Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

15.03.2021 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з [PERSON] на її користь, щомісячно аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000,00 грн., до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% неоподаткованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2021 р. до набуття молодшою дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22.11.2014 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем, відповідач добровільно не надає позивачу та дітям матеріальної допомоги, [PERSON] , вказує, що не може працювати, так, як доглядає дитину, крім соціальних виплат позивач інших доходів не має. Оскільки відповідач є здоровою, працездатною особою, має можливості для забезпечення та матеріального утримання дітей та її, вона змушена звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Позивач у судове засіданння не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності, наполягав на задоволенні заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив про часткове визнання позову. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №305. Від спільного подружнього життя у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження, наявні в матеріалах справи, діти станом на дату звернення до суду проживають разом з матір`ю та перебувають на її утримані, що не оспорюється відповідачем. Відповідачем надано до суду довідку від 14.09.2021 р. №АЛ00-000077, в якій вказано [PERSON] працює в ТОВ "АЛДІ-СТРОЙ" з 01.04.2015 р., займає посаду водій самохідних механізмів. Дохід за період з 01.09.2020 р. по 31.08.2021 р. склав 85239,51 грн. Положеннями ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Встановивши викладені обставини справи, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності та врахувавши часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1887,00 грн. від усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України). Щодо позовних вимог про стягнення витрат на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно частин другої та четвертої статті 184 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Тому, суд доходить висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги, а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена частиною четвертою статті 84 Сімейного кодексу України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial