Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій остаточно просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу магазину продовольчих товарів розташованого за адресою [ADDRESS] укладений 24.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною, в частині продажу належної [PERSON] на праві власності ? частини вказаного магазину продовольчих товарів. Визнати частково недійсним договір дарування магазину продовольчих товарів розташованого за адресою:[ADDRESS] укладений 07.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб\~ Світланою Миколаївною, а саме в частині дарування належної [PERSON] на праві власності ? частини вказаного магазину продовольчих товарів. Визнати частково недійсним договір купівлі - продажу магазину продовольчих товарів розташованого за адресою: [ADDRESS] укладений 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., в частині продажу належної [PERSON] на праві власності ? частини вказаного магазину продовольчих товарів. Стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору иа витрати на правову допомогу. Свій позов мотивує тим, що в період шлюбу з [PERSON], за спільні сімені кошти, на ім'я останнього, 18 вересня 2003 року, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Чернігівської області. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17.01.2014 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку. Однак під час розгляду справи в суді про визнання майна спільним сумісним майном подружжя [PERSON] вчинив дії по переведенню вищевказаного житлового будинку в нежитлове приміщення, магазин продовольчих товарів, який в послідуючому продав без її на то згоди, видавши даний магазин за особисте майно. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року було скасоване рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17.01.2014 року в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину спільного майна подружжя, в тому числі на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Прилуцького району. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину магазину продовольчих товарів, який розташований в [ADDRESS] Оскільки відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 січня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., [PERSON] продав [PERSON] магазин продовольчих товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Після чого [PERSON], 07.02.2014 року, відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. подарувала вищевказаний магазин продовольчих товарів [PERSON], а в послідуючому [PERSON] 21.10.2014 року придбав магазин продовольчих товарів по [ADDRESS] Прилуцького району згідно договору купівлі продажу посвідченого привантним нотаріусом Колодуб С.М. Прилуцького міського нотаріального округу [PERSON] вважає, що договори купівлі-продажу та договір дарування магазину продовольчих товарів є недійсними в частині продажу та дарування належної їй 1/2 частини магазину продовольчих товарів, оскільки продаж магазину відбувся без її згоди в ,зв'язку з чим порушено її право власності на ? частину магазину. [PERSON] у зустрічній позовній заяві просить суд визнати договір купівлі продажу магазину продовольчих товарів розташований Прилуцький район [ADDRESS] укладений 24.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] посвідчений Тверською І.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 24.01.2014 року реєстровий номер № 16 чинним (дійсним) та стягнути з [PERSON] судовий збір Позовні вимоги мотивує тим,що зі слів Продавця [PERSON] за особисті кошти в 2003 році на прилюдних торгах було придбано на підставі Договору купівлі продажу житлового будинку від 18.09.2003 року житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] Чернігівської області, який розташований на земельній ділянці земель Малодівицької селищної ради, та на підставі поданих відповідних документів, відповідно до рішення виконкому Малодівицької селищної ради за № від 25 березня 2004 року, затверджено Акти приймання в експлуатацію магазин продовольчих товарів, загальною площею 43.1 кв. м. в [ADDRESS] який [PERSON] придбано у особисту приватну власність та сплачено всі необхідні визначені чинним законодавством збори та обов' язкові платежі. В момент вчинення правочину, продавцем [PERSON], надано приватному нотаріусу свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], від 29.07.2013 року, зареєстрований реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, який і на сьогоднішній день не скасований, не визнаний уповноваженим органом недійсним, а відтак належним чином засвідчував і на разі засвідчує право приватної власності на зазначений магазин продовольчих товарів. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Відповідачі за первіним позовом в судове засідання не з"явилися з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені завчасно та належним чином, а також не повідомили про поважність причин неявки в судове засідання. Представник [PERSON] не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Так, досліджені в судовому засіданні докази, підтверджують ті обставини, що 18 вересня вересня 2003 року Прилуцька об»єднана державна податкова інспекція продала а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 січня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила магазин продовольчих товарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.02.2014 року, відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М., [PERSON] подарувала магазин продовольчих товарів розташований в [ADDRESS] [PERSON]. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2014 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М. [PERSON] продав магазин продовольчих товарів розташований в [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без їі, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення або державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників право чину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст.ст. 15, 203, 215 ЦК України оспорити правочин має особа права якої порушені або не визнані. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 листопада 2014 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину магазину продовольчих товарів, який розташований в [ADDRESS] Згідно ухвали Апеляційного суду Чернігівської області від 06 лютого 2015 року рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21 листопада 2014 року залишено без змін. З урахуванням встановлених обставин, які підтверджені в судовому засіданні доказами суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання частково недійсними догорорів купівлі-продажу та дарування підлягають до задоволення так як рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на ? частину магазину продовольчих товарів, який розташований в [ADDRESS]. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання частково недійсними договору купівлі-продажу магазину продовольчих товарів від 24.01.2014 року, визнання частково недійсним договору дарування від 07.02.2014 року та визнання частково недійсним договору купівлі-продажу магазину продовольчих товарів від 21.10.2014 року підлягають до задоволення суд вважає за необхідне в позові [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним необхідно відмовити. Що стосується вимог [PERSON], щодо стягнення на її користь судових витрат понесених по справі, вони підлягають частковому задоволенні, а саме в частині стягнення витрат по сплаті судового збору в розмірі 254 грн., які документально підтверджені. Витрати понесені позивачкою за первісним позовом на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки в порушення вимог ст. 88 ЦПК України [PERSON] суду не надала документально підтверджені докази витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial