Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано згідно рішення Ладижинського міського суду від 05.08.2011 року. В період шлюбу в них [INFO] року народилась донька [PERSON], яка з дня розлучення проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Донька навчається на першому курсі Ладижинського аграрного коледжу Вінницького НАУ по спеціальності «інформаційна діяльність підприємства». Для забезпечення навчання доньки нею було придбано ноутбук «Lenovo IdeaPad Z580A (59-342678) red за 6200 грн.. Згідно договору загальна вартість освітньої послуги становить 12000 грн. Тому просила стягнути з відповідача 9200 грн. додаткових витрат на дитину. В судовому засіданні позивач позов підтримала по наведених підставах. Доповнила, що загальна сума витрат, враховуючи майбутні витрати на навчання згідно договору, складає 18200 грн. Вона ж просить стягнути з відповідача трохи більше половини даних витрат, а саме - 9200 грн., бо раніше зверталась із позовом до нього та понесла витрати на сплату судового збору. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Погоджується сплатити із 4000 грн. понесених позивачем витрат на навчання - половину, а саме - 2000 грн. В іншій частині заперечив проти позову. Вказав, що не погоджується платити за навчання дочки наперед, оскільки вона може кинути вчитись. Не погоджується платити половину витрат на придбання ноутбука, оскільки коли його купували, то з ним не порадились, а він не ввжає, що ноутбук вкрай необхідний для навчання. Також вважає, що купівля сумки для ноутбука не є необхідною для забезпечення навчання доньки. Згідно поданих письмових заперечень проти позову відповідач зазначив, що довідка коледжу про те, що для здобуття освіти [PERSON] необхіний персональний комп'ютер, не може бути належним та допустимим доказом по справі, оскільки коледж повинен забезпечити студентів належною матеріально-технічною базою. Також вважає неналежним та недопустимим доказом у підтвердження придбання ноутбука надану позивачем копію рахунка -фактури, оскільки вньому не відображено хто саме купив цей ноутбук. Також зазначив, що рахунок-фактура датований 14.06.2013 року, а [PERSON] навчається в коледжі з 01.09.2014 року, тому вважає, що ноутбук придбаний до навчання, а тому не придбавався для забезпечення навчання в коледжі. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно ч.ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], що він визнає, і що підтверджується свідоцтвом про народження. Дочка знаходиться на утриманні матері - позивача по справі, що також визнається відповідачем. Згідно рішення Ладижинського міського суду від 05.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Незважаючи на подані письмові заперечення проти позову, в судовому заіданні відповідач [PERSON] визнав, що позивачем для їх доньки було придбано ноутбук «Lenovo IdeaPad Z580A (59-342678) red разом із сумкою для ноутбука та мишкою за 6200 грн.. Оскільки дана обставина визнається сторонами, вона не підлягає доказуванню. Сторонами по справі визнається та обставина, що згідно договору № 147 від 01.09.2014 року, укладеного між замовником [PERSON] та Ладижинським коледжем ВНАУ, [PERSON] навчається в Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання за спеціальністю «інформаційна діяльність підприємства». Загальна вартість плати за навчання становить 12000 грн., плата за навчання вноситься не пізніше 15 днів перед початком кожного семестру в сумі 2000 грн. З довідки № 2441 від 03.02.2015 року Ладижинського коледжу Вінницького НАУ видно, що [PERSON] являється студенкою 1-го курсу денного відділення, термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року за рахунок власних коштів. На підтвердження оплати за навчання позивачем надано чеки по оплаті за навчання від 13.08.2014 року на суму 2000 грн. та 13.12.2014 року на суму 2000 грн.. Відповідач не заперечував, що позивачем витрачено 4000 гривень на оплату навчання дитини, та погоджується компенсувати половину даних витрат, та сплачувати в подальшому половину вартості навчання посеместрово. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині компенсації вартості навчання підлягають частковому задоволенню. А саме - з відповідача слід стягнути половину коштів, витрачених позивачем на оплату навчання їх доньки, тобто 2000 грн. При цьому суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача половини загальної вартості навчання в коледжі, а саме - 6000. Оскільки п.4.4 Договору про навчання передбачає можливість внесення плати за навчання перед початком кожного семестру в сумі 2000 грн. Тому, в разі продовження навчання [PERSON] в коледжі та відмовою відповідача добровільно нести частину витрат на навчання, позивач зможе звернутись в суд із відповідним позовом про стягнення таких додаткових витрат. Будь-яких доказів на підтвердженя того, що відповідач не платитиме половину вартості навчання посеместрово позивачем не надано. Кірм того, з довідки Ладижинської міської ради № 15 від 30.04.2015 року, наявної в матеріалах справи, видно, що [PERSON] працює в Ладижинськй міській раді, та отримує середньомісячну заробітну плату 3658,52 грн. Тобто позивач спроможна оплатити навчання дочки за поточний семестр в сумі 2000 грн., навіть якщо відповідач відмовиться оплатити половину даної суми. Щодо позовних вимог про стягнення половини понесених позивачем додаткових витрат на придбаня ноутбука, суд вважає, що дані вимоги також підлягають частковому задоволенню, зважаючи на таке. З наданого позивачем рахунка-фактури від 14.06.2013 року видно, що було придбано ноутбук Lenovo IdeaPad Z580A (59-342678) red разом із сумкою для ноутбука та мишкою. Згідно довідки Ладижинського коледжу Вінницького НАУ № 2493 від 28.04.2015 року видно, що для здобуття освіти [PERSON] потребує технічного забезпечення навчальної бази, а саме - наявність персонального комп'ютера. Дану довідку суд приймая як належний та допустимий доказ, оскільки даний доказ стосується предмета доказування, а відповідачем не доведено що він зібраний з порушенням порядку, встановленого законом. Тому суд вважає доведеним, що для забезпечення успішного навчання [PERSON] в коледжі їй необхіний персональний комп'ютер. А витрати на його придбання є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини та забезпечення її успішного навчання в коледжі за відповідною спеціальністю - «інформаційна діяльність підприємств». Відповідач не зазначає, що не може оплатити половину вартості ноутбука, не оспорює необхідності придбання саме такої моделі ноутбука, а не погоджується розділити дані витрати лише з тієї підстави, що не вважає, що ноутбук вкрай необхідний для навчання дитини а також через те, що з ним не порадились при придбанні таких вартісних товарів. Дані заперечення відповідача суд вважає необгрунтованими із вищенаведених підстав. Оскільки, відповідачем визнано, що витрати на оплату вартості навчання є додатковими витратами на дитину. Відповідно в судовому засіданні встановлено, що для здобуття освіти [PERSON] потребує технічного забезпечення навчальної бази, а саме - наявність персонального комп'ютера. Тому суд вважає, що позивачем доведено ту обставину, що витрати на придбання такого персонального комп'ютера слід віднести до додаткових витрат на дитину. Заперечення відповідача про те, що ноутбук було придбано до початку навчання дочки в коледжі, а тому не підтверджено, що він вкрай необхідний для здобуття освіти, суд сприймає критично. Оскільки даний позов було пред'явлено після того, як виникли обставини, пов'язані із необхіднястю для навчання комп'ютера. А сам факт придбання позивачем комп'ютера за власні кошти до виникнення цих обставин, не можуть свідчити про те, що відповідач не повинен нести частину витрат на придбання комп'ютера після того, як він став необхідний дитині для навчання. Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача про те, що коледж повинен забезпечити студентів належною матеріально-технічною базою, оскільки процес навчання відбувається не лише на базі коледжу, де студенти дійсно мають бути забезпечені всім необхідним, а й за допомогою самопідготовки, готування до занять, самоосвіти. Разом з тим, заперечення відповідача про те, що сумка для ноутбука вартістю 260 грн. не є необхідною для навчання дочки, є слушними. Оскільки позивачем не доведено, що ноутбук для навчання необхідно носити до коледжу, чи переносити. Крім того, з вищевказаної довіки коледжу, наданої позивачем, йдеться про необхідність для здобуття освіти персонального комп'ютера, який може бути як переносним (ноутбук), так і стаціонарним. Тому необхіність саме переносного персонального комп'ютера (зокрема ноутбука), і як наслідок - необхідність його переносити, позивачем не не доведена. А відтак позовні вимоги в частині включення до додаткових витрат сумки для ноутбука не підлягають задоволенню. Тому додаткові витрати на придбання ноутбука, мають становити 6200 грн. - 260 грн. = 5940 грн. При цьому, суд вважає, що відповідач має понести половину цих витрат (5940/2 = 2970 грн.). Враховуючи викладене, відповідач повинен понести додаткові витрати на дитину, що становлять 2000 грн. витрат на оплату навчаня та 2970 грн. витрат на придбання ноутбука, а разом - 4970 грн. Виходячи із вимог ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком обох батьків дитини незалежно від сплати одним з них аліментів. І закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Суд вважає, що сторони мають порівну нести додаткові витрати на дитину, а вимоги позивача про те, що відповідач повинен понести трохи більше половини таких витрат, є безпідставними та недоведеними. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, тому з відповідача на її користь підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме - в сумі 131 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial