Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] 14.06.2016 року звернувся до суду із позовом про захист прав споживачів, який згодом уточнив. Свої вимоги мотивував тим, що у лютому 2016 року прийняв рішення придбати автомобіль для своїх особистих споживчих потреб. 22 квітня 2016 року він уклав договір про надання фінансової послуги по адмініструванню активів для придбання товару (автомобіля) в групах № 719021. Предметом даного договору була фінансова послуга, котра надається відповідачем та передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання і розподілу автомобілів між учасниками групи. У відповідності до п.п. 8.1, 8.2.1. укладеного між сторонами договору відповідач зобовязався передати позивачу у користування вказаний автомобіль не пізніш 30 (календарних) днів при виконанні наступних умов: - сплатити внески, запропоновані до сплати; - винагороду відповідачу, повязану з передачею автомобілю; - різницю поточної ціни марки та (або) моделі автомобілю у випадку, якщо учасник вибрав дорожчу, ніж визначена у договорі марку та (або) модель автомобілю. В цей же день, 22.04.2016 року йому був виставлений рахунок на сплату: - винагороди за договором поруки (за авто) у розмірі 6932,57 грн., яку він сплатив у повному обсязі, що підтверджується квитацією № П740/4173413/1 від 22.04.2016 року. Крім того, 11.05.2016 року він сплатив відповідачу 2815,78 грн. в якості щомісячного внеску, що підтверджується квитанцією № 1/498 від 11.05.2016 року. Однак, після виконання з боку позивача своїх зобовязань, відповідач до виконання своїх не став. На неодноразові звернення до відповідача позивач не отримав жодної відповіді на те, коли ж він отримає автомобіль, однак при цьому відповідач вимагає від нього сплати ще 15 ти календарних внесків. Обґрунтовує свій позов тим, що укладений договір укладений з включенням до нього несправедливих умов (відсутність будь яких умов про відповідальність ТОВ «Авто Просто» за невиконання чи неналежне виконання договору, встановлення позадоговірних обтяжень щодо повернення сплачених коштів у разі відмови споживача від договору), із застосуванням нечесної підприємницької практики у формі створення та експлуатації пірамідальної схеми, без нотаріального посвідчення, як того вимагає закон, без належного дозволу юридичній особі відповідачу на укладення подібних договорів, з посиланням на норми матеріального та процесуального права, просив суд задовольнити його вимоги. Представник позивача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності та підтримання позову. Не заперечив проти заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був неодноразово належним чином повідомлений, причини його неявки суду невідомі. (а. с. 18, 30, 35, 38, 68) У своїх письмових запереченнях (а.с. 19 26) послався на те, що відповідно до норм ЦК України договір між сторонами є укладеним, підписаний та зрозумілий як позивачу так і відповідачу, а крім того у діях ТОВ «Авто Просто» не вбачається нечесної підприємницької практики, як це вже встановлював Верховний Суд України у іншій цивільній справі. Просив у позові відмовити. З огляду на обставини справи, суд, з урахуванням систематичних неявок представника відповідача у судове засідання, вважає за можливе розглянути справу у порядку ст. 224 ЦПК України. Розглянувши заяви сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У пп. 1, 2 Резолюції № 39/248 Генеральної Ассамблеї Організації Обєднаних Націй "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року зазначено, що беручи до уваги інтереси і потреби споживачів в усіх країнах, особливо в тих, що розвиваються; визнаючи, що споживачі найчастіше знаходяться у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності; і враховуючи, що споживачі повинні мати право на доступ до безпечних товарів, а також важливість сприянню справедливому, рівноправному та стійкому економічному та соціальному розвитку, ці керівні принципи захисту прав споживачів мають на меті: a) сприяти країнам в установленні або подальшому забезпеченні належного захисту свого населення як споживачів; b) сприяти створенню структур виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити споживачів; c) заохочувати високий рівень етичних норм поведіник тих, хто повязаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для споживачів; d) сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, котра негативно відображається на споживачах; e) сприяти створенню незалежних груп споживачів; f) розширяти міжнародне співробітництво у області захисту інтересів споживачів; g) сприяти створення ринкових умов, що надають споживачам великий вибір при більш низьких цінах. Уряди повинні розробляти, зміцнювати та продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів з урахуванням викладених нижче керівних принципів. При цьому кожен уряд повинен визначити свої першочергові задачі в галузі захисту інтересів споживачів у відповідності до економічних і соціальних умов країни і потребами свого населення, а також з урахуванням недоліків і переваг заходів, що плануються. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачено, що надання товарів або послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не повинно здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. У Преамбулі, п.п. 9,13,14 Директиви № 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торгової практики вказується, що фінансові послуги в силу їх складності та властиві їм серйозні ризики вимагають встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобовязання торговця. Види торгової практики, що вводять у оману, утримують споживача від розсудливого і, таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості споживачів загальна заборона несправедливих видів торгової практики у однаковій мірі повинна застосовуватися до тих з них, котрі виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та споживачем, так і під час виконання укладеного контракту. На підставі ч.ч. 1,2, п. 15 ч. 3, п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з абз. 1 ч. 1, п. 2 абз. 2 ч. 1,абз. 2 ч. 2, п. 4 ч. 4, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно абз. 2, п. 2 абз. 2 ч. 1, абз. 2 ч. 2 ч. 2, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 2) будь яку діяльність (дію чи бездію), що вводять споживача у оману чи є агресивною. Забороняється як такі, що вводять у оману ... створення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач оплачує за можливість отримання компенсації, яка надається йому за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 22 квітня 2016 року [PERSON] уклав договір про надання фінансової послуги по адмініструванню активів для придбання товару (автомобіля) в групах № 719021 (а. с. 5 10, 48 52). Предметом даного договору була фінансова послуга, котра надається відповідачем та передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання і розподілу автомобілів між учасниками групи. У відповідності до пп. 8.1, 8.2.1. укладеного між сторонами договору відповідач зобовязався передати позивачу у користування вказаний автомобіль не пізніш 30 (календарних) днів при виконанні наступних умов: - сплатити внески, запропоновані до сплати; - винагороду відповідачу, повязану з передачею автомобілю; - різницю поточної ціни марки та (або) моделі автомобілю у випадку, якщо учасник вибрав дорожчу, ніж визначена у договорі марку та (або) модель автомобілю. В цей же день, 22.04.2016 року йому був виставлений рахунок на сплату: - винагороди за договором поруки (за авто) у розмірі 6932,57 грн., яку позивач сплатив у повному обсязі, що підтверджується квитацією № П740/4173413/1 від 22.04.2016 року (а. с. 11). Крім того, 11.05.2016 року він сплатив відповідачу 2815,78 грн. в якості щомісячного внеску, що підтверджується квитанцією № 1/498 від 11.05.2016 року (а.с.12,54). Однак, після виконання з боку позивача своїх зобовязань, відповідач до виконання своїх не став. На неодноразові звернення не отримав відповіді на те, коли він отримає автомобіль, однак при цьому відповідач вимагає від нього сплати ще 15 ти календарних внесків (а.с. 59,59). Суд погоджується із доводами позивача про включення до договору несправедливих умов, що потягнуло за собою істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Зокрема, у статті 13 спірного договору відсутні будь які положення про відповідальність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань. В той же час, відповідальність [PERSON] передбачена п. п. 13.3 13.14 договору. Також заслуговують на увагу доводи [PERSON] про створення та експлуатацію в межах ТОВ «АВТО ПРОСТО» пірамідальної схеми. Як зазначено у предметі договору, відповідач залучає гроші одних учасників групи для того, щоб задовольнити потреби у придбанні товарів інших учасників. Будь яких доказів наявності іншого джерела доходу, який би отримував відповідач за рахунок продажу або споживання продукції, судом не добуто. Як вбачається з даних ЄДРПОУ (а. с. 60 64) відповідачу дозволена економічна діяльність за КВЕД 64.99 «Надання інших фінансових послуг», в межах якої ТОВ «АВТО ПРОСТО» не займається ні виробництвом, ні споживанням ні товарів, ні послуг. Водночас, суд не може погодитися з доводами [PERSON] про неналежну форму укладеного договору та відсутність у відповідача ліцензії на такий договір, оскільки немає доказів того, що даний договір є саме договором фінансового лізингу. Однак, дана обставина не виключає обставин недійсності укладеного між сторонами договору, оскільки включення несправедливих умов у вигляді повного звільнення відповідача від відповідальності за ним та створення і експлуатація пірамідальної схеми є достатніми підставами для визнання його недійсним. На думку суду укладений між сторонами договір не відповідає вимогам ні національного законодавства, ні міжнародного права у частині сбалансованості прав та обовязків сторін за договором споживання, а тому позов [PERSON] в частині визнання договору недійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У звязку з тим, що договір підлягає визнанню недійсним, до нього слід застосувати наслідки недійсності правочину. Так як спеціальних наслідків недійсності споживацького договору Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено, підлягають застосуванню загальні норми ЦК України про наслідки недійсності правочину. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що за договором [PERSON] не отримав нічого. В той же час, ТОВ «АВТО ПРОСТО» за договором отримало від [PERSON] грошову суму в розмірі 9748 грн. 30 коп. (а.с. 11, 12) Дані кошти підлягають поверненню шляхом стягнення на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у справі у відповідності до кількості задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial