Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

27 червня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що сторони 22.11.2013 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Петрівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області. Шлюб між ними розірвано 28.07.2018 року. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач не здійснює утримання своєї неповнолітньої дитини. Працює на сезонних роботах за кордоном, інших осіб на утриманні не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює продавцем в магазині та отримує заробітну плату в розмірі 5000 грн., вона та дитина мають задовільний стан здоров'я. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов визнає частково, а саме відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки у [PERSON] на утримані є непрацездатні батьки, які отримують пенсію, але відповідач надає їм матеріальну допомогу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2018 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони. З довідки № 494 від 26.06.2018 року встановлено, що місце проживання дитини [PERSON], [INFO], зареєстроване із матір'ю [PERSON] Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред'явлення позову. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини. Представник позивача [PERSON] вказав, що позов визнають частково, оскільки у позивача на утримані є батьки пенсіонери. Вказані пояснення суд до уваги не бере, оскільки, як пояснив сам представник позивача, вони отримують пенсійні виплати. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідачем частково визнано розмір позовних вимог, матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах на утримання дитини, відсутність у відповідача інших утриманців, стан здоров'я сторін та дитини. Обов'язок утримувати дітей покладено на обох батьків. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: partial