Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

27 квітня 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27772,23\~грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] як фізичною особою-підприємцем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 26002051814403. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу, встановивши 30 вересня 2013 року кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн., в подальшому збільшивши кредитний ліміт до 5000,00 грн. Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 03 березня 2017 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8053,16 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 10974,07 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 3745,00 грн., у загальному розмірі 27772,23 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, в разі неявки відповідача просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 27 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] як фізичною особою-підприємцем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування (а.с.9-24). Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 26002051814403. Позивач належним чином виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу, встановивши 30 вересня 2013 року кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн., в подальшому збільшивши кредитний ліміт до 5000,00 грн. (а.с.25). Прийняті на себе зобовязання відповідач не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість станом на 03 березня 2017 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8053,16 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання 10974,07 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 3745,00 грн., у загальному розмірі 27772,23 грн. (а.с.26-28). Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. В частині 1 статті 549 ЦПК передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому мається на увазі, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Суд враховує також правовий висновок Верхового суду України, висловлений в постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК є обов'язковим для застосування та в якому вказано, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Частиною 3 ст.46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Судом встановлено, що 28 лютого 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис № 22690060002014022 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а.с.29). Щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України № 1669-У11 від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розяснення по реалізації норми про заборону нарахування пені та штрафів по кредитам згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надав Національний банк України в листі № 18-112 / 64483, де в своєму розясненні підкреслює, що реалізація прав осіб, передбачених статтею 2 Закону, не потребує отримання банком любих інших документів, в тому числі сертифікатів про форс-мажорні обставини торгово-промислової палати. Відповідач зареєстрований та мешкає в зоні проведення АТО м.Костянтинівка, Донецької області і таким чином дія вказаного Закону поширюється на нього. Крім того, відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно п.1. ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 10974,07 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 27 вересня 2013 року, а саме: заборгованість за кредитом 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8053,16 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 3745,00 грн., в решті позовних вимог слід відмовити. В силу ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані зі сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 960,00 грн.(а.с.1).

Outcome: partial