Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

08 червня 2016 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 02.10.2015 шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про одруження та копію паспорта та ІПН позивача на підтвердження зміни прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON], в судове засідання не з'явились. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи у її та [PERSON] відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги визнають частково. Відповідач 04.07.2018 року надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування його зазначив, що позовні вимоги [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини визнає частково, просить суд стягнути з нього на користь позивач аліменти на утримання [PERSON], [INFO] з дня пред'явлення позову до 07.07.2017 року в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з 08.07.2017 року до досягнення [PERSON] повноліття в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, оскільки у нього є інша сім'я, утриманні також має неповнолітню дитину, не працевлаштований та є переселенцем. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області 20.10.2004 року. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Судом також з'ясовано, що домовленості між сторонами про форму, розмір та участь відповідача в утриманні доньки після припинення цивільного шлюбу не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитину, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Підстави для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. За змістом ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, були внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України викладена в наступній редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 07.07.2017 року не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 року - не може бути меншим, ніж 50 відсотків. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З письмових доказів, наданих відповідачем вбачається, що останній є переселенцем, що підтверджується довідкою № 6521001885 від 17.01.2017 року, з 14.01.2013 року офіційно не працевлаштований, рухового майна не має, крім доньки [PERSON], [INFO] має на своєму утриманні малолітню доньку [PERSON], [INFO] та дружину [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та у зв'язку з цим не може працювати та отримувати дохід. Таким чином, суд приходить до висновку що заявлений позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] з дня пред'явлення позову до 07.07.2017 року в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з 08.07.2017 року до досягнення [PERSON] повноліття в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. При цьому, слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 704,80 грн. судового збору на користь держави, та рішення суду допускає до негайного виконання, в частині стягнення аліментів, але у межах платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial