Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з первісним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, який мотивують тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 21.02.1995 року [NUMBER], свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, позивачі являються співвласниками житлової квартири [ADDRESS], а саме : [PERSON] належить- 2/4, [PERSON] -1/4, [PERSON] -1/4 частини зазначеної квартири. За життя батька позивачів - [PERSON], який являвся основним квартиронаймачем, титульним власником квартири, і який помер [INFO] року, у вищезазначену квартиру вселилися і прописалися відповідачі, а позивачі в свою чергу переїхали до іншого місця проживання. Відповідачі по сьогоднішній день є зареєстрованими та фактично проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Неодноразові звернення до відповідачів з вимогою звільнити дану квартиру залишилися безрезультатними та без реагування, мотивуючи тим, що вказана квартира була ними придбана, однак позивачі як співвласники квартири жодних договорів на її відчуження не укладалося, а тому позивачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. В ході розгляду справи позивачі за первісним позовом просили суд також залучити до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] , оскільки такі також проживають у спірній квартирі. Згідно ухвали суду від 08.04.2015 року зазначене клопотання позивачів за первісним позовом було задоволено. [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє представник за довіреністю [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивують тим, що в квартиру за адресою: [ADDRESS] позивачі за зустрічним позовом заселилися по добрій волі відповідачів за зустрічним позовом, оскільки домовились із ними про купівлю-продаж спірної квартири. 16.11.2002 року відповідачі підписали та видали позивачам доручення на управління спірною квартирою з правом підпису договору купівлі-продажу вказаної квартири та правом отримання коштів від такого продажу. 26.11.2002 року відповідачі надали позивачам нотаріальну посвідчену заяву, в якій надали згоду на реєстрацію та постійне місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Із копій паспортів відповідачів вбачається, що вони всі разом, 26.11.2002 року знялися з реєстрації у спірній квартирі та прописалися за адресою: [ADDRESS], в будинку, який придбали за кошти, отримані за продаж вказаної квартири. Договір купівлі-продажу квартири в нотаріальній формі не укладався, з тієї причини, що четвертий співвласник [PERSON] перебував за кордоном, у зв»язку з чим було досягнуто домовленості підписати такий договір по його приїзді до травня 2003 року, що підтверджується п.2 договору завдатку. Однак, по приїзді четвертого співвласника відповідачі через різні надумані причини перекладали оформлення основного договору, а [INFO] року помер [PERSON]. Без оформлення спадщини за померлим неможливо було належним чином підписати договір купівлі-продажу квартири Спадщину відповідачі оформили тільки 02.12.2013 року, після того як [PERSON] оформила оцінку спадкового майна, що підтверджується показами експерта та оригіналом висновку про вартість об»єкта оцінки на руках у позивачів. Однак, відповідачі продовжували зволікати з підписанням основного договору, а у 2014 році повідомили позивачам, що потрібно заплатити додатково 20 000 дол. США, інакше виселять їх на вулицю. А після того як позивачі відмовилися платити такі кошти, з тих мотивів, що розрахунок за спірну квартиру відбувся ще у 2002 році, відповідачі подали позов про виселення. Позивачі вважають, що починаючи з листопада 2002 року, з моменту заселення та реєстрації вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою № 22 в будинку № [ADDRESS] в м Ужгороді. Добросовісність володіння підтверджується тим, що позивачі передали відповідачам кошти за вказану квартиру в повному обсязі, що доводить відсутність будь-яких претензій, зокрема, щодо ціни квартири зі сторони відповідачів на протязі 12 років. Позивачі зі свого боку були впевнені, що на це майно не претендують інші особи вони отримали це майно з підстав достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відкритість та безперервність володіння підтверджується фактом реєстрації позивачів у спірній квартирі з листопада 2002 року по теперішній час, довідкою, виданою КП «ЖРЕР № 4» від 05.02.2015 року за № 659 про прописаних у квартирі [ADDRESS], квитанціями та договорами з комунальними службами, показами свідків. А тому на підставі вищенаведеного просять суд визнати за ними право власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю. Крім того, вважають, що своїми діями відповідачі завдали їм моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивачі зазнають душевних страждань у зв»язку з протиправною поведінкою відповідачів. Фактично відповідачі оманливим, віроломним шляхом намагаються заволодіти квартирою, за яку 12 років тому отримали повний розрахунок. Такі дії відповідачів негативно впливали на душевний стан та життєві зв»язки позивачів, порушували їх щоденний побут, погрози виселенням та подача ними позову завдала значних моральних переживань та душевних страждань, оскільки в спірній квартирі на даний момент проживають діти та онуки зустрічних позивачів, які не мають іншого житла та змушені були б у зимовий час виселятися із своєї квартири. Завдану шкоду оцінюють у 24 400 грн. та просять суд стягнути таку з відповідачів за зустрічним позовом, а також просять стягнути з відповідачів за зустрічним позовом усі понесені судові витрати які складаються з витрат на оплату судового збору при поданні зустрічного позову та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. . В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом - адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити уточнений первісний позов та усунути [PERSON], [PERSON], [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з належної їм на праві спільної часткової власності житлової квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Проти зустрічного позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову повністю заперечив з мотивів викладених у зустрічному позові. Позовні вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити та визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], у якій вони законно проживають, за набувальною давністю та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом солідарно на користь позивачів за зустрічним позовом моральної шкоди у розмірі 24000 грн. та судових витрат які складаються з витрат на оплату судового збору при поданні зустрічного позову та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з»явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Також у вказаній заяві зазначає, що проти первісного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] знає, підтримує з ними дружні стосунки. В будинку № [ADDRESS] такі проживають давно, десь приблизно з 1989 року. Спочатку вони жили на першому поверсі у 18 квартирі, а потім приблизно у 2000-2001рр. переселились на третій поверх. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] продали квартиру на 1 поверсі і купили на третьому. За яку вартість ними була придбана квартира [PERSON] їй не говорила. Зараз у квартирі проживають [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та родина [PERSON] були у дружніх стосунках , покійний [PERSON] був хресним дитини [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив , що [PERSON] був його зятем як чоловій його доньки підтвердив факт укладення у 2002 році договору між родинами [PERSON] та [PERSON]. Бувший його зять [PERSON] сказав йому , що гроші за квартиру отримав і просив його підписатися у якості свідка у договорі. Також повідомив, що суму яка була передана родиною [PERSON] родині [PERSON] він не пам»ятає, але факт передачі грошей був. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її зятем тому вона знала , що родиною [PERSON] було прийняте рішення про купівлю будинку в с. Горяни, у зв»язку з чим ними було продано квартиру [ADDRESS] в м Ужгороді родині [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що за адресою: [ADDRESS] проживає з 2003 р. З 2005 року вона перебуває у дружніх стосунках з родиною [PERSON]. Зі слів [PERSON] їй відомо, що спочатку [PERSON] жили в квартирі на першому поверсі, потім продали цю квартиру і купили квартиру на третьому поверсі з доплатою, де і зараз проживають. Додала, що їй не відомо, за яку суму [PERSON] купили квартиру. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що за адресою: [ADDRESS] проживає з 1984 року, і з того часу знайома з родиною [PERSON], перебуває з ними в дружніх стосунках. [PERSON] спочатку жила у квартирі № 18 на першому поверсі, а приблизно у 2002-2003рр. переселилася на 3 поверх, в квартиру в якій жила сім»я [PERSON], з якими [PERSON] були кумами, а сім»я [PERSON] купила будинок в с. Горяни. Також показала, що знає достеменно , що договір купівлі-продажу оформлений не був з тієї причини, що один із співвласників, а саме - [PERSON] перебував за кордоном. Підтримала у повному обсязі надану нею суду нотаріально посвідчену заяву. В матеріалах справи також наявна нотаріально посвідчена заява свідка [PERSON] в якій остання пояснює, що в листопаді 2002 року мала розмову з [PERSON] і [PERSON], в ході якої вони повідомили що продали свою квартиру сім»ї [PERSON] та купили будинок [ADDRESS] і зараз роблять там ремонт (а.с. 94). Також в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON], яка разом із [PERSON] була свідком укладання договору . Із дослідженої та оголошеної в судовому засіданні заяви [PERSON] вбачається, що 16.11.2002 року дійсно була свідком повного та остаточного розрахунку за купівлю квартири за адресою: [ADDRESS] Закарпатської області між сім»єю [PERSON] ([PERSON] і [PERSON]), що купували вищевказану квартиру та сім»єю [PERSON] ([PERSON], [PERSON] та [PERSON]), що продавали вищевказану квартиру. Ще один член сім»ї продавців квартири - [PERSON] на той час був за кордоном та не був присутнім при розрахунку за квартиру. Сім»ї [PERSON] і [PERSON] знає, так як [PERSON] та вона є хрещеними батьками дочки сім»ї [PERSON] - [PERSON]. Документ про розрахунок вона підписувала в присутності [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 112). Також у своїй заяві повідомляє, що за станом здоров»я не може з»явитися до суду та просить розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, суд приходить до наступного. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 даної статті ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін , третіх осіб , їхніх представників , допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів , речових доказів і т.д. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло - квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі розпорядження [NUMBER] від 21.02.1995 року та зареєстровано в Ужгородському міжміському бюро техн. інвентаризації 21.03.1995 році за № 6800 (а.с. 9). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ФМ № 015132, виданого МВ реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 23.11.2005 року, встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, спадкоємцем майна, належного померлому [PERSON], а саме, ? частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. є його син - [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Водночас, згідно довідки КП «ЖРЕР № 4» від 05.02.2015р. № 659, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Як вбачається із досліджених в судовому засіданні документів, 03.07.2002 року [PERSON] (в якості власника) надав розписку про те, що ним отримано від [PERSON] (в якості покупця) завдаток за купівлю квартири у сумі 4700 у.о. Вартість квартири вказана - 9000 у.о. В цій же розписці наявний запис про доплату 09.07.2002 року 1000 у.о. (а.с. 47). В подальшому 16.11.2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] видали нотаріально посвідчене доручення ВАВ №957798 яким уповноважили [PERSON] розпоряджатися (продати, подарувати, обміняти) спірною квартирою (а.с. 45). Згідно нотаріально посвідченої заяви ВАВ № 957887 від 26.11.2002 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали згоду на реєстрацію та постійне проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у квартирі, що розташована в [ADDRESS] (а.с. 44). Під час дослідження в судовому засіданні паспортів відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] встановлено, що зазначені особи з 26.12.2002 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Також, в судовому засіданні встановлено, що 16.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON], в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] укладено договір , зі змісту якого вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання договору 8700 дол. США в якості завдатку з метою забезпечення зобов»язання укласти договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. Також згідно вищезазначеного договору [PERSON] зобов»язується виплатити повну вартість 8750 дол. США та укласти договір купівлі-продажу, а [PERSON] зобов»язується провести повний розрахунок за комунальними та іншими платежами до дня укладення договору, підготувати необхідні документи для продажу та продати вищевказану квартиру за ціну 8750 дол. США, укласти договір купівлі-продажу до травня 2003 року (а.с. 48). Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідачами за первісним позовом, позивачами за зустрічним позовом та їхнім представником, в підтвердження того, що з 2002 року, тобто більше 12 років, вони відкрито, добросовісно і безперервно користуються нерухомим майном, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] також надано договори на надання комунальних послуг і квитанції про сплату наданих послуг. Суд не бере до уваги посилання відповідачів за зустрічним позовом та їхнього представника на вимоги ч.3 ст. 344 ЦПК України, а саме щодо наявності договору між [PERSON] та [PERSON] та у зв»язку з цим встановлення п»ятнадцятрічного строку для набуття права власністю за набувальною давнстю, оскільки як вбачається із змісту договору від 16.11.2002р. за цим договором сторони не передавали майно і не набували права на майно, а саме квартиру № 22 по вул Козацькій 49 у м. Ужгород. Даним договором лише засвідчено наміри сторін щодо укладення договору купівлі - продажу квартири та зафіксовано факт передачі частини коштів в якості завдатку . Таким чином, суд вважає, що дослідженими письмовими доказами, поясненнями свідків доведено факт набуття позивачами за зустрічним позовом права власності за набувальною давністю на квартиру що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки вони добросовісно, відкрито та безперервно користуються такою на протязі більше 12 років. За таких обставин, факт набуття позивачами за зустрічним позовом права власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS] виключає підстави для задоволення первісного позову про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити. Водночас, суд приходить до переконання, що позовна вимога позивачів за зустрічним позовом не підлягає до задоволення, у зв»язку з недоведеністю такої. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, суд вважає, що між сторонами по справі виникли спірні цивільні відносини, які повинні бути за їх заявою вирішені в судовому порядку і претензії сторін одне до одного не можуть бути розцінені як протиправна поведінка. За таких обставин, враховуючи встановлені фактичні обставини справи суд приходить до переконання, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, зустрічний позов, з огляду на те, що позивачі за зустрічним позовом добросовісно заволоділи квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], відкрито та безперервно володіють нею з 2002 року - задовольнити частково, визнати за [PERSON], [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди - відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропопорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тіє частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами за зустрічним позовом. було сплачено 1719,50 грн. судового збору, а також 6000,00 грн. на оплату правової допомоги адвоката, а тому суд вважає, що з відповідачів за зустрічним позовом слід стягнути на користь позивачів за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1475,50 грн. судового збору, а також 6000,00 грн. на оплату правовової допомоги адвоката.

Outcome: partial