Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просила задовольнити позов в повному обсязі; визнати право спільної сумісної власності за подружжям - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на будинок [ADDRESS]; визнати за позивачкою 1/2 частини будинку [ADDRESS]; зобов'язати КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати за позивачкою 1/2 частину будинку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх заявлених вимог позивач посилається на те, що 25.04.1998 року між нею та [PERSON], в Московському районному відділі РАЦС було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. З лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують сімейних відносин. Син [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю не було досягнуто. За час шлюбу подружжям було набуто будинок [ADDRESS], вартістю 75790,00 грн., що підтверджується договором купівлі продажу від 13 серпня 2004 року, р/номер 2207. Надалі позов було уточнено та позивач просила здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати право власності відступивши від засад рівності часток чоловіка та дружини при поділі спільного майна подружжя, з урахуванням інтересів дитини: Виділити позивачу [PERSON] 3/4 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що був придбаний під час шлюбу на підставі договору та визнати право власності на 3/4 частини даного будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], за позивачем [PERSON] Виділити відповідачу [PERSON] 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що був придбаний під час шлюбу на підставі договору та визнати право власності на 1/4 частину даного будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], за відповідачем - [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна, що є спільною сумісної власністю подружжя, в якому просить визнати за ним право власності на 50/100 частини житлового будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що будинок придбаний ним за власні кошти є його особистою власністю, однак враховуючи інтереси дитини та колишньої дружини, вважає за доцільне визнати за відповідачкою право власності на 27/100 частини будинку, і відповідно - на 50/100 частини будинку - визнати право власності за ним. У зустрічному позові [PERSON] зазначає, що 13 серпня 2004 року, тобто в один день перед здійсненням купівлі спірного будинку [ADDRESS], ним була продана квартира [ADDRESS] за 111300 грн., яка належала йому на праві приватної власності, придбаному відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». 13 серпня 2004 року, [PERSON] було здійснено купівлю спірних 64/100 будинку [ADDRESS], не за спільні з [PERSON] кошти, а за особисті, які [PERSON] отримав від продажу квартири [ADDRESS]. За рахунок різниці між сумою продажу квартири та сумою купівлі спірного будинку, яка склала 35510 грн. (111300,00 грн. - 75790,00 грн.) позивачем була побудована мансарда. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2012 року за [PERSON] було визнано право власності на зазначену самочинно збудовану мансарду, загальною площею 43,9 кв.м., та перерозподілено ідеальні частки долевої власності між позивачем та сусідом, визнавши за [PERSON] право власності на 77/100, замість 64/100 частин у домоволодіння по [ADDRESS]. Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.06.2012 р. шлюб було розірвано. Одночасно, починаючи з 11.07.2012 року за рішенням Київського районного суду м. Харкова [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1134 грн. на утримання сина, місце проживання якого визначено з [PERSON] Надалі [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив визнати за ним право особистої приватної власності на 77/100 частин у домоволодінні по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Окрім того представник позивача проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі [PERSON] посилаючись на те, що з моменту укладання шлюбу, 25.04.1998 р. між відповідачем та [PERSON], вони мешкали однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], що підтверджується актом, складеним жителями дому, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За період сумісного проживання в квартирі подружжям було зроблено ремонт, за кошти, подаровані батьками [PERSON], що збільшило ринкову вартість квартири. Також представник [PERSON] вказує на те, що будинок [ADDRESS], було куплено не лише за кошти [PERSON], а також за кошти, надані батьками [PERSON], оскільки реальна вартість купівлі вказаного будинку склала 35000 доларів США. Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав зустрічний позов, заперечував проти позову [PERSON] посилаючись на те, що спірний будинок [PERSON] було придбано за гроші від продажу його власної квартири, а за решту від залишку суми ним побудовано мансарду, після чого рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2012 року за ним було визнано право власності на вказану самовільно побудовану будівлю. Також представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що позивач на момент купівлі спірного будинку працював та мав власний дохід. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час та місце слухання справи. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, приходить до наступного. Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Судом встановлено, що 25 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] Московським районним відділом РАГСу м. Харкова було зареєстровано шлюб, актовий запис № 463. Перебуваючи в шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь позивачки за первісним позовом на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1134 грн., починаючи з 11.07.2012 року по досягненню [PERSON] повноліття. 18.01.1971 року [PERSON] - батько позивача за зустрічним позовом, отримав ордер, відповідно до якого йому та членам його сім'ї було розподілено двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 16.05.1988 року [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. 13.02.2003 року, [PERSON] отриману батьками квартиру приватизував та став її власником. [PERSON] з 24.02.1992 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2004 року [PERSON] передав у власність Покупцю квартиру [ADDRESS], а покупець прийняв у власність цю квартиру та сплатив за неї 111300 грн. Також 13.08.2004 року [PERSON] придбав у власність 64/100 частки житлового будинку з обслуговуючими будівлями та спорудами [ADDRESS], за що ним було сплачено 75790 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Після купівлі вказаної частини будинку, [PERSON], для поліпшення житлових умов позивачем за зустрічним позовом самовільно побудував мансарду, сараї та переплановано приміщення в житловому будинку. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2012 року визнано за [PERSON] право власності на вищезазначені самовільно збудовані будівлі та перерозподілено ідеальні частки між співвласниками, визнавши за [PERSON] право власності на 77/100, замість 64/100 частин у вказаному домоволодінні. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. П. 4 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що житло, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю дружини або чоловіка. Посилання позивача за первісним позовом про придбання будинку [ADDRESS], за спільні гроші не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки як вбачається з матеріалів справи [PERSON] продавши його приватизовану квартиру 13.08.2004 року, цього ж дня за кошти від продажу даної квартири придбав вищезазначений будинок. Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] власником 64/100 його частини зазначено [PERSON], що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В зв'язку з викладеним суд вважає, що 64/100 частини у домоволодінні по [ADDRESS], були придбані відповідачем за первісним позовом за власні кошти, отже не може бути об'єктом права спільної власності подружжя і поділу не підлягає. В зв'язку з викладеним суд приходить до наступного. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. [PERSON] та [PERSON] суду не було надано підтвердження щодо проведення ремонту дому, покращення умов мешкання, побудови мансарди та сараїв за кошти однієї зі сторін, як про це зазначалося у первісному та зустрічному позові; не надано вартості 77/100 частини будинку за адресою: [ADDRESS], після поліпшення житлових умов; не заявлялися клопотання про визначення вартості вказаного майна, вимоги щодо збільшення вартості майна, вимоги про грошову компенсацію вартості спірного майна. Крім того, позивач за первісним позовом - [PERSON] в уточненій позовній заяві просить виділити їй ? частини житлового будинку [ADDRESS], залишивши відповідачу - [PERSON] ? частину зазначеного будинку. Проте суд вважає, що вказані вимоги суперечать закону та порушують права та свободи інших осіб, оскільки [PERSON] належить на праві приватної власності лише 77/100 частини зазначеного будинку, 23/100 частини будинку належить [PERSON]. В зв'язку з вищевикладеним, суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог та частково задовольняє позовні вимоги [PERSON], визнавши за ним право особистої приватної власності на 64/100 частини у домоволодінні по [ADDRESS].

Outcome: partial