Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

27.04.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO],у частці 30% від його доходів до досягнення нею повноліття. На обґрунтування своїх вимог послалася на те, що шлюб з відповідачем був укладений 02 серпня 1996 року. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки їхня спільна дочка на даний час є неповнолітньою, відповідач зобов'язаний брати участь у її утримання, однак належним чином даного обов'язку не виконує. Їй одній матеріально важко утримувати дитину, враховуючи те, що її щомісячний дохід є невисоким, в межах 1600-1700 грн. Дочка навчається у сьомому класі загальноосвітньої спеціалізованої школи № 8. Крім того, дитина відвідує дитячу музичну школу, що потребує здійснення витрат на оплату її навчання у ній. Відповідач має стабільний високий дохід, який дозволяє йому брати суттєву участь в утриманні дочки шляхом сплати аліментів. У своєму письмовому запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та призначити аліменти на утримання дочки у розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що сторони у справі разом із дітьми проживають спільно у кімнатах [ADDRESS]. Відповідач повноцінно бере участь в утриманні дітей, зокрема, шляхом перерахування коштів у розмірі 1000 грн. щомісяця [PERSON] та покупок продуктів, так як проживає з дітьми. Тому вимогу про стягнення аліментів вважає безпідставною та передчасною. Визначений позивачем розмір аліментів сплачувати не має можливості, оскільки його щомісячний дохід є нестабільним та змінюється у зв'язку із призначенням/припиненням інвалідності ІІІ групи (на даний час інвалідність призначено до 01.01.2016 року). У зв'язку із захворюванням він часто проходить стаціонарне лікування, на яке потрібні великі грошові витрати для забезпечення необхідними лікарськими препаратами та відповідним харчуванням. Тому щомісяця більша половина його доходу спрямовується на лікування. Просить врахувати, що [PERSON] не має проблем зі здоров'ям, має належне житло для проживання, яке до квітня 2015 року оплачував він. Зауважує, що бере участь в утриманні дочки шляхом купівлі продуктів, які вони разом споживають. За його підрахунками загальний розмір коштів, які він витрачає на утримання дочки, становить 800 грн. щомісяця, незважаючи на те, що і на утримання сина він надає 1000 грн. щомісячно. На його утриманні знаходяться непрацездатні батьки - [PERSON], 1948 р.н., та [PERSON], 1948 р.н., які є людьми пенсійного віку, не працюють. [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно. Тому він щомісяця також несе витрати на придбання медикаментів та продуктів харчування для батьків. Позивач та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на їх обґрунтування послалася на обставини, викладені у позовній заяві, та додатково пояснила, що вона вимушена лише на свою заробітною плату у розмірі 1600-1700 грн. на місяць утримувати двох дітей. Відповідач коштів на їх утримання не дає. Приблизно у день вона витрачає 100 грн. на харчування дітей. Матеріально їй допомагають її батьки. Також нею оплачується щомісячно навчання дочки у музичній школі в сумі 60 грн. Відповідач уже півтора року не надає коштів на утримання дитини. З дня ухвалення рішення про розірвання шлюбу відповідач з нею та дітьми не проживає. Відповідач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково - у розмірі 1/10 частини від доходу. Твердження позивача про те, що він 1,5 роки не надавав коштів на утримання дітей вважає безпідставними, так як протягом цього періоду він купував продукти харчування для дітей, на підтвердження чого подав копії чеків. Пояснив, що позивач негативно налаштувала їх дочку проти нього, тому дитина відмовляється отримувати від нього продукти харчування. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1996 року. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14.04.2015 року, яке набрало законної сили 25.04.2015 року, шлюб між ними розірвано. Від спільного проживання у сторін є дочка: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER]. З пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що у них також є син [PERSON], який на даний час є повнолітнім. Сторони разом із дітьми зареєстровані у кімнатах [ADDRESS], що підтверджується копією інвентаризаційного акта володіння фізичною (фізичними) особами жилими приміщеннями у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Кімнати є прохідними та мають спільний вхід. Як пояснила в судовому засіданні позивач, вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач зазначену обставину не визнав, зазначивши, що позивач чинить йому перешкоди у доступі до цього житла. Згідно з довідкою про доходи № 06/1943 від 04.06.2015 року відділенням ВД Фонду ССНВВ ВВД ФСНВ в м. Червонограді, виданою [PERSON], загальна сума нарахованих страхових виплат останнього за період з грудня 2014 року травень 2015 року за виключенням аліментів становить 25963,47 грн. Відповідно з довідкою Управління пенсійного Фонду України в м. Червонограді Львівської області № 1761 від 26.05.2015 року, [PERSON] отримує пенсію за віком працівника, зайнятих на підземних та відкритих гірничих роботах і в метелургії, зокрема за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року йому перераховано 31952,40 грн. З поданих відповідачем документів та його пояснень у судовому засіданні судом з'ясовано, що відповідач хворіє. Йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Наведені дані підтверджуються довідкою міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії 10 ААА № 265323 від 28.01.2015 року, довідкою міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії 10 ААВ № 815572 від 28.01.2015 року, витягом № 910 з медичної карти стаціонарного хворого від 14.03.2015 року, випискою № 88 з медичної карти стаціонарного хворого від 05.05.2015 року, посвідченням № [NUMBER], пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] виданого Пенсійним Фондом України. На утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки: [PERSON], який є інвалідом ІІ групи по та [PERSON]. З виписки з медичної картки амбулаторного хворого від 07.05.2015 року видно, що [PERSON] з 20.04.2015 року по 07.05.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні у Червоноградській центральній міській лікарні. З довідки про доходи позивача № 113 від 26.03.2015 року установлено, що загальна сума нарахованої їй заробітної плати за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року включно становить 5097,06 грн., виплачена - 3334,27 грн. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина: 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Ураховуючи наведені правові положення та фактичні обставини справи: високий сукупний дохід відповідача - близько 9800,00 грн. на місяць (зазначено ним у запереченні на позов), його інвалідність, перебування на його утриманні непрацездатних батьків, участь відповідача в утриманні повнолітнього сина [PERSON], те, що відповідач протягом двох місяців фактично окремо проживає від позивача, з якою проживає їх малолітня дочка [PERSON] та повнолітній син [PERSON], відмову дочки отримувати від відповідача особисто допомогу, у зв'язку з чим його участь в утриманні дитини виключається, незначний розмір заробітної плати позивача, виходячи з вимог справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд дійшов висновку про необхідність присудження з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу)відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки його доходів, на думку суду, є завищеною, тому не може бути задоволеною. Наведене відповідає роз'ясненням, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справі щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Отже, позов задовольняється частково. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 30 % від доходів відповідача, задоволено позовні вимоги частково - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, тобто 25 %. Таким чином задоволена частина позову складає 83,3 % (100 х 25/30,=83,3 %) Враховуючи часткове задоволення позову - 83,3 %, виходячи з положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 202,90 грн. судових витрат (243,60 грн. (ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру) х 83,3% (частина задоволених позовних вимог).

Outcome: partial