Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку за період з 01 вересня 2015 по 01 вересень 2018 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 29 623,56 грн., що складається з основної суми заборгованості у розмірі 13 260,64, 3% річних у розмірі 13920,48 грн., інфляційних втрат у розмірі 3342,44 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позивач свої вимоги, обґрунтовує тим, що 18.10.2018 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості. 23.11.2018 судом видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги. 22.02.2019 боржники звернулись з заявою про скасування судового наказу, в заяві зазначено, що розрахунок заборгованості невірний. За таких обставин судовий наказ 27.03.2019 було скасовано. Посилається в позові на те, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах на підставі свідоцтва на право власності від 21.04.2006, серія [NUMBER] . Між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» та відповідачами існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, відповідно до яких позивач надає, а відповідачі зобов`язані оплачувати спожиті ними житлово-комунальні послуги. 25.05.2006 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання та управління будинку та прибудинкової території. Починаючи з 01 вересня 2015 по 01 вересень 2018року відповідачі таку плату не вносили, в зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 3342,44 грн. Протягом зазначеного строку скарг чи актів-претензій з приводу ненадання або неналежного надання житлово-комунальних послуг від відповідачів на адресу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» не надходило. Незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасної оплати, відповідачі борг не погашають, чим завдають збитків КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити. 12.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 18.06.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Відповідачі позовну заяву з додатками отримали. 02.08.2019 року надійшов відзив від позивачів, в якому вони просять суд відмовити в задоволенні позовної заяви. Відповідачі посилаються на те, що договір №196 від 01.04.2011 який був укладений між позивачем та відповідачем, сплив в квітні 2014 року, і на даний час жодного чинного договору між позивачем та відповідачами немає. Позивач не підтверджує існування чинного договору, за яким виникли відповідні зобов`язання. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, у той самий час як є докази, які свідчать про незаконність та необґрунтованість вимог позивача. Таким чином, надання позивачем неправдивих відомостей свідчить про існування між сторонами спору про право. Також підтвердженням того, що позивач не виконував своїх зобов`язань, передбачених законодавством України стосовно укладання договору та надання інформації про відповідні рахунки для оплати наданих послуг, є платіжні доручення №95 від 24.01.2017 та №98 від 25.01.2017. Позивач не надав відповідачам дійсних спеціальних рахунків для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, в результаті чого відповідачі не могли виконати свої обов`язки перед постачальником та вчасно сплатити. Відповідачі вважають, що розрахунок проведений позивачем безпідставно, оскільки він вказує замість дійсної суми суму заборгованості по наростаючій, незаконно збільшуючи результат. 12.08.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідачів. Позивач зазначає, що відповідно до п. 8.2 договору №196 від 01.04.2011 дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд або розірвання за один місяць до закінчення його дії. Також позивач вказує, що кожного місяця надсилає споживачам квитанції з актуальними платіжними реквізитами, на які потрібно здійснювати проплату. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , що свідоцтва на право власності квартири від 21.04.2006, серія [NUMBER]. ТОВ «Управлінська компанія «Житлосервіс» є управителем у майновому комплексі будинку по [ADDRESS] . 25.05.2006 між позивачем та відповідачами укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Положеннями ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Що стосується посилань відповідачів на ту обставину, що між сторонами не існує договірних відносин, оскільки строк останнього договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території сплив у квітні 2014 року, слід зазначити таке. У п. 8.2. договору № 196 від 01 квітня 2011 року про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Житлосервіс» та [PERSON] і [PERSON] , зазначено, що дія договору автоматично продовжується на наступний термін, якщо жодна із Сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд або розірвання за один місяць до закінчення його дії. Відповідачі не надали суду доказів звернення до позивача з заявою про розірвання вказаного договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідачів перед позивачем за період з 01 вересня 2015 року по 01 вересня 2018 року становить 29 623,56 грн., що складається з основної суми заборгованості у розмірі 13 260,64, 3% річних у розмірі 13020,48 грн., інфляційних втрат у розмірі 3342,44 грн. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до правової позиції, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року в справі 6-68цс12, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість в солідарному порядку. Суд зауважує, що відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, в силу належності квартири відповідачам на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено. Суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з кожного із відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2018 року (справа №522/7683/13-ц). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 29 623 гривні 48 копійок. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial