Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

у червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договір № 11590813922, укладений 14 квітня 2021 року між нею та ТОВ «Смартівей Юкрейн», посилаючись на те, що умови цього договору є несправедливими та суперечать Закону, оскільки договір був укладений в порушення норм ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», позаяк працівники відповідача при видачі кредитних коштів не ознайомили її з умовами кредитування та ризиками, кредитор не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, не повідомив її про умови та строки обробки її персональних даних, умови договору містять подвійну відповідальність за одне і те саме порушення. Крім того, за умовами договору при порушенні позичальником своїх зобов`язань, в тому числі у разі прострочення строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним позичальник сплачує на вимогу кредитодавця пеню в розмірі 3,0 % від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що, на її думку, є несправедливим і незаконним. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати до позивача заходи, передбачені ЦПК України за зловживання процесуальними правами (а.с.27-30), в обґрунтування посилається на те, що аргументація позивача, викладена в позові, не співпадає з обраним способом захисту, а текст позовної заяви є шаблонним та знеособленим, обставини не відповідають фактичним обставинам, що склалися між сторонами. Заборгованість [PERSON] за оспорюваним договором, який укладений в порядку статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», станом на день подачі відзиву складає 4055,34 грн, в т.ч. сума наданого кредиту 2250,00 грн, 87,90 грн проценти за ставкою 0,13%, 1717,44 грн проценти за ставкою 1,149%, а тому у своїх правовідносинах з позивачем відповідач повністю дотримувався пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає про відсутність в Договорі умов щодо штрафних санкцій та надання позивачу інформації про кредит за формою, визначеною у додатку №1 закону України «Про споживче кредитування». У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно (а.с.25,26), позивач направила заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с.18), а тому суд уважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними доказами у справі. Відповідно до п.1.1 договору № 1590813922, укладеного 14 квітня 2021 року між ТОВ «Смартівей Юкрейн» та [PERSON] , Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику кредит у формі відновлювальної лінії окремими частинами або повністю в межах максимального строку дії договору кредитної лінії, який становить 180 календарних днів на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник зобов`язується повернути у визначені Договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, передбачені у пункті 3.1 Договору (а.с.7-10, 46-49). За п.3.1 протягом строку кредитування розмір процентів складає 1,59 % та у пільговий період 0,13 % від суми кредиту за кожень день користування кредитом, починаючи з дня перерахування кредиту Позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається кредит. Згідно з графіком платежів (додаток №7 до Договору) строк кредитування становить 85 днів, з яких пільговий період 30 днів, встановлений кредитний ліміт 2250,00 грн. Як убачається з п.2.1. Договору, кредит надається Позичальнику виключно за допомогою мобільного додатку Кредитодавця, доступного в Інтернет-магазинах мобільних додатків за умови ідентифікації та верифікації Товариством Позичальника та акцептування Позичальником відповідної оферти щодо укладення договору в мобільному додатку з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,\~\~у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78\~ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину, що позивачем не заперечується. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);\~від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження\~\~№ 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними. Законом чітко визначено наслідки надання недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями. Отже, ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) - вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Закон України\~«Про захист\~прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, позивач заповнила заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняла пропозицію оферти та приєдналась до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписала електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично прийнявши умови договору. Отже, позивачці було надано відповідачем повну інформацію щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору, а тому її доводи про нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту та паспортом позики, згідно з яким [PERSON] було надано інформацію відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки позивач при підписанні оспорюваного договору була ознайомлена та погодилася з усіма істотними його умовами, що підтвердила електронним підписом, то у суду відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору. Суд також доходить висновку про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір не містить умов щодо штрафних санкцій, натомість відсоткова ставка за користування кредитними коштами була їй відома у момент укладення договору. У зв`язку з вищевикладеним суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Саме так застосовано норми матеріального права в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19, провадження № 61-16243 св 20. Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed