Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові вказувала, що 15.07.2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №26 і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище [PERSON]. У шлюбі, [INFO] народився син, [PERSON], який проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, одруження виявилось невдалим по причині неповаги її як дружини, між ними не було взаєморозуміння. Він зовсім не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, не хотів працювати. Через це виникали сварки під час яких він ображав її, принижуючи честь і гідність. Все привело до припинення сімейно-шлюбних відносини та ведення спільного господарства і другий місяць разом не проживають. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, адже такі відносини між батьками будуть негативно впливати на його виховання. За час спільного проживання не придбали ніякого майна. Спору про місце проживання сина немає. Крім того зазначила, що оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, то одноразово заявляє позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідач в даний час офіційно ніде не працює, але має тимчасові заробітки і може працювати, оскільки є працездатним. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 15.07.2011 року у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради Вижницького району, актовий запис №26, дитину залишити їй на виховання, після розірвання шлюбу залишити собі теперішнє прізвище - [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення у справі то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2011 року між сторонами виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району зареєстровано шлюб, актовий запис №26, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 15.07.2011 року, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради. У шлюбі у сторін [INFO] народився син, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серія [NUMBER] від 19.06.2013 року, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають протягом двох місяців, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, про що свідчить довідка виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №6006 від 08.09.2014 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на його утримання не надає. Позивачем доведено, що відповідач офіційно не працює, але є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому вимога про стягнення аліментів на його утримання є обґрунтованою, але підлягає до часткового задоволення, оскільки розмір аліментів у сумі 800,00 грн. є значним для відповідача. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Вирішуючи питання про залишення неповнолітньої дитини на виховання позивача, суд вважає доцільним у задоволенні цієї вимоги відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Суд роз'яснює, що спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, вирішуються судом у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст.159 СК України). Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 157, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial