Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

у червні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати право власності на незавершене будівництво - однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,81 кв.м, вартістю 278 283 грн. 60 коп. В обґрунтування позову посилалась на те, що 18 квітня 2013 року між ТОВ «ВІА-АВТО» та [PERSON] укладено договір № МЗК/01/43/18.04-13/39 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого позивач набула майнові права на об`єкт нерухомості, що розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,81 кв.м. 19 квітня 2013 року позивачем повністю здійснено оплату вартості майнових прав у розмірі 278 283,60 грн., про що відповідачем видано довідку про оплату вартості майнових прав за договором № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18.04.2013 року. 10 травня 2017 року між сторонами підписано додаткову угоду до договору № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18.04.2013 року, згідно умов якої сторони погодили продовжити плановий термін закінчення будівництва - І квартал 2019 року, а також продовжити плановий термін введення в експлуатацію - ІІ квартал 2019 року. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, будівництво об`єкту нерухомості не закінчив та не ввів в експлуатацію. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі. З`ясовано відсутність відзиву на позов. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову повністю з підстав, викладених позивачем у позовній заяві, не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступного Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року між ТОВ «ВІА-АВТО» та [PERSON] укладено договір № МЗК/01/43/18.04-13/39 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого позивач набула майнові права на об`єкт нерухомості, що розташований за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,81 кв.м., за ціною 278 283 грн. 60 коп. 10 травня 2017 року між ТОВ «ВІА-АВТО» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу майнових прав № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18 квітня 2013 року, згідно умов якої сторони погодили продовжити плановий термін будівництва - І квартал 2019 року, продовжити плановий термін введення об`єкту в експлуатацію - ІІ квартал 2019 року. 19 квітня 2013 року позивачем повністю здійснено оплату вартості майнових прав у розмірі 278 283,60 грн., про що відповідачем видано довідку № 62 від 19 квітня 2013 року про оплату вартості майнових прав за договором № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18.04.2013 року. Також вказана вище обставина стверджується копією платіжного доручення від 19 квітня 2013 року. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказаною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18 квітня 2013 року виконала у повному обсязі. Натомість відповідач взятих на себе зобов`язань за вказаним договором не виконав. За змістом частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено добровільність визнання представником відповідача ТОВ «ВІА-АВТО» вказаних вище обставин, заявлених [PERSON] в обґрунтування позовних вимог. Також, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності таких обставин. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] повністю виконала зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав № МЗК/01/43/18.04-13/39 від 18 квітня 2013 року, сплативши ТОВ «ВІА-АВТО» відповідні кошти за цим договором, проте позивачу спірна квартира у власність не передана. Відтак, враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved