Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-11 00:00:00

[PERSON] 22 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист прав споживача. Зазначав, що 16 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір на виготовлення та встановлення кухонних меблів, згідно якого відповідач зобов'язався виготовити та встановити йому меблі протягом тридцяти робочих днів, тобто до 30 січня 2015 року. Вартість робіт по виготовленню меблів встановлена 16 000 грн. за 2.8 погонних метрів меблів. Посилався на те, що: - він свої зобовязання за договором виконав, 16 грудня 2014 року вніс передплату вартості замовлення в розмірі 70 відсотків, що склало 11 200 грн., а після повідомлення відповідача 22 квітня 2015 року про виготовлення меблів вніс залишок коштів за замовленням; - відповідач порушив строки виконання договору, замовлені меблі замість 30 січня 2015 року були виготовлені та встановлені лише 24 квітня 2015 року після його неодноразових звернень до магазину; - комплектація та якість меблів, які йому виготовили не відповідає замовленню, продавець замість якісної фурнітури та додаткового обладнання встановив неякісні деталі невідомого виробника, замість комплекту якісного функціонального освітлення з двох діодних світильників з незалежним блоком живлення, оголошена продавцем вартість якого складала 120 USD, продавець встановив 1,8 метра діодної стрічки вартістю 60 грн. за 1 погонний метр, підключивши її до блоку живлення декоративного освітлення, що призвело до того, що механізми та рухомі частини меблів працюють неякісно, хитаються, гучно скрипять та затирають між собою; - він та його родина з вини продавця зазнала матеріальної та моральної шкоди. До 30 січня 2015 року, коли продавець мав виконати замовлення, він провів усі підготовчі роботи, повністю звільнив кухонне приміщення, і його родина після цього не мала можливості готувати їжу вдома. В зв'язку с цим вони були вимушені на протязі трьох місяців нести великі фінансові витрати та докладати зусиль для організації харчування поза межами житла. Просив стягнути з відповідача на його користь: - кошти за продаж товару неналежної якості та порушення умов договору відповідно до пункту 1 статті 8, пункту 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 50 відсотків вартості товару, що складає 8 000 грн.; - неустойку за прострочення на 82 дні строку виконання робіт згідно пункту 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з розрахунку 3 відсотки за кожен день прострочення, що складає 39 360 грн.; - матеріальні збитки, які його родина понесла внаслідок необхідності організації харчування поза домом, з розрахунку 50 грн. на кожного члена родини за добу, що складає за 82 дні 12 300 грн.; - на відшкодування моральної шкоди, яка йому завдана несвоєчасним виконанням умов договору, 20 000 грн.; Також просив стягнути на користь держави штраф в розмірі 100 відсотків вартості замовлення, що складає 16 000 грн. (а.с. 1-3). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі (а.с. 49-51). Не погодившись з судовим рішенням, позивач [PERSON] в апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку доказів та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с. 52-55). В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав: При розгляді справи суд першої інстанції встановив, що 16 грудня 2015 року між ФОП [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений договір № 118, згідно якого продавець (ФОП [PERSON]) зобовязався виготовити та встановити меблі кухонного гарнітуру упродовж 30 робочих діб з моменту внесення Покупцем передоплати, а [PERSON] зобовязався прийняти та оплатити меблі загальною вартістю 16 000 грн. (а.с. 4). Згідно копії чеку від 16 грудня 2014 року споживач [PERSON] вніс передплату за договором у сумі 11 200 грн. 16 грудня 2014 року (а.с. 5) та 22 квітня 2015 року вніс залишок коштів (а.с. 5). Згідно гарантійного талону (акт виконаних робіт) від 23 квітня 2015 року кухонний гарнітур був встановлений позивачу 23 квітня 2015 року. В акті позивач зазначив про порушення строків виготовлення меблів та невідповідність комплектації умовам договору (а.с. 5). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] про пропорційне зменшення (на 50 відсотків) вартості замовлення, суд першої інстанції виходив з того, що вони не грунтуються на законі, позивачем не доведено наявність істотних недоліків кухонного гарнітуру. Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (в редакції Закону від 01 грудня 2005р. № 3161-IV). Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Зазначивши в гарантійному талоні від 23 квітня 2015 року про невідповідність комплектації кухонного гарнітуру умовам договору, позивач конкретно не зазначив в чому саме виявилася ця невідповідність. Відповідно до частини 1 ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Відповідно до п. 4.1. договору № 118 від 16 грудня 2015 року продавець оформлює Замовлення і видає Покупцю наступні документи: 4.1.1. договір з підписом та печаткою Продавця і підписом Покупця; 4.1.2. графічне зображення Замовлення з описом матеріалів, фурнітури, визначеними розмірами і підписом Покупця, який засвідчує згоду з усім вищепереліченим (а.с. 4). Відповідачем суду першої інстанції надано графічне зображення Замовлення (а.с. 38-39), але опис матеріалів та фурнітури, підпис позивача в ньому відсутні. Позивач зазначає, що графічне зображення Замовлення з описом матеріалів, фурнітури, визначеними розмірами і його підписом, у нього відсутній, що таке графічне зображення (специфікація) менеджером магазину 16 грудня 2014 року складалося, але йому видане не було з посиланням на необхідність зясувати наявність комплектуючих на складі. Докази про те, що виготовлені меблі, за відсутності передбаченого договором графічного зображення, не відповідають вимогам, що звичайно ставляться до виготовлення таких меблів, в матеріалах справи відсутні. За таких обставин та враховуючи, що позивач 23 квітня 2015 року прийняв кухонний гарнітур та користується ним вже на протязі більш, ніж чотири місяці, доводи апеляційної скарги позивача про невідповідність виготовленого кухонного гарнітуру специфікації є недоведеними і підстави для зменшення ціни виконаної роботи відсутні. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення виконання робіт, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повідомляла позивача про затримку виконання договору, що прострочення мало місце не з вини відповідача, а у звязку із обставинами, що виникли при проходженні комплектуючими митного контролю та з причин новорічних свят на підприємстві, що виготовляє комплектуючі. З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо, до нього суд дійшов з порушенням норм матеріального права. Відповідно до частини 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Суд першої інстанції зазначеного не врахував. Не врахував, що заперечуючи проти позову відповідач навіть не посилалася на наявність вини споживача або дію непереборної сили, як причини внаслідок яких сталося прострочення виконання замовлення. Матеріалами справи такі обставини не доведені, а тому незалежно від інших причин, з яких сталося прострочення виконання, незалежно від наявності вини, виконавець, тобто відповідач, несе відповідальності за прострочення виконання. Згідно пункту 4.2. договору № 118 від 16 грудня 2014 року, укладеного між сторонами по справі, продавець (ФОП [PERSON]) зобовязується виготовити, відвантажити та встановити Замовлення упродовж 30 робочих діб з моменту внесення Покупцем [PERSON] передоплати. Якщо через незалежні від Продавця обставини Продавець не вкладається у встановлений строк, він має право перенести виконання Замовлення на строк до 30 робочих діб з обовязковим повідомленням Покупця (усно або письмово) не пізніше, ніж за три доби до встановленої дати поставки (а.с. 4). Висновку щодо доведеності тієї обставини, що відповідач не вклався у встановлений строк через незалежні від нього обставини, суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення норм процесуального права, про що обгрунтовано зазначає в апеляційній скарзі позивач. З матеріалів справи встановлено та визнається відповідачем, що в порушення п. 4.1. договору продавець не оформив та не видав покупцю графічне зображення Замовлення з описом матеріалів, фурнітури, визначеними розмірами і підписом Покупця. Не надано відповідачем суду і переліка матеріалів та фурнітури, що були використані при виготовленні Замовлення позивача За таких обставин надані відповідачем суду першої інстанції договір купівлі-продажу № Д-020037 від 20 грудня 2014 року, укладений між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], специфікація № 1, що є додатком до цього договору, рахунок на оплату № СД-008708 від 20 грудня 2014 року на суму 9 853,26 грн. та витратна накладна № ЧП-030023 від 17 квітня 2015 року щодо поставки ФОП [PERSON] ФОП [PERSON] ЛДСП білого Swisspan 2750*1830, столешні Luxeform L 9905, 38, 3050*600; ручки Z004/С-96 хром, карго Rejs 150 хром, сушки L 800 Rejs хром, алюмінієвого профілю 21738 (а.с. 31-35) не доводять, що саме ці матеріали та фурнітура були використані відповідачем при виготовленні Замовлення позивача. Крім того, згідно договору купівлі-продажу № Д-020037 від 20 грудня 2014 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], Продавець несе відповідальність за несвоєчасну поставку товару сплачує штрафну неустойку 0,05% за кожен день прострочення від суми непоставленого товару, але не більше 5% за весь час прострочення (а.с. 31). Надані відповідачем до суду два повідомлення ФОП [PERSON] на імя ФОП [PERSON] (перше від 19 січня 2015 року про затримку відвантаження товару фабрикою-виробником ЛДСП у Польщі у звязку із новорічними святами (а.с. 27), друге від 05 березня 2015 року про затримку вантажу за договором купівлі-продажу № Д-020037 від 20 грудня 2014 року на митниці (а.с. 28)) будь-якими доказами не підтверджені, про що обгрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Господарські відносини, що склалися між відповідачем та ФОП [PERSON] щодо поставки фурнітури, комплектуючих, не впливають на правовідносини, що виникли між сторонами по цій справі, а саме між позивачем та відповідачем. Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Сторони визнають, що згідно пункту 4.2 договору № 118 відповідач мав виготовити та встановити замовлені позивачем меблі в строк до 30 січня 2015 року. Гарантійним талоном (акт виконаних робіт) від 23 квітня 2015 року підтверджується, що свої зобовязання відповідач виконав лише 23 квітня 2015 року, тобто з простроченням на 82 дні, про що обгрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі. Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Тобто, неустойка за 82 дні прострочення виконання договору складає 39 360 грн. (16 000 Х 3% х 82 дні). Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 2 статті 551 ЦПК України встановлено, що сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно пункту 6.4 договору № 118 від 16 грудня 2014 року максимальна відповідальність Продавця за будь-якої обставини перед Покупцем та максимальна компенсація за будь-якої обставини обмежується сумою, що була оплачена Покупцем за замовлення товару (а.с. 4). Враховуючи зазначену умову договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання договору за період з 31 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 16 000 грн. Тобто, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення виконання робіт підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення виконання робіт за договором купівлі-продажу № 118 від 16 грудня 2014 року за період з 31 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 16 000 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 12 300 грн., суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту, що його сімя дійсно в період з 31 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року на протязі 82 днів у звязку із простроченням виготовлення та встановлення меблів кухонного гарнітуру не мала можливості харчуватися дома, змушена була організовувати харчування поза домом та фактично зазнала таких збитків. Доводи апеляційної скарги позивача, що такий висновок суду є лише припущенням того, що він та його родина або взагалі на протязі трьох місяців не харчувалися, або харчувалися безкоштовно, не спростовує висновків суду. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не надано жодного доказу про витрати на харчування, яких він зазнав у звязку із простроченням виготовлення та встановлення меблів. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що такі не грунтуються на законі та є недоведеними. Позивач не зазначив в чому полягає спричинена йому моральна шкода, суду лише було заявлено, що його родина докладала певних зусиль для організації харчування, однак це не є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п. 5 частини 1 у редакції Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI). 17 вересня 2011 р. набув чинності Закон від 19 травня 2011 р. № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції", яким установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Отже, відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати, виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних із розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; час, коли продукцію було введено в обіг. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та завданою шкодою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначав, що така йому завдана внаслідок прострочення відповідачем виготовлення меблів кухонного гарнітуру. Посилався, що до 30 січня 2015 року він провів всі підготовчі роботи, повністю звільнив для відповідача кухонне приміщення, внаслідок чого його родина не мала можливості готувати їжу вдома та докладала зусиль для організації харчування поза межами дому (а.с. 1-3). Проте прострочення виконання робіт за договором відповідно до п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Матеріалами справи не доведено, що відповідачем завдано шкоди майну позивача або завдано каліцтво, інше ушкодження здоров'я, тобто підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні. Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він мусив докладати зусиль для організації харчування своєї родини, а саме, неповнолітньої дитини та дружини, яка є інвалідом першої групи по зору і хворіє на важку форму цукрового діабету, що він був змушений перейти за своїм місцем роботи на скорочений робочий день, щоб возити родину на таксі до міст загального харчування, не спростовують висновків суду. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу на користь держави у розмірі 100% вартості товару. Відповідно до п. 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно частини 2 цієї статті Закону суми штрафів зараховуються до державного бюджету. Порядок їх стягнення визначається Кабінетом Міністрів України. Закон не наділив позивача правом звернення до суду з вимогами на користь держави, а тому зазначені вимоги позивача не грунтуються на законі. Доводи апеляційної скарги позивача про незаконність рішення суду в цій частині є необгрунтованими. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення виконання робіт підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення виконання робіт за договором купівлі-продажу № 118 від 16 грудня 2014 року за період з 31 січня 2015 року по 22 квітня 2015 року в розмірі 16 000 грн. В решті рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом про захист прав споживача позивач судовий збір не сплачував, від його сплати він був звільнений на підставі ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 1, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на 1 січня 2015 року складала 1 218 гривень. Таким чином, з апеляційної скарги відповідач має сплатити судовий збір на користь держави у розмірі 487,20 грн. (16 000 грн. х 1% = 160,00 грн., але не менше 487,20 грн. (1 218 х 0,4).

Outcome: partial