Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування\~позову позивач\~посилається на\~те,\~що 05.02.2018 року приблизно о 17-00 він, він, [PERSON] , керував автобусом Mercedes-benz 311CDI д/н [NUMBER] , рухався по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська. В салоні автобуса перевозив пасажирів за маршрутом №25 «Н.Мелітополь Ц.Ринок». На шляху прямування, в районі б.19 по [ADDRESS] , він виявив на проїзній частині відкритий люк каналізаційного колодязя. Не маючи можливості уникнути наїзду на перешкоду він допустив наїзд на вказаний люк. Внаслідок наїзду на відкритий тюк, та різкого гальмування після цього, пасажири автобуса Mercedes-benz 311CDI [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. Автобус отримав механічні пошкодження. За даним фактом Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області було порушено кримінальне провадження, яке 06.02.2018р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080140000421 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 30.03.2018р. слідчий Мелітопольського ВII ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції Груздєв CO., розглянувши матеріали досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження. В наслідок ДТП, яке сталося, автобус отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальну шкоду на суму 23573,93грн. Неналежне утримання відповідачема зазначеного каналізаційного колодязя стало причиною дорожньо-транспортної пригоди внаслідок неналежного стану кришки оглядового колодязя системи каналізаційної мережі, який знаходився на проїзній частині. Кришка колодязя є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів по проїзній частині, тому саме на відповідачів покладається обов`язок щодо належного контролю за експлуатаційним станом цього елемента дорожнього об`єкта та негайного усунення виявлених пошкоджень чи інших перешкод у дорожньому русі. Зважаючи на вищенаведене відповідачі повинні нести відповідальність за спричинену позивачеві шкоду, оскільки є власниками та балансоутримувачами оглядового колодязя, на якому мало місце ДТП за участі транспортного засобу позивача. Крім матеріальної шкоди йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок ДТП, він переніс сильний стрес, психічне та душевне потрясіння, довгий час знаходився під його впливом в наслідок чого була порушена його нормальна життєдіяльність. Він став дратівливим, у його сім`ї порушене нормальне життя. Даний автомобіль був для нього не тільки засобом пересуванням, але й мав істотне значення в забезпеченні потреб його сім`ї, був гостро необхідний у повсякденному використанні. Він переживав з приводу того що сталося. Займався питанням оцінки та відновлення автомобіля, що віднімало у нього багато часу. З огляду на зазначені обставини, суму моральної шкоди він оцінює в розмірі 10000,00грн. Також ним були понесені витрати, пов`язані зі сплатою за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,80грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідачів КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області на його користь матеріальні збитки в розмірі 23573,93грн., моральну шкоду в сумі 10000,00грн., витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений судовий збір у сумі 704,80грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Алексєєнко В.П. на задоволенні\~позовних вимог\~наполягав,\~та просив\~задовольнити їх\~в повному\~обсязі,\~стягнувши солідарно\~з відповідачів матеріальні збитки в розмірі 23573,93грн., моральну шкоду в сумі 10000,00грн., витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 1200,00грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00грн., а також сплачений судовий збір у сумі 704,80грн. Представник відповідача КП «Водоканал»\~Мелітопольської міської\~ради Запорізької\~області Денисова\~Н.Є.\~в судовому\~засіданні проти\~задоволення позову\~заперечувала.\~Згідно наданого\~відзиву КП «Водоканал» ММР ЗО позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та незаконними. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Згідно ст.\~17\~даного Закону\~управління функціонуванням\~та розвитком\~вулиць і\~доріг міст\~:а\~інших населених\~пунктів здійснюється\~відповідними органами\~місцевого самоврядування,\~у віданні\~яких вони\~знаходяться. Отже,\~у розумінні\~наведених положень,\~у разі\~заподіяння власникам\~транспортних засобів\~збитків внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~через незадовільне\~утримання доріг,\~такі збитки\~має бути\~відшкодовано власниками\~доріг або\~уповноваженими ними\~органами. Органи місцевого\~самоврядування,\~що управляють\~функціонуванням та\~розвитком вулиць\~і доріг\~міст та\~інших населених\~пунктів,\~відповідно до\~ст.\~21\~ЗУ «Про\~автомобільні дороги»,\~відповідають за:\~1)\~стан вулиць\~і доріг\~міст та\~інших населених\~пунктів відповідно\~до діючих\~норм,\~у тому\~числі щодо\~безпеки руху\~транспортних засобів\~і пішоходів;\~2)\~якість робіт\~з проектування,\~будівництва,\~реконструкції,\~ремонту та\~утримання вулиць\~і доріг\~міст та\~інших населених\~пунктів;\~3)\~розміщення технічних\~засобів організації\~дорожнього руху,\~об`єктів\~дорожнього сервісу\~та рекламоносіїв;\~4)\~відшкодування збитків\~користувачам вулиць\~і доріг\~міст інших\~населених пунктів,\~що виникли\~через їх\~незадовільний стан,\~у порядку,\~визначеному коном.\~Тому вулиці\~і дороги\~міст знаходяться\~у віданні\~органів місцевого\~самоврядування і\~є комунальною\~власністю. Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області є виконавчим органом Мелітопольської міської ради та згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є органом місцевого самоврядування, тобто саме у віданні управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області знаходиться дорога по пр. Б. Хмельницького та вул. Гетьманська. Отже КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області є неналежним відповідачем по справі по справі. Представник Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області Спірідончук В.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Згідно наданого відзиву обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вважає, що саме управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради ЗО є належним відповідачем по справі та повинен відшкодувати заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду. У той же час позивач не навів відповідних доказів та обґрунтувань. В позовній заяві не вказано та не надано жодних доказів щодо заподіяння шкоди управлінням, що дії були неправомірними, між цими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина управління. Відповідно до Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.02.2018: вид пригоди - наїзд на перешкоду, на рівні й ділянці дороги, де покриття знаходиться у нормальному стані, рівне, сухе, без пошкоджень. Люк розташований на проїзній частині вул. Г.України на смузі руху в напрямку вул. Гетьманська, на пазі люку виявлені свіжі подряпини. Водій допустив наїзд на вищевказаний каналізаційний люк. Сліди коліс: гальмування - відсутні. Як вбачається з листа КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області № 532 від 25.02.2019 - каналізаційний колодязь, зазначений на схемі з матеріалів кримінального провадження, розташований на каналізаційному колекторі, який перебуває на балансі КП «Водоканал» ММР ЗО. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 30.03.2018 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080140000421 від 06.02.2018 року - слідство прийшло до висновку, що у даному випадку має місце казус - тобто подія, яка настає не внаслідок волевиявлення особи, а тому не може бути передбачено за певних умов. Стосовно законного обгруентування позивачем залучення до справи в якості відповідача управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради ЗО, повідомляє, що позивач посилається на ст. 16, 17 ЗУ «Про автомобільні дороги» де чітко зазначені повноваження органу місцевого самоврядування щодо відання та управління вулицями та дорогами населених пунктів. Проте предметом позову є не вулиці чи дороги міста Мелітополя, а саме каналізаційний колодязь, утримання якого не належить до компетенції управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради ЗО. Таким чином в законодавчому обґрунтуванні позову відсутнє будь яке посилання на нормативний акт, де б чітко була зазначена відповідальність щодо неналежного утримання управлінням житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради ЗО каналізаційного колодязя, який перебуває на балансі іншої юридичної особи, а саме КП «Водоканал» ММР ЗО. Аналіз наведених позивачем доказів, документів та посиланням на норми законодавства дає підстави для висновку, що позивач необґрунтовано заявляє вимоги щодо стягнення з управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області матеріальну шкоду та моральну шкоду, збитки і судові витрати. Такі вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню за їх недоведеністю та безпідставністю. Представник відповідача Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Єремеєва О.В. в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надійшло. Згідно наданого відзиву Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області не погоджується з викладеними обгрунтуваннями позову, оскільки обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вважає, що саме виконавчий комітет Мелітопольської міської ради є належним відповідачем по справі, та повинен відшкодувати заподіяну автомобільному транспорту шкоду. Проте, позивач в свою чергу не навів відповідних доказів та обгрунтувань належності виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, як відповідача по справі. В позовній заяві не вказано та не надано жодних доказів: конкретного місяця знаходження та належності відповідному підприємству та іншій особі зазначеного каналізаційного колодязя, який слугував наслідком ДТП. Обслуговування, експлуатація люків каналізаційного колодязя в м. Мелітополі належить ряду підприємств, таким як ПАО «Укртелеком», КП «Водоканал» ММР, TOB «Мелітопольські теплові мережі» бюджетними організаціями й приватними підприємцями, які перебувають на їх балансі. Крім того слід зазначити, що законодавством, а саме Цивільним кодексом України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області 06.02.2018 року було порушено кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080140000421 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Згідно матеріалів справи та доданих документів було встановлено, що 05.02.2018 року приблизно о 17-00 водій [PERSON] , керував автобусом Mercedes-benz 311CDI д/н [NUMBER] , рухався по вул. Героїв України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська. В салоні автобуса перевозив пасажирів, за маршрутом №25 «Н.Мелітополь Ц.Ринок». На шляху прямування, в районі б. [ADDRESS] , [PERSON] виявив на проїзній частині відкритий люк каналізаційного колодязя. Не маючи можливості уникнути наїзду на перешкоду [PERSON] допустив наїзд на вказаний люк. Внаслідок наїзду на відкритий тюк, та різкого гальмування після цього, пасажири автобуса Mercedes-benz 311CDI [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. Автобус отримав механічні пошкодження. Під час перевірки обставин ДТП, досудовим слідством встановлене, що ДТП виникло через наїзд автобуса на відкритий люк каналізаційного колодязя, що підтверджується оглядом місця події з фототаблицею та схемою до нього, в яких зафіксовано дорожня обстановка і слідові інформація на місці пригоди, пошкодження та розташування автобуса (а.с.59-65). 30.03.2018р. слідчий Мелітопольського ВII ГУНП в Запорізькій області лейтенант поліції Груздєв C.O., розглянувши матеріали досудового розслідування, виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.9). Так внаслідок ДТП автобус отримав механічні пошкодження, що спричинило [PERSON] матеріальну шкоду, яка згідно звіту про визначення вартості матеріальної шкоди №07/02 від 16.02.2018р. становіть 23573,93грн. (а.с.10-20). Згідно ч.1,2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як роз`яснюється у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, предметом доказування у даній справі є: наявність протиправного діяння відповідачів; наявність шкоди, яка ними була спричинена, і конкретний розмір цієї шкоди, наявність вини і причинно-наслідкового зв`язку діями (бездіяльністю) і шкодою. Так, щодо встановлення відповідальної особи, яка має відшкодувати шкоду, завдану позивачу, суд виходь з наступного. Згідно наказу Державного комітету України з питань ЖКГ від 23.09.2003р. № 154 « Про затвердження Порядку проведення ремонту та утримання об`єктів благоустрою населених пунктів» встановлено: 1.2. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать: г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки, майданчики для паркування транспортних засобів; 1.2.5. До елементів благоустрою належать: а) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і правил; 2. Організація робіт з ремонту об`єктів благоустрою 2.1. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів об`єктів благоустрою державної та комунальної форм власності. Конкурс проводиться згідно з Положенням про порядок конкурсного відбору підприємств з утримання об`єктів благоустрою населених пунктів, затвердженим наказом Держжитлокомунгоспу України 11.11.2005 № 160 та зареєстрованим в Мін`юсті України 6 грудня 2005 року за № 1460/11740. 2.2. Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати до цього інші підприємства, організації. 2.28. Експлуатаційний стан автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів після здійснення ремонту повинен відповідати ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану". 3. Виконання робіт з ремонту об`єктів благоустрою 3.1. Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт відповідного об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи, організації. Таким чином вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Мелітопольська міська рада не визначала баласоутримувача ділянки дороги по [ADDRESS] з боку [ADDRESS] Хмельницького в напрямку [ADDRESS] . Відповідачі КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області не є балансоутримувачем вищевказаної ділянки автодороги. Згідно ч.1 ст.1 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху. Згідно п.7 ч.1 ст. 17 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Відповідно до підпункту 1 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Тобто, організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом автомобільних доріг належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди, внаслідок наїзду автобуса на відкритий люк каналізаційного колодязя, повинно бути покладено на Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган місцевого самоврядування. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією викладеною у рішеннях ВС/КЦС №0508/1310/2012 від 13.02.2019, ВС/КЦС №2-1474/11 від 04.04.2019. Так судом, згідно матеріалів справи встановлено, що в дорожній обстановці, що склалася, водій [PERSON] при управлінні автомобілем Mercedes-benz 311CDI д/н [NUMBER] , не міг своєчасно виявити перешкоду для руху його транспортного засобу, оскільки люк знаходився на проїжджій частині дороги, і містився у своєму технологічному місці, та не міг представляти перешкоду для руху водієві автомобіля, а лише після наїзду колеса автомобіля відкрився і почав загрожувати небезпеці руху автомобіля, тому в даному випадку водій не мав можливості своєчасно виявити перешкоду для руху транспортного засобу, що раптово виникла перед заднім колесом керованого ним автомобіля, та діяти у відповідності до п.12.3 ПДР. У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes-benz 311CDI д/н [NUMBER] , до наїзду на люк, що відкрився, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з виникненням події даного дорожньо-транспортного випадку, не вбачається. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Відповідно до п.3.1.7 ДСТУ3587-97 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану. люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см. Згідно п.5.2.7 ДСТУ Б.В.2.5-26:2005 (ГОСТ 3634-99) кришки люків, ремонтні вставки і решітки дощоприймачів повинні щільно прилягати до відповідних опорних поверхонь їх корпусів. Допуск площинності їх опірних поверхонь не повинен перевищувати 2 мм. Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.3 ст. 14, ч. 1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (ст. 17 Закону України «Про автомобільні дороги»). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 встановлено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів. Указані правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів (п. 1 зазначених Правил). Враховуючи вищевикладені положення закону та те, що балансоутримувачем вулично-дорожньої мережі по [ADDRESS] України в м. Мелітополь з боку пр. Б. Хмельницького в напрямку вул. Гетьманська є Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області», то відшкодування завданих внаслідок указаної ДТП збитків має здійснювати саме Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, що ґрунтується на положеннях закону, оскільки повинен здійснює постійний контроль за станом та якістю дорожнього покриття вказаної території, а також розташованих на дорозі каналізаційних споруджень, а люк знаходився на проїжджій частині дороги. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією викладеною у рішенні ВС/КЦС №639/2132/18 від 30.10.2019. Отже, з огляду на положення ст.1172 ЦК України, саме Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області не виконав свого нормативно визначеного обов`язку щодо проведення належного зовнішнього огляду мереж та ремонту, у зв`язку з чим повинен нести цивільно-правову відповідальність з відшкодування шкоди перед позивачем. При цьому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності протиправного діяння відповідачів КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області, Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області, під час судового засідання не встановлено підстав для стягнення шкоди з них шкоди. Отже, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь позивача суми завданого матеріального збитку в розмірі 23573,93грн. При цьому позов в частині солідарного стягнення з КП «Водоканал» Мелітопольської міської ради Запорізької області та Управління житлово-комунального господарства Мелітопольської міської ради Запорізької області матеріальної шкоди задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п. 5 та п. 9 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначив, що така шкода полягає у сильних душевних переживаннях, пов`язаних із пошкодженням автомобілю, неможливістю його використання для забезпечення потреб сім`ї, неможливістю отримати відшкодування заподіяних йому збитків та відновити своє порушене право протягом тривалого часу, у зв`язку з чим позивач змушений докладати значних додаткових зусиль для організації свого звичного життя, вимушений перервати роботу, яка потребувала регулярних виїздів, його психічний та емоційний стан було пригнічено, що негативним чином відобразилось на всіх сферах життя позивача. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області було пошкоджено майно позивача, що є підставою для стягнення моральної шкоди, та у зв`язку з чим позивач зазнав певних душевних страждань. Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, виходячи з фактичних обставин ДТП та способу пошкодження автомобіля, вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити та стягнути з відповідача Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00грн. Окрім того, позивач просив суд стягнути на його користь витрати за проведення оцінки матеріального збитку, витрати понесені на отримання правничої допомоги, а також витрати по сплаті судового збору. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати пов`язані із залученням спеціалістів та проведенням експертиз. Судовим розглядом встановлено, що позивачем сплачено в загальній сумі 1200,00грн. за складання висновків про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу та щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу з урахуванням аварійних пошкоджень (а.с.10-20). Також, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 07.02.2018, ордером, квитанцією про сплату грошових коштів в розмірі 6000,00грн., актом виконаних робіт за вищевказаними договором (а.с.21-26, 68-69). Окрім того, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене,

Outcome: partial