кошти будуть стягнуті не безпосередньо з Державної казначейської служби України, а з рахунку державного бюджету шляхом списання їх Державною казначейською службою України, що відповідає п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Суд також не приймає аргументи відповідача щодо не віднесення витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертизи до майнової шкоди, оскільки це суперечить положенню ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», яка відносить судові витрати та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомог до матеріальної шкоди. Такі судові витрати компенсуються громадянину саме в порядку спеціального закону - Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Доводи Департаменту патрульної поліції стосовно того, що позивачем не визначені підстави та не надані докази для відшкодування шкоди не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою апеляційного суду порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди у вигляді вимушено понесених в межах захисту своїх прав при розгляді справи про адміністративне правопорушення витрат за проведення судово-токсикологічної експертизи в розмірі 4289 (чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 60 коп. та витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., підтверджених належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а також моральної шкоди, оскільки незаконні дії працівників поліції завдали моральних страждань позивачу, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми, вимагали додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, який зазнав моральних страждань та втрат немайнового характеру, тривалості і тяжкості цих моральних страждань. Суд, розглянувши справу в межах позовних вимог, на підставі доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] 6289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 60 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, з яких витрати за проведення судово-токсикологічної експертизи в розмірі 4289 (чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн 60 коп. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп, та 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial