Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем [PERSON], визнання права на спадкування після смерті [PERSON] разом з відповідачами - спадкоємцями першої черги, та визнання права власності на половину грошового вкладу в банківській установі в сумі 5653,20 грн. Позов обґрунтований наступним. [INFO] помер батько відповідачів [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. З серпня 1992 р. і до смерті [PERSON] [PERSON] проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Весь цей період вони мешкали в одній квартирі за місцем реєстрації позивача, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і опікувалися один одним. Оскільки [PERSON] проживала зі спадкодавцем однією сім'єю понад 20 років, вона відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом. За станом здоров'я [PERSON] перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду і сторонньої допомоги. Догляд і допомогу [PERSON] весь час до дня його смерті надавала лише [PERSON] Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, [PERSON] просить суд змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. У травні 2006 р. в АТ «Ощадбанк» на ім'я [PERSON] було відкрито банківський рахунок, на якому знаходяться грошові кошти в сумі 11306,40 грн. Враховуючи, що кошти внесені спадкодавцем в банківську установу в період спільного проживання однією сім'єю з позивачем, банківський вклад є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позивач має право 1/2 частину цього вкладу. В ході розгляду справи [PERSON] доповнила позов вимогою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] 2/3 частин коштів, витрачених на поховання [PERSON] В обґрунтування вимог зазначила, що вона одноособово здійснила усі витрати на поховання [PERSON], з них витрати, на які є документальне підтвердження, становлять 8349,44 грн., а тому відповідачі як спадкоємці першої черги повинні відшкодувати дві третини вказаних витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] додатково пояснила, що її чоловік [PERSON] був пенсіонером МВС та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З часом стан його здоров'я погіршився, він переніс два інсульти, перебував в реанімації, багато разів знаходився на стаціонарному лікуванні. Вона постійно супроводжувала його до шпиталю, так як останні роки він не міг самостійно пересуватися. Стан здоров'я [PERSON] обумовлював необхідність щоденного прийняття великої кількості ліків, дотримання спеціальної схеми лікування та спеціальної дієти. Внаслідок ряду тяжких захворювань [PERSON] практично не міг себе обслуговувати, і саме вона здійснювала за ним догляд і забезпечувала усі його побутові потреби: контролювала прийняття ліків, готувала, купляла продукти, прала, прибирала, допомагала митись і супроводжувала на вулицю, коли він ще міг виходити за межі квартири. Вони з [PERSON] неодноразово обговорювали питання офіційного оформлення їх шлюбних стосунків, при цьому чоловік хотів це зробити після покращення стану свого здоров'я. Оскільки стан здоров'я [PERSON] лише погіршувався, вони так і не змогли зареєструвати шлюб. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що за законом лише вона та її брат мають право на спадкування після смерті батька. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечив. Не оспорюючи факту тривалого проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю, послався на недоведеність позивачем безпорадного стану спадкодавця та потребування останнім сторонньої допомоги. Пояснив, що дочка часто зустрічалась з батьком, при цьому він нічого не говорив про проблеми зі здоров'ям, виглядав як завжди. До січня 2013 р. [PERSON] працював, а отже стан його здоров'я не був такий тяжкий, як стверджує позивач. В обґрунтування заперечень проти вимог щодо визнання права власності на половину грошового вкладу та стягнення частини витрачених на поховання спадкодавця коштів, послався недоведеність факту набуття грошових коштів під час спільного проживання позивача зі спадкодавцем та компенсування витрат на поховання отриманою позивачем допомогою на поховання в розмірі трьох пенсій померлого. Третя особа: публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, - свого представника до суду не направила і письмових пояснень на позов не надала, однак неявка представника третьої особи не перешкоджає встановленню фактичних обставин справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та висновок експертизи, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить квартира [ADDRESS] та грошовий вклад в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України (а.с. 129, 151). Так як заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування одержали спадкоємці за законом першої черги - його діти [PERSON] та [PERSON] (а.с. 128, 131). Судом встановлено, що з серпня 1992 р. і до дня своєї смерті [PERSON] проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачем по справі [PERSON] у житлі останньої за адресою: [ADDRESS]. При цьому [PERSON] та [PERSON] як чоловік та дружина були пов'язані спільним побутом, взаємною моральною та матеріальною підтримкою, мали взаємні права і обов'язки та спільний бюджет. Вказані обставини підтверджуються довідкою ЖБК «Арсеналець-26» від 03.01.2014 р. № 3 (а.с. 9), актом ЖБК «Арсеналець-26» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу від 03.01.2014 р. № 3 (а.с. 10), листами, які направлялись [PERSON] за вищевказаною адресою (а.с. 11, 12), спільними фото [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21), даними медичних карт стаціонарного хворого [PERSON], у яких місцем його проживання зазначено квартиру [ADDRESS], а близьким родичем хворого - позивача по справі [PERSON] (а.с. 24, 196), а також показаннями численних свідків. За клопотанням позивача були допитані її подруги і колеги по роботі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], сусідка [PERSON], комендант будинку [PERSON] та голова ЖБК «Арсеналець-26» [PERSON] Як пояснили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вони знають [PERSON] понад 30 років і підтримують з нею тісні дружні стосунки. Свідки підтвердили, що з 1992 р. [PERSON] та [PERSON] стали проживати у квартирі позивача однією сім'єю як чоловік і дружина. Весь цей час аж до смерті [PERSON] вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відмічали дні народження та свята, їздили до родичів один одного, в 2003 р. разом поховали померлого батька [PERSON], піклувались один про одного. Весь час [PERSON] серйозно хворів, у зв'язку з чим систематично проходив стаціонарне лікування, а років за два до смерті його стан здоров'я ще більше погіршився. Догляд за [PERSON] здійснювала і усю необхідну допомогу надавала лише його дружина, яку він дуже цінував. [PERSON] пояснила, що з 1988 р. проживає по сусідству з [PERSON] В 1992 р. [PERSON] зійшлася з [PERSON] і з того часу вони проживали разом у квартирі [PERSON] як чоловік і дружина. [PERSON] тяжко хворів, часто лікувався у шпиталі, переніс два інсульти, а з 2012 р. він майже перестав виходити на вулицю. В розмовах з нею [PERSON] скаржився, що діти з ним не спілкуються і говорив про те, що думає про юридичне оформлення його стосунків з дружиною. [PERSON] доглядала за чоловіком, постійно їздила до нього в шпиталь, вона часто бачила її з сумками. З приводу стосунків [PERSON] з позивачем свідок [PERSON] пояснила: «[PERSON] казав: [PERSON] за життя треба пам'ятник поставить, ніхто за мною не ухажував так, як вона». Як показав [PERSON], на протязі останніх 12 років він працює комендантом будинку [ADDRESS] і весь цей час він знав [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружину, завжди бачив їх разом, часто спілкувався з [PERSON] Останній розповідав про свої проблеми зі здоров'ям, скаржився, що діти не відвідують його в шпиталі. Останні два роки [PERSON] важко ходив, задихався, часто сидів у дворі на лаві. Аналогічні показання дала і свідок [PERSON], яка очолює ЖБК «Арсеналець-26» з 2003 р. Допитані за клопотанням представника відповідачів двоюрідна сестра відповідачів [PERSON], подруги [PERSON] [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та її кума [PERSON] також не заперечували факт тривалого проживання [PERSON] з [PERSON], яку [PERSON] називав своєю дружиною. З огляду на доведеність факту перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах на протязі 21 року, за приписом ст. 1264 ЦК України [PERSON] відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Як на правову підставу своїх вимог про зміну черговості права на спадкування, позивач [PERSON] посилається на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України, відповідно до яких фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом встановлено, що [PERSON] був пенсіонером МВС, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом 2 групи (а.с. 29, 30). З висновку проведеної у справі судово-медичної експертизи (висновок № 320/14 від 23.10.2014 р.) вбачається, що з 1989 р. у [PERSON] було діагностовано захворювання серцево-судинної системи: гіпертонічна хвороба та ішемічна хвороба серця. З 1994 р. у нього був встановлений атеросклероз судин головного мозку і мало місце гостре порушення мозкового кровообігу, а з 1998 р. було вперше виявлено цукровий діабет ІІ типу середнього ступеня тяжкості в стадії декомпенсації. В 2005 р. у [PERSON] мали місце ускладнення гіпертонічної хвороби та атеросклерозу у вигляді гострого порушення мозкового кровообігу (інсульту), наслідком якого був «правобічний геміпарез» та психоорганічний синдром зі стійкою церебрастенією, вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням судинного ґенезу. В 2006 р. йому було встановлено діагноз «Універсальна діабетична ангіопатія ІІ-ІІІ Б. Органічна полінейропатія. МКБ. Камінь правої нирки, Сольовий діатез. ХПН 0 ст.», а з 2007 р. - «Хронічна сенсорна туговухість». З приводу вищевказаних захворювань [PERSON] з 2006 р. щорічно, з 2009 р. - двічі на рік, а з 2012 р. - тричі на рік, проходив комплексне медичне обстеження та відповідне медикаментозне лікування в неврологічному, кардіологічному відділеннях та відділенні променевої патології шпиталю ГУ МВС України в м. Києві. Протягом останнього року життя [PERSON] 4 рази лікувався у відділенні променевої патології та один раз у кардіологічному відділенні. Проаналізувавши медичну документацію [PERSON], судово-медична експертна комісія ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» прийшла до висновку, що останні 5 років до моменту смерті у [PERSON] мала місце тяжка хронічна системна патологія судин, обтяжена супутніми захворюваннями, яка характеризувалася прогресивно-рецедивуючим перебігом, наявність якої обмежувала його життєдіяльність, а тому викликала необхідність стороннього догляду та допомоги (а.с. 216-231). Вказаний висновок, даний кваліфікованими, компетентними і не зацікавленими у справі експертами, суд вважає достовірним і покладає його в обґрунтування рішення, оскільки він базується на даних медичної документації спадкодавця та узгоджується з показаннями свідків, які тривалий час спілкувалися з сім'єю [PERSON] та [PERSON], і підтвердили, що за станом здоров'я [PERSON] потребував стороннього догляду та допомоги. Показання ж свідків, допитаних на прохання представника відповідачів, які стверджували, що протягом 2010-2013 рр. [PERSON] гарно виглядав і на здоров'я не скаржився, суд відкидає як суб'єктивні і такі, що суперечать об'єктивному доказу, яким є медична документація спадкодавця. При цьому суд враховує, що вказані свідки не були близькими знайомими [PERSON] та бачились з ним лише випадково, а отже могли і не знати про його реальний стан здоров'я. Та обставина, що [PERSON] з лютого 2004 р. по 31 січня 2013 р. працював в ПрАТ «Бліц-Інформ» на посаді розклеювача оголошень (а.с. 155), не спростовує висновку про його потребу в сторонній допомозі та догляді, оскільки вказана робота не потребує значних фізичних чи інтелектуальних зусиль і не вимагає дотримання будь-якого робочого графіку та внутрішнього трудового розпорядку. Окрім того за поясненнями [PERSON], підтвердженими показаннями свідків, визнаних судом правдивими, протягом останнього року вона виконувала цю роботу за чоловіка. З огляду на встановлені обставини, суд вважає доведеним, що [PERSON] протягом останніх п'яти років внаслідок тяжкої хвороби потребував спеціального режиму лікування і харчування і не міг самостійно забезпечити умови свого життя, тобто перебував у безпорадному стані, а необхідний догляд, допомогу та піклування йому надавала позивач по справі [PERSON] Відповідачі не надали жодних доказів, які б підтверджували надання ними [PERSON] будь-якої допомоги, догляду чи піклування. Враховуючи тривалий час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та ухилення дітей останнього від виконання своїх юридичних і моральних обов'язків по догляду за батьком, суд вбачає підстави для надання позивачу права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. При вирішенні вимог про відшкодування частини витрат на поховання [PERSON], суд виходить з положень ч. 1 ст. 1232 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця позивачем на поховання спадкодавця. На поховання [PERSON] [PERSON] було витрачено 8349,44 грн., що підтверджується накладними, чеками та квитанціями (а.с. 143-150). Необхідність та розумність зазначених витрат відповідачами не оспорюється. Жодної участі у витратах на поховання батька [PERSON] та [PERSON] не приймали. З огляду на те, що до спадкування після смерті [PERSON] закликаються три особи, до стягнення з кожного з відповідачів підлягає третина понесених позивачем витрат на поховання. Та обставина, що [PERSON] у грудні 2013 р. отримала державну допомогу на поховання, значення для вирішення даного спору не має, оскільки закон не обумовлює обов'язок спадкоємців відшкодувати витрати відсутністю такої допомоги. Підстав для визнання за позивачем права власності на ? частину вкладу [PERSON] в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України суд не вбачає, виходячи з наступного. За даними територіально відокремленого безбалансового відділення № 10026/045 Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ Державний ощадний банк України, на ім'я [PERSON] відкрито рахунок на суму 11306,40 грн., при цьому зазначені кошти є компенсацією, нарахованою ще в 1997 р. (а.с. 151) За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки вклад у банківській установі набутий до 2004 р., правовідносини із приводу нього не можуть регулюватися Сімейним Кодексом України, який набув чинності з 1 січня 2004 року. З огляду на те, що [PERSON] на час внесення вкладу у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала, то відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про власність" і з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вона зобов'язана довести, надавши докази відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, не лише факт спільного проживання, а і ступінь її участі у здійсненні цього вкладу. Оскільки жодних доказів щодо своєї участі у набутті спірного вкладу, позивачем не надано, вимога про визнання права власності на ? частину вкладу є недоведеною. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Оскільки позовні вимоги немайнового характеру оплачені судовим збором в загальній сумі 487,20 грн., і ці вимоги задоволені, присудженню з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає по 243,60 грн. судових витрат. Позовні вимоги майнового характеру, які оплачені судовим збором в сумі 243,60 грн., задоволені на 50% (позов заявлено на загальну суму 11219,48 грн., у задоволенні вимог на суму 5653,20 грн. позивачу відмовлено), а отже присудженню з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає по 60,90 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial