Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачем не було надано у відповідь на її письмовий запит від 26.05.2020 року, інформацію щодо кредитного договору №1401972 від 08.04.2019 року. В діях відповідача вбачає порушення її прав як споживача, гарантованих Конституцією України та Законом України «Про захист прав споживачів», а тому звернулась з даним позовом до суду. 13.07.2020 року на електронну адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача вказав, що заперечує проти позову, вважає його необгрунтованим та просить закрити провадження в зв`язку з відсутністю предмету позову, вказавщи, що 08.04.2020 року дійсно між ТОВ "МІЛОАН" та позивачкою [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №1401972 на суму 12000 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 7 календарних днів, до 15.04.2020 року, шляхом перерахування коштів на емітовану банківську карту позичальника, зазначену в заявці в особистому кабінеті позивача, щ засвідчує факт передачі грошей від товариства позивачу. Вказавши, що існує хронологія укладення кредитного договору детально описана у правилах надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» редакція від 17.07.2019 року. Дані правила розміщені на сайті товариства. У результаті неппроходження алгоритму всих дій товариства договір не було б укладено, а тому вважають твердження позивача, що товариство не надало повної інформації безпідставним. Позивач тривалий час співпрацює з товариством, вже отримала 9 кредит (умови попередніх 8 виконала), а тому аспектувала кредитний договір через 1 хв. після розміщення оферти. Також представник зазанчає, що дійсно товариство отримало лист позивачки, але отримали лише 01.06.2020 року, та згідно ЗУ «Про звернення громадян» 30.06.2020 року надіслали їй відповідь з додатками. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 18.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 14.07.2020 року. 13.07.2020 року на електронну адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, без підтвердження направлення відзиву позивачу. Розгляд справи відкладено на 31.07.2020 року. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Фактичні обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені\~ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 8\~ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. У\~ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»\~передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст.\~1, ст.\~11 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] 08.04.2020 року уклала договір № [NUMBER] з ТОВ "Мілоан" про надання фінансового кредиту в розмірі 12000 грн., строком на 7 днів, заповнивши особисту анкету в електронному вигляді, підписавши її електронним підписом та направивши відповідачу. Вказала, що договору в письмовій формі не отримала, даного факту відповідач не заперечив, лише зазначив, що письмовий договір надається на вимогу особи. Пізніше, позивач направила відповідачу заяву датовану 26.05.2020 року в якій просила надіслати на її електронну адресу інформацію за кредитним договором. Згідно листа ТОВ "Мілоан" №1464/30-06 від 30.06.2020 року, позивачкі було направлено копію кредитного договору з додатками, копію анкети-заяви та копію платіжного доручення. Які саме додатки додано до кредитного договору не зазначено. Жодного підтвердження відправки даного листа, або ж отримання його [PERSON] не надано. Відповідно до п. 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Тобто, права на інформацію є про продукцію передбачено законодавством про захист прав споживачів. В даному випадку' продукція це надання послуги споживчого кредитування. Рішення Конституційного Суду України Справа N 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011, зазначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів (стаття 1, частина четверта статті 13, частини перша, четверта статті 42 Конституції України) (254к/96-ВР). В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України (254к/96-ВР) має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України ( 254к/96-ВР ) і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України) (254к/96-ВР). У рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 1-26/2011, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону (закон "Про захист прав споживачів"), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положень Закону "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, вимоги законодавства про захист прав споживачів розповсюджуються на всі правовідносини, що діють між сторонами, як при підписанні кредитного договору так і впродовж всього строку його дії. Верховний суд України, в постанові по справі № 758/9298/15-ц, вказав, що «У ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності фінансової установи. Фінансові установи зобов`язані на вимогу клієнта в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», надати таку інформацію. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи повинні розкривати інформацію, що надається клієнтам відповідно до ст. 12 цього Закону. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 5 щодо офіційного тлумачення положень пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. З ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення пп. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (з наступними змінами) у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти, так їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту В Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 р. по справі № 1-10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Частиною четвертою статті 55 Конституції України унормовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. У ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено право необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Відповідно до ст. ст. 6, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» клієнт має право доступу до інформації щодо кредитного договору. Згідно ст. 5 Закону України Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів... Відповідно до ст. 2 Про звернення громадян від 02.10.1996 р. законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону. Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заява (клопотання) і скарги (ст. З Закону України "Про звернення громадян"). Законодавством України «Про звернення громадян» передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави. Суд встановив, факт, який не заперечується відповідачем, про відсутність у [PERSON] копії договору в письмовій формі, у відзиві представник відповідача вказав про можливість його надання на вимогу позичальника, однак станом на день розгляду справи, не надав суду доказів отримання позивачкою документів на її запит від 17.06.2020 року. У відповіді №1464/30-06 від 30.06.2020 року зазначено, що додано копію кредитного договору з додатками, які саме не перераховано та кількість аркушів не зазначено, що викликає у суду сумнів про виконання вимог заяви позивачки в повному обсязі. Таким чином, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що право позивачки, як споживача порушено та підлягає захисту, а тому позов [PERSON] до ТОВ «МІЛОАН» про захист порушеного права споживача слід задовольнити. Крім того, оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору (ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ "Про судовий збір"), тому на підставі положення\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1681,60 грн. На підставі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved