Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У серпні 2019 року заявниця звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] у м. Донецьк, Україна, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки будь-які органи, їх посадові та службові особи на цій території та їх діяльність є незаконними, Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено заявниці у державній реєстрації смерті, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості в установленому порядку здійснити державну реєстрацію смерті її чоловіка та отримати свідоцтво про його смерть. У зв`язку з наведеним, заявниця просить встановити факт смерті її чоловіка - [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця с. Пашкове, Земетчинського району, Пензенської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] у м. Донецьк, Україна. У судове засідання заявниця не з`явилася, просила розглядати справу у її відсутності. Представник Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 03 вересня 1977 року, 03 вересня 1977 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [INFO] в м. Донецьк помер чоловік заявниці - [PERSON] . На підтвердження факту смерті [PERSON] заявницею надано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27 липня 2019 року, видане Кіровським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної Республіки, довідку про причину смерті № 52 від [INFO]. 13 серпня 2019 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заявниці було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки нею пред`явлено документ, виданий на окупованій території України. На підставі наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області та Донецької області. Так, м. Донецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті чоловіка для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявниці, суд бере до уваги та надає оцінку у сукупності з іншими доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову Органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, враховуючи, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявниця, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця с. Пашкове, Земетчинського району, Пензенської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] у м. Донецьк, Україна.

Outcome: approved