Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з ФОП [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 81 000,00 грн., пені у розмірі 418 950,00 грн., штрафних санкцій у розмірі 50 000,00 грн., неустойки у розмірі 30 000,00 грн., моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та судових витрат. Вимоги мотивує тим, що 24.11.2014 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду на виготовлення та монтаж продукції № 19/11, відповідно до якого відповідач повинен був надати послуги по виготовленню та монтажу металевих сходів у приватному будинку. Того ж дня між ними була оформлена розписка, відповідно до якої замовник передав виконавцю територію та приміщення, технічне завдання та аванс, чим забезпечив можливість виконання робіт підрядником, тобто виконав всі обов'язки покладені договором на замовника. Згідно вказаної розписки виконавцю було передано аванс у розмірі 71 000,00 грн., після чого з наступного дня повинні були розпочатися роботи. Розпискою від 30.01.2015 року додатково відповідачу було передано грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Однак роботи передбачені укладеним договором відповідачем виконані не були, не дивлячись на достатній строк для виконання таких робіт. Відповідач здійснив лише доставку неякісного матеріалу на об'єкт замовника, про що відповідача було письмово повідомлено претензією. В свою чергу відповідач у відповідях на претензії визнавав факт невиконання ним договірних зобов'язань. Неправомірними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 10 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилися. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без участі позивача, в заяві вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Між сторонами 24 листопада 2014 року був укладений договір підряду № 19/11 на виконання і монтаж продукції, відповідно до умов якого Фізична особа-підприємець [PERSON], як підрядчик, зобов'язувався прийняти та на свій ризик виконати роботи з закупки матеріалів, виготовлення металевої конструкції для сходів, перевезти на об'єкт матеріали і конструкції та змонтувати сходи, очистити, знежирити, погрунтувати та пофарбувати металеві конструкції сходів (надалі по тексту - договір, а.с. 26-41). Сторонами обумовлено вартість всього обсягу виконаних підрядником робіт за договором в сумі 95 000 грн. (п. 3.1 договору підряду). Згідно п. 2.4 договору, початком робіт вважається наступний день після виконання всіх умов: 1) підписання акту прийому-передачі території і приміщення для проведення робіт, 2) передачі підрядчику передплати у відповідності до п. 3.2. договору, 3) отримання підрядчиком технічного завдання на виконання робіт. Пунктом 3.2. договору передбачено, що оплата за договором проходить в наступному порядку: авансовий платіж в сумі 71 000,00 грн., в тому числі 55 871,00 грн. авансовий платіж вартості основних матеріалів, 15 129,00 грн. авансовий платіж вартості витратних матеріалів, подальші оплати проводяться по факту виконаних етапів робіт, при цьому від вартості кожного етапу виконаних робіт утримується 15 % з наступною їх виплатою по закінченню виконання підрядником всіх умов договору. Відповідно ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Позивач на виконання умов п. 2.4 договору сплатив відповідачу кошти у розмірі 71 000,00 грн., про що свідчить підписана сторонами розписка від 24.11.2014 року, що є додатком № 6 до договору підряду № 19/11 від 24.11.2014 року, у якій також зазначено про те, що підрядник починає виконувати роботи по договору з 24.11.2014 року (а.с. 115). Також позивач сплатив ФОП [PERSON] кошти за договором в сумі 10 000 грн., що підтверджується розпискою відповідача від 30.01.2015 року, яка є додатком № 6 до договору (а.с. 114). Отже, загалом позивачем було сплачено відповідачу за укладеним договором підряду кошти на загальну суму 81 000 грн. Як убачається із акту приймання-передачі території і приміщень для виконання робіт, підписаного ФОП [PERSON] та [PERSON], замовник передав, а підрядник прийняв територію і приміщення для виконання робіт за договором (а.с. 110). Відповідно до п. 2.5 договору, строк виконання робіт до 60 робочих днів з моменту початку робіт. За нормою ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що ФОП [PERSON] порушені умови укладеного правочину, оскільки у визначений договором підряду строк роботи з виготовлення та монтажу сходів виконано не було. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача у зв'язку з порушенням строків виконання зобов'язання, встановлених п. 2.5 договору, сплачені ним кошти за договором підряду у розмірі 81 000,00 грн., а також відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню у розмірі 3 % річних станом на 15.07.2015 року за 147 днів прострочки в сумі 418 950,00 грн., штраф у розмірі 50 000,00 грн. відповідно до п. 5.6 договору та неустойку в сумі 30 000,00 грн. згідно п. 6.4 договору. Відповідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно п. 5.6 договору підряду, при простроченні виконання строків робіт по п. 2.5. даного договору більш ніж на 30 календарних днів крім пені підрядчик на протязі 15 календарних днів з моменту виникнення такого зобов'язання оплачує замовнику штраф в розмірі 50 000,00 грн. Пунктом 6.4 договору передбачено, що при розірванні договору з ініціативи підрядника, а також з ініціативи замовника при умові систематичного невиконання умов договору, підрядник компенсує замовнику всі понесені замовником витрати по договору до такого розірвання, а також оплачує замовнику неустойку з розмірі 30 000,00 грн. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Отже, відповідач у обумовлений договором строк не виконав роботи по виготовленню та монтажу металевих сходів, тому вимоги в частині стягнення з ФОП [PERSON] коштів у розмірі 81 000 грн. сплачених позивачем на виконання умов договору підряду підлягають задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача штраф та пеню. При цьому суд враховує наступні обставини. Як зазначено вище, позивачем заявлено до стягнення неустойка на загальну суму 498 950 грн., що більш ніж у шість разів перевищує сплачену ним суму за договором підряду. Згідно положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право суду вирішувати питання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-100цс14, згідно якої визначено, що частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 3 статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи викладене, виходячи із засад цивільного судочинства та недоведеності позивачем наявності негативних майнових наслідків для останнього через прострочення виконання зобов'язання, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача до розміру сплачених позивачем коштів за договором підряду, а саме до суми 81 000 грн. У решті вимог слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем 10 000 грн. є завищеним. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги суть позовних вимог, характер та тривалість моральних страждань позивача, період прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором підряду, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості користуватися заміським будинком, змушений був хвилюватися, витрачати час на складання претензій, звернення до суду і враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1500 грн. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Отже, вимоги у цій частині позову підлягають задоволенню частково. В спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 863,60 грн., що включає 1 620 грн. за майнові вимоги та 243,60 грн. за немайнові вимоги про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial