Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

23 грудня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON], треті особи: Управління Пенсійного Фонду України в Дунаєвецькому районі Хмельницької області,Дунаєвецька обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області про оформлення трудових відносин у разі виконання роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи, стягнення компенсації за невикористану відпустку, внесення запису до трудової книжки та стягнення моральної шкоди . На обґрунтування позову зазначила, що з 14 жовтня 2005 року працювала продавцем у відповідача - приватного підприємця [PERSON] в магазині «Добряна» в м. Дунаївці, вул.. Фрунзе. Між нею та роботодавцем був укладений письмовий трудовий договір від 14.10.2005 року про безстрокову роботу в якості продавця, трудовий договір в той же день мав бути зареєстрований в Дунаєвецькому РЦЗ, один екземпляр трудового договору з підписами сторін знаходився у неї. Передала роботодавцеві трудову книжку, в якій 14.10.2005 року було зроблено відповідний запис: «Прийнята на роботу за трудовим договором від 14.10.2005 року зареєстрованим Дунаєвецьким РЦЗ». Цей запис завірено печаткою приватного підприємця [PERSON]. Трудова книжка залишилась у роботодавця. Згідно умов укладеного трудового договору зобов'язувалась виконувати роботу продавця, а роботодавець зобовязувався оплачувати їй заробітну плату не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, забезпечити безпечні і нешкідливі умови для виконання прийнятих працівником зобов'язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати робочий одяг. Час виконання роботи встановлюється згідно з графіком. Тривалість робочого часу не може перевищувати 40 годин на тиждень, вихідні надаються згідно з графіком. Робота в вихідні, святкові та неробочі дні компенсується згідно вимог чинного законодавства. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки має становити 24 календарні дні. Заробітна плата працівника підлягає оподаткуванню в порядку, визначеному законодавством . Працівники підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Позивачка приступила до виконання своїх трудових обовязків та працювала продавцем в магазині «Добряна» з 14.10.2005 року до 4.11.2014 року, коли була звільнена за ст. 36, п.1 КЗпП України за згодою сторін. Коли отримала від роботодавця трудову книжку, в якій був запис про початок її роботи з 14.10.2005 року, то відповідач повідомив її, що він не буде вказувати в трудовій книжці, що вона працювала весь час на протязі більше девяти років, а вкаже лише про роботу з 23.03.2010 року до дня звільнення, тобто до 4.11.2014 року. Позивачка відмовилась від цього, оскільки були грубо порушені її трудові права, на що відповідач відповів, що в такому разі він взагалі не буде вносити ніякі записи в трудову книжку та повернув її лише із записом про прийом на роботу без запису про звільнення. Також повідомила відповідачеві, що за весь час її роботи вона жодного разу не отримувала відпустку, тому при звільнені має право на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, на що відповідач також не погодився. В управлінні Пенсійного Фонду та в Державній податковій інспекції отримала інформацію, що роботодавець - відповідач [PERSON], здійснював відрахування страхових внесків із заробітної плати до Пенсійного фонду щомісячно з січня 2007 року до вересня 2014 року включно, а сплату податку з нарахованої заробітної плати здійснював поквартально з 2011 року по 2 кв. 2014 року включно. Оскільки сплата обовязкових платежів роботодавцем впливає на її трудовий стаж, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення, а тому змушена звернутися до суду. Вважає, що суд має визнати, що вона дійсно працювала продавцем з 14.10.2005року до 04.11.2014 року у приватного підприємця [PERSON]Є, згідно з укладеним трудовим договором і цей час роботи має бути включено до її загального трудового стажу та стажу, що дає право на отримання пенсії. Та обставина, що вона дійсно працювала у відповідача на протязі вказаного часу підтверджується наданим трудовим договором за підписами сторін, записом в трудовій книжці, завіреним печаткою відповідача, відомостями із УПФУ та ДПА, а також можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно ст.74,75 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні відпустки із збереженням на їх період місця роботи і заробітної плати, тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований рік. Згідно п. 6 укладеного з відповідачем трудового договору передбачено надання щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні, яку не отримувала, так як весь час працювала. Згідно ст.83 КЗпП України має бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки у разі звільнення. Вважає, що компенсація має становити 13 454 грн. з такого розрахунку: відпрацювала без надання відпустки на протязі 9 років та 20 днів. За цей час і мала бути надана відпустка тривалістю 24 календарних дні щорічно - 24x9=216 календарних дні та 1 день за 20 днів, всього 217 календарних днів. Так як компенсація має бути нарахована та виплачена при звільненні 4.11.2014 року, то для розрахунку компенсації має бути взята заробітна плата на день звільнення, що становить 1300 грн., а тому грошова компенсація буде становити 13 454 грн. Крім того, оскільки відповідач на протязі часу з 14.10.2005 року до 1.01.2007 року не вносив внески в Пенсійний фонд, то він має бути зобовязаний сплатити такі внески за цей період часу як це передбачено ст.235 КЗпП України. Також він не сплачував податки з нарахованої їй заробітної плати в бюджет за період з 14.10.2005 року до 01.01.2011 року. Вважає, що донарахування цих виплат має бути зроблено УПФ України та ДПІ. Також відповідач зобовязаний внести запис про звільнення з роботи в трудову книжку з 4.11.2014 року. Крім того вважає, що відповідач має відшкодувати і моральну шкоду, яку оцінює в 10000 (десять тисяч) грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. Спричинена їй моральна шкода полягає в тому, що відповідач грубого порушував її трудові права, на протязі тривалого часу не вносив обовязкові платежі на пенсійне, соціальне страхування з її заробітної плати , що не надає їй права на отримання пенсії, соціальних виплат та ін. Крім того, це призвело до погіршення стану її здоровя, так як спричинена психологічна травма, нервове потрясіння. Моральну шкоду спричинює також та обставина, що змушена гаяти час на звернення в правоохоронні органи, судові органи, доводячи дійсні обставини, які безпідставно не визнає відповідач. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі і пояснили, що факт перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем підтверджується укладеним трудовим договором 14.10.2005 року, записом в трудову книжку, відомостями з Центру зайнятості, санітарною книжкою та це підтвердили свідки. Відповідач сплачував страхові внесків із заробітної плати до Пенсійного фонду щомісячно з січня 2007 року до вересня 2014 року включно. У відпустку ніколи не йшла, постійно працювала і відпускних не отримувала. Підписи у відомостях про нарахування та виплату заробітної плати в табелях обліку робочого часу позивачці не належать. Позивачка не отримала також коштів при звільнення. Всі дії відповідача щодо неї грубо порушили її права, а тому вважає, що стягненню підлягає і заподіяна їй моральна шкода. Представник відповідача по договору на надання правової допомоги [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те,що договір 14 жовтня 2005 року не був укладений, підпис на договорі не належить відповідачу, договір не реєструвався в Дунаєвецькому РЦЗ. Цей факт підтверджується довідкою Дунаєвецького РЦЗ. В наданому позивачем договорі, який нібито було укладено між сторонами 14 жовтня 2005 року є виправлення. З 01.01.2007 року позивачка, без укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, час від часу працювала в якості продавця в магазині «Добряна» в м.Дунаївці по вул.Фрунзе і з 1 січня 2007 року до вересня 2014 року відповідач здійснював відповідні відрахування зі своїх коштів до Пенсійного фонду щомісячно. 23 березня 2010 року з [PERSON] було укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою належним чином зареєстрований в Дунаєвецькому РЦЗ 23 березня 2010 року. Після укладення договору позивачка щорічно отримувала відпустки відповідно до графіку, як було визначено договором. Вказаний факт підтверджується графіками надання відпусток з 2011 по 2014 рік. Щодо надання відпусток з січня 2007 року по 23 березня 2010 року, то вони надавались, але по скільки трудові відносини не були належним чином оформлені, графіки відпусток не складались. Таким чином позовні вимоги щодо зарахування позивачці трудового стажу з 14 жовтня 2005 року по 4 листопада 2014 року та стягнення компенсації за невикористану відпустку є безпідставними. Що стосується вимоги щодо зобовязання відповідача сплатити кошти до Пенсійного фонду України за період роботи позивача з 14.10.2005 року до 01.01.2007 та в ДПІ за період з 14.10.2005 року до 01.01.2011 року, то такі вимоги до нього мали б заявити Пенсійний фонд та ДПІ. Проведеними перевірками не встановлено фактів порушень з боку виплат до Пенсійного фонду та ДПІ. Будь-які підстави для стягнення моральної шкоди відсутні та позивачем не доведені. Відповідач не заперечував та не заперечує щодо внесення в трудову книжку позивача дійсних даних, в тому числі запису про її звільнення 4 листопада 2014 року. Вказані записи не в змозі внести в трудову книжку за її відсутністю, а сама позивач трудову книжку для внесення таких записів не надає. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, свідків, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 14 жовтня 2005 р. (тобто ще до набрання чинності ч. 6 ст. 235 КЗпП України ) між позивачем та відповідачем було підписано і скріплено печаткою підприємця [PERSON] форму трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Відповідно до умов укладеного трудового договору, договір є безстроковим, працівник зобовязаний виконувати роботу продавця. Фізична особа зобовязується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної зарплати на місяць. Згідно з п. 8 трудового договору він набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи. Трудовий договір повинен бути зареєстрований фізичною особою у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи (п. 9 трудового договору). Пунктом 12 вищевказаного договору визначено, що працівники, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Сплата страхових внесків проводиться у розмірах і порядку, визначених законодавством. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, у позивача за період з 14.10.2005 р. по 01.01.2007 р. відсутні дані про її заробітну плату та про відрахування для пенсії, а також відсутні відрахування до Дунаєвецької обєднаної державної податкової інспекції за період з 14.10.2005 року до 01.01.2011 року (а.с.9-10 та 15-17). Згідно з п. 2 Порядку № 260 укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна була подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. З відміток на трудовому договорі вбачається, що він не був поданий відповідачем на реєстрацію до державної служби зайнятості, що є порушенням норм чинного законодавства. Тобто фактично підприємець не узаконив трудові відносини зі своїм найманим працівником. Згідно оглянутої в судовому засіданні особової справи безробітних громадян за 2005 рік,яка надана суду Дунаєвецьким районним центром зайнятості на сторінці 26 є корінець про направлення на працевлаштування 17.10.2005 року №22060510170008001 [PERSON] продавцем до підприємця [PERSON] (а.с.228), на якому є підпис та печатка підприємця. В трудовій книжці серії АА №141232, яка заповнена 08.01.1991р. і видана [PERSON] є відомості про роботу, що 14.10.2005 року прийнята на роботу продавцем «за трудовим договором від 14.10.2005 року ,зареєстрованим Дунаєвецьким РЦЗ, підстава: трудовий договір від 14.10.2005р., даний запис скріплено печаткою приватного підприємця [PERSON] Згідно довідок про доходи, які видавалися приватним підприємцем [PERSON] позивачці для предявлення до органів соціального захисту населення для оформлення субсидії (а.с. 57-58, 60-62) видно, що позивачка працювала продавцем і отримувала заробітну плату за період з 01.04.2008 року по 01.10.2008р. та з 01.04.2009 р. по 01.10.2009 р.. В особовій медичній книжці, яка видана відповідачем 17.02.2005 р. про проходження позивачкою медичного огляду як продавець є печатка і підпис відповідача, зазначено місце роботи магазин «Добряна» п.п. [PERSON]. Також судом встановлено, що 23.03.2010 року між позивачем та відповідачем було підписано і скріплено печаткою підприємця [PERSON] новий трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який зареєстровано в Дунаєвецькому районному центрі зайнятості 23.03.2010 року, а 04.11.2014року трудовий договір розірвано сторонами за згодою двох сторін п.1 ст.36 КЗпП України (п.17 договору) . Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що позивачка працювала у відповідача продавцем в магазині «Добряна» м.Дунаївці протягом майже 10 років, з жовтня 2005 року. Зокрема свідок [PERSON] показала суду, що працювала разом з позивачкою з 2005 року в приватного підприємця [PERSON] продавцем і з нею також не укладався договір, хоча заяву відповідачу писала і віддала йому трудову книжку, що підтвердила трудовою книжкою та договором, укладеним між нею та підприємцем 23.03.2010 року тобто в той же день, що і з позивачкою. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що сукупність встановлених фактів свідчить про постійний характер роботи позивача як працівника у відповідача, з його відома та згоди, отже, вона дійсно перебувала з ним у трудових відносинах, хоча прийняття на роботу належним чином оформлене не було за період з 14 жовтня 2005 року по 23 березня 2010 року. Відповідачем нічим не спростовано наведені докази. Частиною 6 ст. 235 КЗпП у новій редакції (з 01.01.2015 р.) визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівнику заробітної плати в розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства ПДФО та суми ЄСВ за встановлений період роботи. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність вважати укладеними трудові відносини [PERSON] в період з 14 жовтня 2005 року по 04 листопада 2014 року із приватним підприємцем [PERSON], зобовязавши [PERSON] сплатити до Пенсійного Фонду України страхові внески за період роботи [PERSON] з 14.10.2005 року по 01.01.2007 року та в Державну податкову інспекцію за період з 14.10.2005 року до 01.01.2011 року, що передбачено пунктом 12 трудового договору між працівником і фізичною особою та внести запис в трудову книжку [PERSON] про звільнення з роботи в якості продавця з 04 листопада 2014 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації за невикористану відпустку в розмірі 13454 грн. Суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позовні вимоги спростовуються наданими відповідачем актом документальної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів за період з 01.07.2008 р. по 21.12.2010 року, (а.с. 65-97), довідкою про результати документальної перевірки за період з 01.10.2011р. по 30.09.2014р. (а.с.98-110), які проведені ДПІ у Дунаєвецькому районі і згідно яких видно, що порушень щодо оплати праці не встановлено, графіками надання відпусток на 2011-2014 року, нарахуванням суми щорічної відпустки, відомостями нарахування та виплати заробітної плати,табелями обліку робочого часу, нарахуванням компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09.2014 р. по 30.10.2014 р., відомістю нарахування та виплати заробітної плати за листопад 2014р. (а.с.116-133). Заперечення позивачки про неналежність їй в відомостях та графіках відпусток підписів нічим не підтверджено. Згідно постанови про закриття кримінального проваження від 19.02.2016 року, винесеної слідчим СВ Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області факт підробки відповідачем документів розрахункових відомостей нарахування та виплати заробітної плати, відомостей про виплату відпускних та графіки відпусток не встановлено і провадження відносно [PERSON] закрито у звязку з відсутність складу кримінального правопорушення . Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., посилаючись на те, що відповідач грубого порушував її трудові права, на протязі тривалого часу не вносив обов»язкові платежі на пенсійне, соціальне страхування з її заробітної плати, що не надає їй права на отримання пенсії, соціальних виплат та ін. Крім того, це призвело до погіршення стану її здоровя, так як спричинена психологічна травма, нервове потрясіння, а відмова відповідача добровільно вирішити даний спір змусив її гаяти час на звернення в правоохоронні органи, судові органи, доводячи дійсні обставини, які безпідставно не визнає відповідач. Дійсно в звязку з тим, що відповідач порушив вимоги діючого законодавства при прийнятті позивачки до роботи,що стало відомо їй при звільненні з роботи і вона перенесла моральні страждання, втратила нормальні життєві звязки, а тому вимоги [PERSON]. про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, однак з огляду на характер і тривалість страждань, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості з відповідача на користь позивачки за заподіяну моральну шкоду має бути стягнено 1000 грн. Доказів про те, що дії відповідача суттєво вплинули на стан її фізичного та психічного здоровя , позивачка суду не надала. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 487,20 грн..

Outcome: partial