Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за участю третьої особи на стороні позивача - [PERSON] про реальний розподіл земельної ділянки відповідно до часток у житловому будинку. Просить про реальний розподіл земельної ділянки площею 0,1000 га, що по [ADDRESS] , між співвласниками земельної ділянки відповідно до їхніх часток у житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідачів не чинити перешкод при встановленні паркану, що розмежовуватиме виділені частини спірної земельної ділянки, ураховуючи історично складений порядок користування нею. Крім того, позивач [PERSON] звернулась до Франківського районного суду м.Львова із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб: П`ята Львівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна про встановлення нікчемності правочинів і застосування наслідків їх недійсності. Просить застосувати до правочинів, які вчинялись при видачі свідоцтв: про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 року №1739, за законом від 12.11.2012 року №2725 та договору дарування від 20.11.2013 №1846 на 1/6 частини земельної ділянки [ADDRESS] наслідки нікчемних правочинів. А саме: скасувати державну реєстрацію свідоцтв: про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 року №1739, за законом від 12.11.2012 року №2725 та договору дарування від 20.11.2013 №1846 на 1/6 частини земельної ділянки [ADDRESS] та зобов`язати орган державної реєстрації внести відповідні записи у відповідні реєстри. Ухвалою Франківського районного суду від 27.06.2017 року дані цивільні справи об`єднані в одне провадження. В подальшому представником позивача 23.08.2017 року уточнено об`єднані позовні вимоги. Просить визнати/встановити нікчемними є такі правочини: заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 р. №1757, подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору; за законом від 04.09.2012 року №1978, подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору; заяву (без номера та без дати) про відмову від прийняття спадщини, підписану і подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору 04.09.2012 р.; заяву (без номера та без дати) про відмову від прийняття спадщини, підписану і подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору 04.09.2012 р.; договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. 20 листопада 2013р. №1846, про дарування [PERSON] 1/6 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:001:0006 ), [PERSON] Визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 2012 р. № 1739, видане [PERSON] , в частині успадкування нею від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати незаконним свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2012 р. № 2725, видане [PERSON] , в частині успадкування ним від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] про успадкування нею від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] про успадкування ним від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . В судових засіданнях представник позивача заявлені та уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в таких. Просить врахувати суд висновок експерта за результатами проведення додаткової судової інженерно-технічної експертизи №348/18 від 03.08.2018 року. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги заперечив в повному обсязі, просить у задоволені об`єднаних позовів відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях. Зазначає, що обставинами набуття права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] після набуття права спільної власності на будинок, є неможливою зміна розміру частки у даній земельній ділянці, оскільки норми ст.ст. 120 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент набуття у власність земельної ділянки по [ADDRESS] до вказаних правовідносин застосовуватись не можуть. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 869800 від 23.11.2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Як вбачається із вказаного державного акту розмір частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є невизначеним, а тому сторони набули дану земельну ділянку у спільну сумісну власність. Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.03.2016 року № 56286926 20.11.2013 року був укладений договір дарування від № 1846. За даним договором [PERSON] набув у власність 1/6 частину земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,1 га кадастровий № 46101136900:04:001:0006 . Згідно цієї довідки видом спільної власності є спільна часткова власність. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2012 року [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а спадщина на яку видане це свідоцтво складається із 1/6 частки земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] 46101136900:04:001:0006 . Вказаний договір дарування та свідоцтво про право на спадщину є чинними, ніким не оскарженими, а тому їх правомірність презюмується. Відтак, вважає дані позовні вимоги необґрунтованими та просить у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явились, подали письмові заяви про визнання позову від 03.12.2017 року, від 04.12.2017 року відповідно та від 07.02.2019 року. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав в судове засідання повторне клопотання про відкладення, яке суд розцінює як таке, що спрямоване на затягування розгляду справи, оскільки відповідачем [PERSON] подано заяви про розгляд справи у його відсутності. Треті особи: п`ята Львівська державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про право власності від 31.03.2004 року Серії [NUMBER] [PERSON] є власником 29/50 частки житлового будинку по [ADDRESS] . Дане право власності зареєстровано у відповідності до вимог закону, що стверджується витягом про державну реєстрацію права власності від 06.05.2004 року №3510499. Крім того, [PERSON] є власником гаража, загальною площею 66,7, що стверджується свідоцтвом про право власності від 04.11.2009 року та витягом про реєстрацію права власності від 15.12.2009 року №24788894. [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] є співвласниками 3 / 10 частки житлового будинку по [ADDRESS] , що стверджується свідоцтва про право власності від 31.03.2004 року серії [NUMBER] , дане право власності було зареєстровано у відповідності до вимог закону, згідно витягом про державну реєстрацію права власності від 06.05.2004 року. Згідно свідоцтва про право власності від 31.03.2004 року Ісакова 3.0 . власником 3/25 частин будинку по [ADDRESS] , що також стверджується витягом про державну реєстрацію права власності від 06.05.2004 року. Слід зазначити, що до цього [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були власниками окремих квартир в будинку по [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №869800 від 23.11.2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлове будинку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №869800 від 23.11.2005 р. Вказана ділянка, згідно цього акту перебуває у сторін на праві спільної сумісної власності. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відтак, як встановлено судом, співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є: [PERSON] , якій належить на праві спільної часткової власності ідеальна частка 29/50, [PERSON] ідеальна частка становить 3/25 та відповідає реальній частці; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ідеальна частка в будинку становить 3/10 та відповідає реальній частці. На підставі заяви від 10.08.2012 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, поданої [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору в спадковій справі № 1134/09 щодо спадкування [PERSON] після померлої [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] , П`ята Львівська державна нотаріальна контора видала на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 р. На підставі відповідної заяви, згаданого свідоцтва про право на спадщину та інших документів за [PERSON] було зареєстроване право власності на 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка була передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Водночас станом на 10.08.2012 р. земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, яка була передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:001:0006 ), мала правовий режим спільної сумісної власності. Таким чином, суд приходить до переконання, що державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори перевищив свої повноваження, незаконно змінивши правовий режим спірної земельної ділянки, самостійно визначивши частки співвласників на неї та безпідставно вказавши в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 р., що [PERSON] успадковується 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га. На підставі заяви від 04.09.2012 р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданої [PERSON] у П`яту Львівську державну нотаріальну контору в спадковій справі № 763/2012 щодо спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі відповідної заяви, згаданого свідоцтва про право на спадщину та інших документів за [PERSON] було зареєстроване, зокрема, право власності на 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Водночас станом на 04.09.2012 р. земельна ділянка загальною площею 0,1000 га, яка була передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] , мала правовий режим спільної сумісної власності. Главою 87 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Статтею 1270 ЦК України регламентовані строки для прийняття спадщини. Зокрема, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» «відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Відтак як вбачається із спадкової справи №763/2012 [PERSON] померла [INFO] , а заяви (без номера) про відмову від прийняття спадщини були підписані та подані [PERSON] і [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору 04.09.2012 р., тобто після спливу шестимісячного строку з дати відкриття спадщини після смерті [PERSON] Очевидно, що [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці після померлої [PERSON] , що проживали разом з останньою за тією ж самою адресою, мали б успадкувати в рівних частках. Однак, державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори перевищив свої повноваження, змінивши правовий режим спірної земельної ділянки, самостійно визначивши частки співвласників на неї. Крім того, прийняв після спливу 6-тимясячного строку з дати відкриття спадщини заяви про відмову від прийняття спадщини та безпідставно вказав в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 12.11.2012 р., що [PERSON] успадковується 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га. Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Зважаючи на вищевказане, суд приходить до переконання, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2012 р. № 2725, видане [PERSON] , в частині успадкування ним від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га., яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:001:0006 ) слід вважати виданим безпідставно та таке підлягає скасуванню із скасуванням і державної реєстрації права власності [PERSON] про успадкування ним від [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка передана для обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:001:0006 ). Крім того, 20.11.2013 р. приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. посвідчила договір дарування № 1846, відповідно до якого [PERSON] 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 4610136900:04:001:0006 ), було передано в дар [PERSON] . Однак, як було зазначено вище, суд встановив, що державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори безпідставно вказав у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 р., що [PERSON] успадковується 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 0,1000 га від [PERSON] , тому згаданий договір дарування вважається судом нікчемним правочином, оскільки є похідним від іншого нікчемного правочину. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із заявами про визнання позову, які приймаються судом. Однак, в свою чергу, позивач не є особою, яка вправі вимагати скасування заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 р. №1757, подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору; за законом від 04.09.2012 року №1978, подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору; заяву (без номера та без дати) про відмову від прийняття спадщини, підписану і подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору 04.09.2012 р.; заяву (без номера та без дати) про відмову від прийняття спадщини, підписану і подану [PERSON] в П`яту Львівську державну нотаріальну контору 04.09.2012 р., оскільки дані заяви не порушують прав позивача та в даному контексті такі позовні вимоги не слід вважати належним способом захисту прав позивача. Зважаючи на вказане, вимоги про скасування даних заяв до задоволення не підлягають. Крім того, заявлені позовні вимоги в частині зобов`язання органу державної реєстрації внести записи про скасування державної реєстрації свідоцтв: про право на спадщину за заповітом від 10.08.2012 року №1739, за законом від 12.11.2012 року №2725 та договору дарування від 20.11.2013 №1846 на 1/6 частини земельної ділянки [ADDRESS] у відповідні реєстри - до задоволення не підлягають, оскільки такі не слід вважати належним способом захисту прав позивача. Оскільки скасування держаної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачами автоматично анульовує такий запис. Зобов`язання ж внести запис про скасування державної реєстрації можна вважати неналежною вимогою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які такими повноваженнями не наділені інших же відповідачів до участі у розгляді справи не залучалось. Крім цього, вказане питання може бути предметом спору у випадку не вилучення вказаного запису відповідним органом незважаючи на ухвалене рішення про скасування державної реєстрації та такі вимоги у випадку заявлення до державного органу слід вважати подальшим публічно правовим спором. Відтак, як встановлено судом, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №869800 від 23.11.2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлове будинку. Вказана ділянка, згідно цього акту перебуває у сторін на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358, ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з положень вказаних статей, надання у володіння або користування співвласнику частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої ізольованої частини із спільного майна або наявності технічної можливості його переобладнання в ізольовану частину. Відтак як вбачається з висновку експерта [PERSON] за результатами проведення додаткової судової інженерно-технічної експертизи №348/18 від 03.08.2018 року визначенню підлягає встановлення варіантів реального розподілу земельної ділянки, розташованої на [ADDRESS] з максимальною ізоляцією сторін, відповідно до часток співвласників у будинку враховуючи історично складений порядок користування спірною земельною ділянкою. При вивченні матеріалів справи встановлено, що земельній ділянці, на якій розташоване будинковолодіння [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 4610136900:04:001:0006 , а її площа становить 0,1000 га. Згідно правовстановлюючих документів співвласники у житловому будинку мають наступні ідеальні частки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : 3/10; [PERSON] : 3/25; [PERSON] : 29/50. Таким чином у відповідності до ідеальних часток співвласникам належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : 300 м2; [PERSON] : 120 м2; [PERSON] : 580 м2. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відтак суд приходить до висновку про затвердження запропонованого експертом варіанту реального розподілу земельної ділянки № [ADDRESS] з максимальною ізоляцією сторін, відповідно до часток співвласників у будинку, враховуючи історично складений порядок користування спірною земельною ділянкою. Співвласникам 3/10 ідеальних частин виділити дві земельні ділянки з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: -перша земельна ділянка: 12,27 м., 1,55 м., 7,00 м., 1,04 м., 0,54 м., 1,91 м., 2,43 м., 3,21 м., 3,61 м., 6,16 м., 3,65 м., 14,56 м. - площею 117,4 кв.м. -друга земельна ділянка: 6,42 м., 1,81 м., 1,30 м., 1,20 м., 3,05 м., 1,00 м., 1,05 м., 5,23 м., 12,05 м., 9,31 м. - площею 95,0 кв.м. Співвласнику 29/50 ідеальних частин виділити земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 24,21 м., 25,31 м., 15,91 м., 12,69 м., 2,44 м., 1,65 м., 4,17 м., 0,14 м., 3,11 м., 7,00 м., 1,55 м., 2,92 м. - площею 449,8 кв.м. Співвласнику 3/25 ідеальних частин виділити земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 4,03 м., 9,60 м., 5,23 м., 1,50 м., 1,50 м., 4,75 м., 9,07 м., 3,83 м., 4,08 м., 2,44 м., 12,69 м., 2,68 м. - площею 101,7 кв.м. Співвласникам 3/10 та 29/50 ідеальних частин надати в спільне користування земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: - перша земельна ділянка: 3,65 м., 6,16 м., 3,61 м., 3,21 м., 2,43 м., 1,91 м., 0,54 м., 4,15 м., 1,38 м., 5,18 м., 0,90 м., 1,35 м., 1,35 м., 1,35 м., 0,90 м., 2,70 м., 1,27 м., 1,32 м., 5,00 м., 1,32 м., 1,64 м., 6,42 м., 2,00 м. - площею 47,9 кв.м. - друга земельна ділянка: 12,27 м., 2,92 м., 12,27 м., 2,92 м. - площею 35,8 м. Встановити земельний сервітут на земельні ділянки: -співвласника 3/25 ідеальних частин, на земельну ділянку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 1,50 м., 10,57 м., 7,72 м., 3,00 м., 1,50 м., 1,50 м., 4,75 м., 9,07 м. - площею 27,4 кв.м. -співвласника 3/10 ідеальних частин, на земельну ділянку № 2 з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: 1,50 м., 1,81 м., 1,30 м., 1,20 м., 3,05 м., 1,00 м., 1,05 м., 3,00 м., 0,14 м., 1,52 м., 2,45 м., 1,00 м., 2,85 м., 1,20 м., 1,50 м., 3,29 м.,- площею 16,3 кв.м». Враховуючи наведене, позовна вимога про зобов`язання [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод при встановленні [PERSON] огорожі, якою буде відмежовуватись виділена їй - [PERSON] - земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] також підлягає до задоволення.

Outcome: partial