Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

14 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16 березня 2015 року на підставі Наказу № 41 від 13 березня 2015 року її звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з посади провідного інженера групи по роботі зі споживачами-юридичними особами вважає незаконним та безпідставним з огляду на наступне. Твердження відповідача про систематичне без поважних причин порушення нею трудових обов'язків у період з лютого 2014 року по лютий 2015 року є безпідставним. Звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років забороняється. [PERSON], є одинокою матір'ю та має на вихованні двох дітей 2000 та 2002 року народження. Звільнення позивача проведено з порушенням вимог ст.ст. 43,116 КЗпП України. Крім того, профспілковий комітет 02.03.2015 року прийняв рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення. Внаслідок незаконного звільнення позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000,00 грн.. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі за участю її представника [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просила позов задоволити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, просила відмовити у їх задоволенні виходячи з того, що позивач, будучи одинокою матір'ю, за час трудових відносин з ПАТ «Закарпатгаз» не подала роботодавцю довідку з органів РАГСу або будь-яку іншу належну та необхідну інформацію, яка б давала підстави вважати її одинокою матір'ю. У зв'язку з цим, відповідач не заподіяв моральну шкоду позивачу. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд констатує наступне. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON], провідного інженера групи по роботі зі споживачами Мукачівського управління з експлуатації газового господарства, звільнено 16 березня 2015 року за систематичне без поважних причин порушення трудової дисципліни, невиконання трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП, що підтверджується Наказом № 41-П від 13 березня 2015 року, трудовою книжкою позивача (а.с.6, 11). Позивач [PERSON] є матір'ю одиночкою та має на утриманні сина [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9, 10). Згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» № 516 від 26 березня 2015 року, позивачу [PERSON] 18 березня 2015 року були зараховані кошти в сумі 3307,52 грн., призначення платежу - повний розрахунок звільненого працівника березень 2015 року. без пдв. (а.с.12) Відповідно до повідомлення Відділу РАЦС по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції № 1398/9.04-34 від 08 травня 2015 року, актовий запис про народження на [PERSON] [INFO] № 428 від 11.07.2000 року, реєстрація проведена згідно ст. 126 Сімейного кодексу України; актовий запис про народження на [PERSON], [INFO] № 884 від 28.12.2002 року народження, реєстрація проведена згідно ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.58). [PERSON] за січень-лютий 2015 року отримала дохід 5040,98 грн., що підтверджується довідкою про доходи. Середньомісячний заробіток [PERSON] становить 3360,60 грн.. Таким чином, середньомісячний заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 8481,51 грн. без відрахування сум податків та зборів. Стаття 43 Конституції України передбачає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Пункт 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України, звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Згідно ч. 1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 235 КЗпП України. у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову щодо позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймає визнання відповідачем позову в даній частині. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що в їх задоволені слід відмовити з огляду на зміст ст. 135 ч.1 СК України, п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів», п.5 ч.13 ст.10, ст. 19 Закону України «Про відпустки». Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач не довела, що за час трудових відноси з ПАТ «Закарпатгаз» , будучи одинокою матір'ю, подала роботодавцю довідку з органів РАГСу або будь-яку іншу належну та необхідну інформацію, яка б давала підстави вважати її одинокою матір'ю, внаслідок чого не довела що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі незаконно звільненого.

Outcome: partial