Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до представництва «[PERSON] Ташимаджилик Іншаат [PERSON] [PERSON] Ширкеті» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 34909.86грн., в яку входить матеріальна шкода спричинена втратою товарної вартості автомобіля у сумі 14109,86 грн., витрати на послуги оцінювача - 800грн., моральна шкода 20000грн., сплати судового збору. Ухвалою суду від 05.08.2016р. замінено відповідача на належного - юридичну особу за законодавством Турецької республіки «[PERSON] Ташимаджилик Іншаат [PERSON] [PERSON] Ширкеті». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку, причини неявки суд не повідомив, при цьому представництво відповідача надіслало суду заперечення, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.10.2015р. на 9 кілометрі дороги Західний обхід м.Львова [PERSON], керуючи автомобілем, що належить юридичній особі, не врахував дорожню обстановку внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить позивачу під керуванням [PERSON], в результаті чого даний автомобіль зазнав технічних ушкоджень (а.с.6-8). Законом України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів(страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 цього Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля-позивача була застрахована у ПАТ «СК «Арсенал Страхування», яке виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 71265.42 грн. (а.с.77, 89-93), розмір якого визначено як прямі завдані збитки по рахунку-фактурі ТзОВ «Богдан-Авто Івано-Франківськ» від 16.10.2015р. №ИФ-0003994 (а.с.34) та Акту виконаних робіт 30.10.2015р. та 31.10.2015р. цього ж підприємства на цю ж суму (а.с.78,88). Відповідно до Звіту №45-13 про визначення вартості матеріального збитку складеного 13.10.2015р., вартість матеріального збитку (шкоди) завданого [PERSON] як власнику пошкодженого автомобіля складає 85 277.35 грн. (а.с.15-32). При цьому згідно даного Звіту величина ВТВ (втрати товарної вартості) автомобіля складає 14109.86грн., інших доказів щодо цього матеріали справи не містять. Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 28. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою судді Буського районного суду Львівської області від 06.11.2015р. визнано [PERSON] винним у вчиненні адмінправопорушення яке повязане з даним ДТП, відповідальність за яке передбачена ст..124 КУпАП (а.с.9) [PERSON] прийнятий на роботу на посаду водія в Представництво «[PERSON] Ташимаджилик Іншаат [PERSON] [PERSON] Ширкеті» (а.с.74). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як слідує зі ст.. 1187, 1188 цього ж кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено вище, відповідно до Звіту №45-13 про визначення вартості матеріального збитку складеного 13.10.2015р., вартість матеріального збитку (шкоди) завданого [PERSON] як власнику пошкодженого автомобіля складає 85 277.35 грн., з яких відшкодовано страховою компанією матеріальну шкоду на ремонт автомобіля по виконаних роботах, однак у рахунок-фактуру та відшкодовану суму, не входить ВТВ в сумі 14109.86грн., яку просить представник позивача стягнути з відповідача, а також вартість послуг спеціаліста-оцінювача у розмірі 800 грн. (а.с.94). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Тому, з врахуванням того, що вину працівника відповідача у ДТП доведено судом, вартість матеріальної шкоди підтверджена належним і допустимим доказом, позовні вимоги про стягнення з юридичної особи, в якої працював на той час водій, винен у ДТП, суд приходить до висновку про задоволення вимог повністю в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, як ВТВ в сумі 14109.86грн. Як слідує з п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Відповідно до аналізу норм ст..1167,1172,1187,1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем роботодавця, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не винним водієм. В даній справі, суд також застосовує правовий висновок ВСУ від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Що стосується витрат позивача за вартість послуг експертизи, то суд зазначає, що ці витрати також слід стягнути з відповідача. Не є доведеними суду представництвом відповідача обставини вказані в письмовому запереченні, а саме те, що в матеріальну шкоду було включено ряд елементів ТЗ, які не були ушкодженні, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано не відповідачем а СК, яка вправі була надати належну оцінку пошкодженим елементам автомобіля позивача. Крім матеріальної шкоди, позивачу за його твердженням також завдано моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 20000,00 грн.. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд не вважає доведеним дану вимогу про стягнення моральної шкоди, з врахуванням також і того, що за кермом ДТП була не позивач, а її чоловік, а тому в задоволенні цих вимог слід відмовити. Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 22, 526, 530, 610, 979, 981, 992 ЦК України, Законом України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.. 979, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

Outcome: partial