Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

10 червня 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 28 листопада 2008 року стосовно позивача була порушена колишнім начальником Жовтоводської виправної колонії № 26 УДДУПВП в Дніпропетровській області [PERSON] кримінальна справа № 30081207 за ознаками злочину, передбаченого ст.391 КК України. Після проведення досудового розслідування кримінальна справа з обвинувальним актом направлялась для розгляду по суті до суду. 27 листопада 2012 року, у звязку з набуттям чинності нового КПК України, було розпочате кримінальне провадження № 12012040220000089 на підставі кримінальної справи № 30081207, яка на той час знаходилася в стадії досудового розслідування за постановою Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2012 року про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. 13 березня 2015 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12012040220000089 за п.1 ч.1 ст.284 КПК України. Постанова набрала законної сили. Позивач вказує, що вказана кримінальна справа є доказом його кримінального переслідування, застосування до нього незаконних методів впливу, жорстокого і такого, що принижує гідність особи, поводження, і що заявлялось ним ще 26 листопада 2008 року. Вказує, що внаслідок порушення кримінальної справи щодо нього за ст. 391 КК України, відносно нього були застосовані незаконні дії: -адміністрацією Жовтоводської ВК-26 йому незаконно оголошені стягнення, які подалі стали підставою для порушення кримінальної справи, а органи прокуратури до 13 березня 2015 року взагалі не реагували на зазначені порушення його прав, -майже рік (з 26 листопада 2008 року по 13 листопада 2009 року) він утримувався у одиночній камері, -він був обмежений у побаченнях зі своїми дітьми, він фактично не бачив їх з 25 жовтня 2008 року по 19 червня 2010 року, -на протязі тривалого часу він знаходився у стресовому стані, всупереч вимогам ст.. 62 Конституції України був змушений доводити свою невинуватість, оскільки докази його вини ніхто не шукав, -знаходячись у виправній колонії він змушений був терпіти додаткові обмеження щодо спілкування і режиму відбування покарання, -внаслідок тривалих судових розглядів був додатково, в порівняні з іншими засудженими, етапованим до слідчих ізоляторів м.Дніпропетровська, потім до ЖВК-26, знаходячись у стані транзиту тривалістю 36-40 годин в умовах додаткових обмежень. Після звільнення у звязку зі сплином строку покарання в ЖВК-26 він ще чотири роки змушений був їздити до м.Жовті Води до слідчого, прокурора та для участі у судових розглядах, повязаних з незаконним порушення справи за ст.391 КК України. Винні посадові особи не понесли відповідальність за незаконність притягнення до кримінальної відповідальності, йому була нанесена велика моральна шкода, яка привела до тяжких наслідків стосовно його стану здоровя. Дії, рішення та бездіяльність насамперед органів прокуратури, сприяли тому, що він отримав додаткову перешкоду у відновленні своїх немайнових прав- можливості бачитися з рідними, які багато часу мешкають в іншій країні. З урахуванням пережитого 18 січня 2014 року інфаркту, йому був потрібен безстресовий період для відновлення, зазначені незаконні дії і бездіяльність сприяли тому, що 27 серпня 2014 року він був визнаний інвалідом 3 групи, має обмеження щодо праці, йому заборонено переживати стресові навантаження, вважає, що таким чином, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності має пряме відношення до погіршення його здоровя. Вказує, що завдана йому моральна шкода неправомірними діями, рішеннями і бездіяльністю насамперед органів прокуратури, полягає у тому, що був порушений його нормальний спосіб життя, збудовані штучні перешкоди для побачень з рідними, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, які в повній мірі на сьогодні не відновлені, що приносило йому додаткову шкоду для власного відчуття і як наслідок- для здоров'я. Просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 7600000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що позивачем не надано достатніх, для того, щоб вони підлягали задоволенню, обґрунтувань заподіяної йому моральної шкоди. Суд, заслухав сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Відповідно до вимог ч. ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Згідно із вимогами ч. ч. 1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, підписки про невиїзд, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно із вимогами ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних слідків морального характеру. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом зясовано слідуюче. 20 липня 2006 року позивач [PERSON] був засуджений Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ст.191 ч.5 КК України до 7 років позбавлення волі, після набрання вироку законної сили він відбував покарання у виправній колонії № 26 УДДУПВП в Дніпропетровській області. 28 листопада 2008 року постановою начальника Жовтоводської виправної колонії № 26 підполковником внутрішньої служби [PERSON] була порушена кримінальна справа № 30081207 за ознаками злочину, передбаченого ст.391 КК України відносно засудженого [PERSON] що підтверджено постановою (а.с.14). 18 грудня 2008 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] предявлене обвинувачення за ст.391 КК України за ознаками: злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу. [PERSON] був звинувачений у тому, що він, будучи засудженим 20 липня 2008 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ст.191 ч.5 КК України до 7 років позбавлення волі, відбуваючи покарання в Жовтоводській ВК № 26, розташованій за адресою: Дніпропетровська область м.Жовті Води, пров.Дальній,11, на шлях виправлення не став і маючи умисел на ухилення від відбування покарання, навмисне порушував режим утримання, за що на нього19 разів накладались дисциплінарні стягнення, в тому числі стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу. Кримінальна справа з обвинувальним актом направлялась для розгляду по суті до суду. Як видно з вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року (а.с.16-18) [PERSON] був визнаний у скоєнні вказаного злочину, передбаченого ст.391 КК України, йому було призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, із заліком в термін відбуття покарання час утримання у штрафному ізоляторі з 26 листопада 2008 року по 04 лютого 2009 року. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2010 року вказаний вирок скасовано, справа направлена на новий розгляд в той же суд, в іншому складі суддів (а.с.25). Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року (а.с.26-28) кримінальна справа повернута прокурору м.Жовті Води для проведення додаткового розслідування. Ця ж справа поверталася прокурору знову для проведення додаткового розслідування за постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2012 року (а.с.35-37). 09 вересня 2014 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12012040220000089 за п.1 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення( а.с.46-47). Вказана постанова була скасована постановою прокурора м.Жовті Води Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року (а.с.48). Однак, після проведення досудового розслідування, 13 березня 2015 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] винесена постанова про закриття кримінального провадження № 12012040220000089 за п.1 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( а.с.5-8). Як видно з висновку прокуратури Дніпропетровської області від 20 квітня 2015 року (а.с.10-12) було визнано, що після всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, надавши належну правову оцінку встановленим обставинам справи, слідчим Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] 13 березня 2015 року прийнято законну та обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження № 12012040220000089 від 27 листопада 2012 року, в якій наведено належні і достатні мотиви та підстави її прийняття. Суд, з урахуванням сукупності наведених обставин, приходить до висновку про доказаність стверджень позивача про те, що адміністрацією виправної колонії №26 йому незаконно оголошені стягнення, які подалі стали підставою для порушення кримінальної справи, а органи прокуратури до березня 2015 року не реагували належним чином на зазначені порушення його прав, майже рік (з 26 листопада 2008 року по 13 листопада 2009 року) він утримувався у одиночній камері, був обмежений у побаченнях зі своїми дітьми,на протязі тривалого часу знаходився у стресовому стані, всупереч вимогам ст. 62 Конституції України був змушений доводити свою невинуватість, втім як докази його вини належном чиним не перевірялись, знаходячись у виправній колонії він змушений був терпіти додаткові обмеження щодо спілкування і режиму відбування покарання, внаслідок тривалих судових розглядів додатково, в порівняні з іншими засудженими, етапованим до слідчих ізоляторів м.Дніпропетровська, потім до ЖВК-26, знаходячись у стані транзиту дливалою тривалістю в умовах додаткових обмежень і що саме правоохоронні органи є ініціатором подій, що відносяться до порушення кримінальної справи стосовно нього, застосування міри запобіжного заходу, предявлення йому обвинувачень, проведення відповідних слідчих дій тощо, тобто є спричинювачами його моральних страждань, оскільки працівники цих органів, які проводили досудове слідство, за характером своєї діяльності є освіченими у правових питаннях, а тому мали можливість передбачити вірогідність виникнення та розвитку ситуації, мали можливість прийняти правильне рішення та реалізувати його. Внаслідок подій по притягненню до кримінальної відповідальності, можна констатувати, що дійсно у позивача виникла психотравма, що спричинило життєву травму. Психотравмуючі події викликали у нього глибокі та тривалі фізичні та моральні страждання у період часу з 2008 по 2015 роки та створили для нього суттєві перешкоди в усіх основних сферах його життєдіяльності у зазначений період часу, та у подальшому житті. У ході порушення кримінальної справи, предявлення обвинувачень та проведення слідчих дій він був позбавлений можливості запобігти заподіянню йому шкоди. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Не доведено позивачем те, що наявність погіршення стану його здоровя знаходиться у причинному звязку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Наявність захворювань до притягнення до кримінальної відповідальності в суді не заперечувалась. Позивачем розмір завданої моральної шкоди визначено явно завищеним. Окрім того, в судовому засіданні судом учасникам процесу розяснено, відповідно до ст. 10 ЦПК України, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Позивач відмовився від можливості призначення судової медичної експертизи, судово-психологічної експертизи, вважав це зайвим, наполягаючи задоволенні своїх позовних вимог. Згідно положень чинного законодавства, розмір моральної шкоди проводиться відповідно до вимог ст. ст. 23, 1176 ЦК України та розраховується відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Так, згідно положень ст. ст. 12, 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи і проводиться з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Розмір мінімальної заробітної плати на 2015 рік затверджено Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 р. N 80-VIII., він складає 1218 грн. Позивач визначив, що тривалість кримінального переслідування за період з 13 березня 2008 року по 13 березня 2015 року склала 76 місяців, а за таких умов мінімально можливий розмір відшкодування моральної школи складав би 92\~568 грн. Однак, суд враховує, що позивач перебував під слідством період з 28 листопада 2008 року по 09 червня 2014 року, тобто до винесення слідчим постанови про закриття кримінальної справи, та з 20 листопада 2014 року, тобто з моменту скасування прокурором вказаної постанови, по 13 березня 2015 року. В той же час враховано, що фактично позивач знаходився значний тривалий час під слідством, внаслідок чого він був засуджений, позбавлявся волі, йому дійсно завдано значної моральної шкоди, тому розмір моральної шкоди не може бути визначений у розмірі, який складає не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Суд визнає можливим задовольнити позовні вимоги частково, приймаючи до уваги також і всю ситуацію нинішнього соціально-економічного, матеріального становища у країні, дефіцит бюджету. Розглядаючи справу, суд визначає, що згідно з вимогами чинного цивільного законодавства України, шкода, завдана позивачеві незаконними діями органу державної влади відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу, яку у справі представляє єдиний належний відповідач- Державне казначейство України, що діє на підставі Положення про Державне казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 21 грудня 2005 року.

Outcome: partial