Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

06.08.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що 07.10.2019 з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої позивач травмувалась. 23.10.2019 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. В зв`язку отриманими травмами вона зазнала матеріальних збитків на суму 3476,10грн., та моральної шкоди, яку оцінює у 30000грн., які просить стягнути з відповідача на її користь, а також витрати на правову допомогу 5000грн.. Ухвалою від 25.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 23.09.2020. Ухвалою від 23.09.2020 судове засідання було відкладено на 02.11.2020 в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення сторін про розгляд справи. В зв`язку з відпусткою судді справа 02.11.2020 не розглядалась. У судовому засіданні 09.12.2020 було оголошено перерву до 02.02.2021 для виклику представника позивача. За клопотання представника позивача у судовому засіданні 02.02.2021 було оголошено перерву до 04.03.2021. У судовому засіданні 04.03.2021 було оголошено перерву до 07.04.2021 для надання можливості представнику позивача надати документи на підтвердження своїх повноважень. У судовому засіданні 07.04.2021 представник позивача адвокат Бестанчук С.Г. до початку розгляду справи по суті надала суду ордер та заяву про виклик для допит свідків та витребування матеріалів справи №215/6158/19 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] для огляду в судовому засіданні. Судом було заслухано обґрунтування представника позивача щодо поданої нею заяви, зокрема про обставини, які можуть повідомити свідки, та з`ясовано думку представника відповідача адвоката Севостьянової І.Г., після чого ухвалено задовольнити заяву представника позивача в частині виклику свідків, відмовивши у виклику судового експерта, а в частині витребування доказів - відмовлено повністю. У судовому засіданні 07.04.2021 суд перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши вступні слова представників сторін та надавши їм можливість у повній мірі поставити питання один одному, після чого суд оголосив перерву до 13.05.2021 для виклику і допиту заявлених представником позивача свідків. 09.04.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Севостьянової І.Г. надійшла заява про відвід судді Науменко Я.О.. Ухвалою від 12.04.2021 ухвалено вважати необґрунтованою заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Севостьянової І.Г. про відвід головуючому судді Науменко Я.О.. Заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Севостьянової І.Г. передано для визначення судді в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді Науменко Я.О.. Ухвалою від 13.04.2021 судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дудікова А.В. відмовлено у задоволенні заяви адвоката Севостьянової І.Г. в інтересах [PERSON] про відвід судді у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я (а.с.85). У судовому засіданні 13.05.2021 було оголошено перерву у справі до 01.06.2021 для повторного виклику свідків. У судовому засіданні 01.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Севостьянової І.Г. про визнання обов`язкової явки позивача та оголошено перерву до 24.06.2021 для виклику свідка та експерта. У судовому засіданні 24.06.2021 було оголошено перерву до 14.07.2021 для виклику свідка та позивача. У судовому засіданні 14.07.2021 було оголошено перерву до 26.07.2021 для виклику позивача. У судовому засіданні 26.07.2021 після заслуховувань пояснень позивача було оголошено перерву до 29.07.2021 перед дослідженням письмових доказів. У судовому засіданні 29.07.2021 після дослідження письмових доказів було оголошено вступну і резолютивну частини рішення. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступного. 07 жовтня 2019 року о 08:15 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21150», н/з [NUMBER] по вул. Черкасова в районі будинку №12 в м. Кривому Розі, не переконалась в безпечності свого маневру, виконуючи маневр правого повороту з невідповідного крайнього положення, допустила зіткнення з тролейбусом "ЗІУ-9", бортовий номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зіткнення та різкого гальмування водія тролейбусу була травмована пасажир тролейбусу [PERSON] .. [PERSON] порушила вимоги п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Водій [PERSON] , після вчинення ДТП залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10 (а,д,в) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Постановою від 23.10.2019 на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення за ст.124 та ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави. Постанова набрала законної сили 05.11.2019 (а.с.10). Згідно з довідкою №87 від 10.11.2019, що видана Комунальним закладом «Криворізька міська стоматологічна поліклініка №6» [PERSON] , зі слів останньої, вона отримала травматичне ушкодження зубів при ДТП в тролейбусі 07.10.2019 (а.с.11). Відповідно до товарного чеку ТОВ «Стоматологічний центр «Софія» від 10.12.2019 [PERSON] понесла витрати у сумі 700грн. (а.с.11). [PERSON] були придбані ліки на суму 2551,10грн., що підтверджено квитанціями (а.с.11,12,18). За довідкою №44 від 11.10.2019, що надана ПП «Центр магнітно-резонансної томографії» [PERSON] , остання сплатила 225грн. за проведення обстеження (а.с.13). Згідно з висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1765, проведеного з 12.11.2019 по 18.11.2019 на основі судово-медичного обстеження [PERSON] , об`єктивних ознак, які могли б свідчити про наявність тілесних ушкоджень на момент огляду та в представлених медичних документах на її ім`я не виявлено. Виставлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, забій грудного та поперекового відділів хребта об`єктивними клінічними даними не підтверджений, тому не враховується при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.14-15). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно з випискою із медичної стаціонарного хворого №3783/600 травматологічного відділення, [PERSON] з 07.10.2019 по 19.10.2019 знаходилась у стаціонарі з діагнозом: СТ.ЗЧМТ,СГМ. Ушиб м`яких тканей голови. Ушиб н/грудного і поперекового відділів поз-ка. Травма автодорожна 07.10.19-08.15. Будучи пасажиром тролейбусу сталося ДТП, при чому вона впала в тролейбусі. СМП доставлена в поліклініку, звідки була направлена в травматологічне відділення (а.с.19). Відповідно до листка непрацездатності серія АДС №423532 [PERSON] перебувала на лікарняному з 07.10.2019 по 19.10.2019 (а.с.20). Рішенням ЛКК №271 [PERSON] за станом здоров`я має потребу у ЛФТ на строк 01.11.2019 по 14.11.2019 (а.с.21). Згідно з табелем обліку робочого часу [PERSON] , остання з 07.10.2019 по 21.10.2019 перебувала на лікарняному (а.с.59). Рапортом старшого слідчого Криворізького ВП ГУНП України в Дніпропетровській області Шарай О.М. від 07.10.2019 зроблено висновок про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки за фактом ДТП від 07.10.2019 фізична шкода, заподіяна постраждалому є менш небезпечною ніж тілесні ушкодження середнього та тяжкого ступеню тяжкості (а.с.60). Відповідно до корінця направлення на предмет встановлення характеру та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,зазначене направлення отримано [PERSON] 11.10.2019 (а.с.61). 11.10.2019 старшим інспектором відділення розшуку та опрацювання матеріалів ДТП полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Коваленком А.В. були отримані пояснення [PERSON] щодо обставин ДТП від 07.10.2019 (а.с.62). Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона після нічної зміни їхала з роботи в управління комбінату у тролейбусі. Там вона стояла посередині в проході, оскільки всі місця були зайняті, та трималась за поручні, які знаходяться на сидінні. Від різкого гальмування тролейбусу вона не втрималася і впала спиною на прохід та вдарилась головою. Студенти, які сиділи в тролейбусі, допомогли їй підвестися. Коли тролейбус зупинився і всі пасажири почали з нього виходити, вона не змогла цього зробити, бо в неї крутилась голова і болів поперек. Карета швидкої допомоги, що прибула на місце ДТП забрала її до лікарні, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні 20 днів, а потім лікувалась амбулаторно. Вона пояснювала лікарям та слідчому за яких обставин травмувалась. Про те, що в неї виявились пошкоджені зуби в результаті падіння у тролейбусі, відчула вже під крапельницею у лікарні. Під час лікування нею витрачались кошти на медикаменти, на обстеження МРТ. Пізніше вона зробила реставрацію зубів, вказавши у судовому засіданні, що в неї були пошкоджені два передні зуби. В результаті отриманої травми вона не могла здійснювати догляд за своєю хворою мамою, яка у грудні 2019 року померла. Свідок [PERSON] , водій КП «Міський тролейбус» у судовому засіданні пояснила, що 07.10.2019 вона керувала тролейбусом №562 та від`їхавши від зупинки «Стадіон» на перехресті тролейбус прижав автомобіль, який потім різко вивернув вправо, від чого вона змушена була різко загальмувати. Потім вона зупинилася, із тролейбусу почали виходити люди. Позивач також намагалась вийти, але в неї крутилась голова і її кондуктор залишила на сидінні в салоні. Жінка скаржилась на біль у потиличній частині голови та у спині між лопаток. Потім швидка забрала позивачку у лікарню. На наступний день студенти-пасажири розповідали, що бачили як жінка впала на спину, вдарилась головою і вони її піднімали. Зазначила, що причиною падіння позивачки стало різке гальмування. Свідок [PERSON] , кондуктор Депо №1 КП «Міський тролейбус» пояснила суду, що через різке гальмування тролейбусу впала позивач та вдарилась спиною чи головою. Вона не бачила самого падіння пасажирки. Проте вказала, що остання після зупинки тролейбусу скаржилась на біль у голові та спині, наявних тілесних ушкоджень у неї не було. Згідно зі ст.40 КУпАП якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Коли шкоду заподіяно неповнолітнім, який досяг шістнадцяти років і має самостійний заробіток, а сума шкоди не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суддя має право покласти на неповнолітнього відшкодування заподіяної шкоди або зобов`язати своєю працею усунути її. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (п. 2). У п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як встановлено у судовому засіданні відповідачем через її неправомірні дії, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, завдана позивачу шкода, яка не відшкодована, що не оспорювалося відповідачем. Позивачем у даному позові заявлено позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі 3476 грн. 10 коп. Судом досліджені довідка №87 від 10.11.2019, в якій зазначено про травматичне ушкодження двох верхніх різців та товарний чек від 10.12.2019 на суму 700 грн., яким підтверджено оплату стоматологічних послуг (а.с.4). Проте суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди на реставрацію зубів, оскільки вважає недоведеним факт їх травмування внаслідок падіння позивачки в тролейбусі з огляду на те, що жодними медичними документами це не підтверджено. Із всіх заявлених витрат на лікування суд вважає доведеним витрати на загальну суму 979 грн. 50 коп., в тому числі: на проведення обстеження МРТ на суму 225 грн., на судово-медичну експертизу на суму 368 грн. 50 коп. та на ліки вітаксон на суму 360 грн. і розчин димедролу на суму 26 грн., що підтверджені фіскальними чеками та випискою із медичної картки стаціонарного хворого №3783/300, де вказані проведені обстеження та призначене лікування. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Положеннями п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вина відповідача [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП встановлена постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2019, відповідно до якої вона порушила вимоги п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого була травмована пасажир тролейбусу [PERSON] .. Як роз`яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вищевказані норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). Судом встановлено, що позивач зазнала фізичних і душевних страждань та інших негативних явищ, у зв`язку з втратою здоров`я, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є обґрунтованими, так як позивачем доведено характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з заподіяним їй ушкодженням здоров`я, характер немайнових втрат внаслідок перенесеної нею травми, лікування, оскільки наявність травми сама по собі свідчить про наявність страждань, що призвело до порушення звичайного ритму життя позивача. Однак виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивача та принципам розумності і справедливості і є достатнім та співмірним із спричиненою моральною шкодою. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. В даному випадку позивачем частково обґрунтовано позовні вимоги доказами, які вона подала до суду разом із позовною заявою. В свою чергу, додані відповідачем та дослідженні судом документи не спростовують як вини останньої у спричиненні позивачу матеріальної і моральної шкоди, так і її наявності в результаті саме її дій. За таких обставин, враховуючи принципи змагальності, в силу яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також в силу яких кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, суд при винесенні вказаного рішення оцінив саме наявні у справі докази та прийняв саме таке рішення. Що стосується вимог сторін про стягнення на їх користь витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору, витрат пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи позивачем були понесені витрати на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги та квитанцією про сплату послуг адвоката від 06.08.2020 на суму 5000 грн. (а.с.22-23, 24, 112). Виходячи із часткового задоволення позову на загальну суму 15979 грн. 50 коп. із відповідача на користь позивача підлягають сплаті витрати на правничу допомогу у розмірі 2386 грн. 70 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому відповідачем також понесені витрати на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 01.10.2020, укладеного із адвокатом Севостьяновою І.Г., актом виконаних робіт від 14.07.2021 та квитанцією №113204 від 14.07.2021 на суму 10000 грн. (а.с.45, 104, 105). Суд, враховуючи складність справи, що є справою незначної складності, а також обсяг виконаних адвокатом робіт та час, витрачений адвокатом, ціну позову і значення справи для сторони, а також часткове задоволення позовних вимог, вважає достатнім розміром для відшкодування з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial