Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

1. Первісний позов. 1.1. Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії 15.03.2019 року [PERSON] (далі в контексті первісного позову - позивачка) звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі в контексті первісного позову - відповідач), в якому з урахуванням наступних уточнень просить: 1) Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, стягнутих за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки до досягнення дитиною повноліття, тобто до 15.11.2031 року , з 1000,00 грн. у твердій грошовій сумі на аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. 2) Стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на придбання ліків для дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. 3) Стягнути з відповідача на користь позивачки фактично понесені додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3072,49 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини. 4) Стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати для розвитку здібностей дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 5) Стягнути з відповідача на користь позивачки фактично понесені додаткові витрати для розвитку здібностей дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2593,03 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат для розвитку здібностей. 6) Стягнути з відповідача на користь позивачки індексацію аліментів у розмірі 905,60 грн. (а.с. 1-9; 101-109). В обґрунтування позову зазначено, що з 05.09.2009 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.07.2016 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] . На сьогоднішній день сума аліментів є недостатньою для утримання дитини, крім того, відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає. Так, дочка відвідує комунальний заклад «Харківський палац дитячої та юнацької творчості Харківської міської ради Харківської області», де навчалася, відвідує театр естрадного танцю «Карнавал», циркову студію «Чародії», що є розвитком її здібностей. Відвідування гуртків потребує додаткових витрат на придбання костюмів, знаряддя тощо. Крім цього, дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 Харківської міської ради», де приймає участь у проведенні свят, концертів, дитячих костюмованих свят, що потребує придбання костюмів, реквізиту тощо. Для розвитку дитини позивачка придбає книжки, матеріали, що потребує додаткових фінансових затрат. Орієнтовна сума витрат на розвиток дитини складає 1000,00 грн. щомісячно. Тому позивачка вважає за доцільне розподілити витрати, направлені на розвиток здібностей спільної дитини, у рівних частках. Крім того, за період з 04.07.2016 року по теперішній час позивачкою вже витрачено на розвиток дитини 7385,00 грн., не включаючи додаткових витрат, що фактично підтверджено довідками комунальних закладів, частина яких відповідно до ст. 185 СК України підлягають стягненню з відповідача. Відповідач добровільно з 04.07.2016 року на розвиток дитини перерахував кошти в загальній сумі 1099,47 грн. Позивачка вважає, виходячи з принципу розумності та справедливості, за необхідне стягнути з відповідача половину підтверджених витрат на розвиток дитини в розмірі 2593,03 грн., за вирахуванням раніше перерахованих коштів. Крім цього, спільна дитина хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного лікування, масажів, додаткового догляду, консультації у вузьких фахівців та витрат на проведення такого лікування. Так, фаховими лікарями постановлені діагнози: синдром гіперзбудлевісті, руховий тиск, ДСТ, ММД, неврологія та алергічний дерматит. Середньомісячні витрати на лікування складають приблизно 2000,00 грн. В зв`язку з цим позивачка вважає за доцільне розподілити витрати на лікування спільної дитини в рівних частках. Крім цього, за період з 04.07.2016 року по теперішній час позивачкою вже витрачено на лікування понад 60000,00 грн., але фактично на цей час чеками та виписками підтверджуються витрати на лікування на загальну суму 30013,96 грн., частина яких відповідно до ст. 185 СК України підлягає стягненню з відповідача. Сам відповідач добровільно з 04.07.2016 року на лікування перерахував загальну суму 11934,49 грн. Позивачка вважає, виходячи з принципу розумності та справедливості, за необхідне стягнути з відповідача половину підтверджених витрат на лікування спільної дитини у розмірі 15006,98 грн., що за вирахуванням раніше перерахованих коштів у розмірі 11934,49 грн. складає 3072,49 грн. Як відомо позивачці, відповідач працює у магазині «Електродом» на посаді супервайзера і має дохід у розмірі 15000,00 грн., інших утриманців у нього немає. Відповідач працездатний, фізично здоровий, має високооплачувану роботу, може надавати матеріальну додаткову допомогу. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, якої потребує дитина, але приховує свої дійсні доходи, ухиляється від офіційного працевлаштування, ухиляється від забезпечення належного рівня життя дитини. Позивачка вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою, так як встановлений судом розмір аліментів є вочевидь недостатнім навіть для забезпечення мінімального рівня життя і суперечить встановленому законом мінімальному рівню забезпечення дитини, необхідному та достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку. Крім цього, на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2016 роком, змінився вік дитини, відповідно збільшились потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, лікування, харчування. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 18.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, стягнувши з нього на користь [PERSON] фактично понесені додаткові витрати для розвитку здібностей дитини [PERSON] в розмірі 2593,03 грн. та індексацію аліментів у розмірі 905,60 грн. В іншій частині первісного позову відповідач просив відмовити (а.с. 89-96). В обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначено, що необхідність зміни розміру аліментів [PERSON] обґрунтовує тим, що він нібито працює в магазині «Електродом» на посаді супервайзера і має дохід у розмірі 15000,00 грн., інших утриманців у нього немає, він є працездатним, фізично здоровим, має високооплачувану роботу та може надавати матеріальну додаткову допомогу. Інформація, надана [PERSON] , відносно того, що він працює в магазині «Електродом» на посаді супервайзера та має дохід у розмірі 15000,00 грн., не відповідає дійсності, оскільки в даному магазині він не працює та ніколи не працював, жодного доказу на підтвердження цих обставин позивачкою не надано. Доходу у розмірі 15000,00 грн. він також не має. Посилання [PERSON] на ту обставину, що спільна дитина хворіє на хронічні захворювання та потребує постійного лікування, масажів, додаткового догляду, а також те, що фаховими лікарями поставлений діагноз: синдром гіперзбудливості, руховий тиск, ДСТ, ММД - неврологія та алергічний дерматит, частково прослідковується із наданої позивачкою за первісним позовом медичної документації, проте із наданих нею документів вбачається, що за весь час хвороби їх дочки задля її лікування матір`ю було лише двічі проведено лабораторну діагностику, а саме 04.05.2018 року на загальну суму 1980,00 грн. та 23.08.2018 року на загальну суму 390,00 грн. Виписка із карткового рахунку [PERSON] , відповідно до якої вона розраховувалася банківською картою в аптеці, не може бути належним доказом того, що дійсно в цій аптеці купувалися необхідні дитині ліки, а не щось інше. Крім того, в жодному медичному документі, наданому позивачкою, не вказано, що дитина потребує систематичного (постійного) лікування, як і не вказано в жодному медичному документі про те, що дитина потребуватиме якогось лікування в майбутньому та в якому саме обсязі. На першу вимогу матері ним перераховувалися кошти на її банківську карту із призначенням платежу «на ліки» або «на лікування» в тому розмірі, в якому просила позивачка. Таким чином, позивачкою не доведено, що з часу набрання законної сили рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки у розмірі 1000,00 грн. змінилися обставини щодо збільшення розміру аліментів до 2000,00 грн. щомісяця. Щодо додаткових витрат на придбання ліків для дитини в розмірі 1000,00 грн. та фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини [PERSON] в розмірі 3072,49 грн., що складає 50 % фактично понесених додаткових витрат на лікування дочки, то 19.02.2018 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] було перераховано на банківську карту позивачки 995,00 грн. із призначенням платежу « [PERSON] на ліки та томограф», невдовзі він перерахував позивачу на її банківську карту ще 300,00 грн. та 500,00 грн. із призначенням платежу « [PERSON] на дослідження». Загалом на томограф та обстеження ним було переведено 1795,00 грн., що перевищує навіть 50 % витрат позивачки на проведення лабораторної діагностики. Жодних інших чеків на підтвердження лікування спільної дочки позивачка не надала. Крім проведення лабораторної діагностики, позивачкою не надано належних доказів на підтвердження лікування та придбання ліків. Щодо додаткових витрат на розвиток здібностей дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, то на підтвердження нібито необхідності стягнення з нього вказаних додаткових витрат позивачкою надано відповідь КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості» ХМР Х/о № 01-16/26, відповідно до якої [PERSON] відвідує театр естрадного танцю «Карнавал» з вересня 2018 року по теперішній час, проте вартість навчання в цьому театрі складала у лютому 2019 року 230,00 грн. Із даної відповіді не вбачається, що відвідування цього гуртка потребує додаткових витрат на придбання костюмів, знаряддя тощо. Із відповіді № 01-16/32 КЗ «Харківський палац дитячої та юнацької творчості» ХМР Х/о вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у народному художньому колективі циркової студії « Чародії » з вересня 2017 року і по теперішній час. Проте перебування будь-кого у цьому закладі освіти не є платним, навчання в гурту циркової студії « Чародії » забезпечено фінансуванням з бюджету м. Харкова. Посилання [PERSON] на те, що дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 ХМР», де приймає участь у проведенні свят, концертів, дитячих костюмованих свят, що потребує придбання костюмів, реквізиту тощо, не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, відповідно до медичної документації, дитина часто хворіє, що не може свідчити про систематичність відвідування вищезазначених гуртків для розвитку здібностей дитини. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги первісного позову та доводи, викладені в ньому, підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні висловив позицію, тотожну доводам, викладеним у відзиві. 1.2. Позиція суду 1.2.1. Щодо позовних вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів Фактичні обставини, встановлені судом Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.11.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 1894, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , позивачка є її матір`ю (а.с. 15). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2016 року, ухваленим в цивільній справі № 643/8123/16-ц, провадження № 2/643/4908/19, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - задоволено. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., починаючи з 04.07.2016 року до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с. 10). Як вбачається з довідки № 1 від 25.02.2019 року, виданої ТОВ «ТРМ Рітейл Груп», [PERSON] працювала в ТОВ «ТРМ Рітейл Груп» з 01.06.2017 року по 31.01.2019 року на посаді консультанта з кредитування та страхування. Дохід за період з 01.06.2017 року по 31.01.2019 року склав 72006,32 грн. (а.с. 58). Застосовне законодавство та судова практика Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблений висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року по справі № 134/192/17. Крім того, оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Оцінка суду Представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог посилався на те, що позивачкою не доведений факт збільшення розміру аліментів в разі зміни способу їх стягнення. Між тим, як вбачається з вказаних вище положень законодавства та висновків про застосування норм права суду касаційної інстанції, визначення способу стягнення аліментів є виключною прерогативою їх одержувача, тобто позивачки, і остання не позбавлена права звернутись до суду в порядку ст. 192 СК України з вимогою про зміну способу присудження аліментів. Чинне законодавство України не пов`язує реалізацію такого права з умовою щодо збільшення розміру аліментів внаслідок зміни способу їх стягнення. Враховуючи наведене, суд не може визнати обґрунтованими заперечення відповідача проти позовних вимог в цій частині, який посилався на недоведення позивачкою факту збільшення розміру аліментів в разі зміни способу їх стягнення, оскільки право вимагати зміну способу стягнення аліментів є безумовним правом позивачки, яка розпоряджається ним на власний розсуд. Застосовне законодавство та судова практика Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно роз`яснень, викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в разі зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Оцінка суду Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, в тому числі в розмірі 1/4 частини доходів відповідача на одну дитину, які стягуються на підставі судового наказу, вважається безспірним та таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аліменти на одну дитину відповідача в розмірі 1/4 частки його доходів є такими, що відповідають засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За таких обставин суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та з дня набрання даним рішенням законної сили змінює розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на місяць на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 1.2.2. Щодо позовних вимог про стягнення фактично понесених додаткових витрат для розвитку здібностей [PERSON] в розмірі 2593,03 грн. Фактичні обставини, встановлені судом У відзиві відповідач [PERSON] визнав позовній вимоги в цій частині. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Прасолов І.В. також зазначив на визнанні позову в цій частині. Застосовне законодавство та судова практика Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оцінка суду Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем позову в цій частині та задовольняє позовні вимоги про стягнення фактично понесених додаткових витрати на розвиток здібностей [PERSON] в розмірі 2593,03 грн. 1.2.3. Щодо позовних вимог про стягнення індексації аліментів в розмірі 905,60 грн. Фактичні обставини, встановлені судом У відзиві відповідач [PERSON] визнав позовній вимоги в цій частині. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Прасолов І.В. також зазначив на визнанні позову в цій частині. Застосовне законодавство та судова практика Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оцінка суду Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд приймає визнання відповідачем позові в цій частині та задовольняє позовні вимоги про стягнення індексації аліментів в розмірі 905,60 грн. 1.2.4. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на розвиток здібностей [PERSON] у розмірі 500,00 грн. щомісячно Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16 від 05.02.2016 року, [PERSON] , 2013 року народження, дійсно навчалась у СКВ «Малюк» КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» з листопада 2017 року по травень 2018 року та у вересні 2018 року. Вартість навчання у гуртку складала: з вересня 2017 року по січень 2018 року - 565,00 грн. на місяць, з лютого 2018 року по травень 2018 року - 630,00 грн., у вересні 2018 року - 710,00 грн. [PERSON] відвідує театр естрадного танцю «Карнавал» з вересня 2018 року по теперішній час. Вартість навчання у гуртку складала: з вересня 2018 року по січень 2019 року - 220,00 грн. на місяць, у лютому 2019 року - 230,00 грн. на місяць. Зі слів керівника гуртків, приводили на заняття та забирали додому [PERSON] мати [PERSON] або бабуся [PERSON] Вказані особи здійснювали оплату за навчання дитини (а.с. 54). Згідно листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16/32 від 11.02.2019 року, [PERSON] , 2013 року народження, дійсно навчається у народному художньому колективі циркової студії «Чародії» КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» з вересня 2017 року по теперішній час. Зі слів художнього керівника циркової студії, приводили на заняття та забирали додому [PERSON] мати [PERSON] або бабуся [PERSON] . Стосовно питання про оплату перебування дитини у закладі, перебування будь-кого у закладі освіти, зокрема у КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області», не є платним. Інформацією про батька дитини [PERSON] не володіють (а.с. 55). Відповідно до листа в.о. завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148 Харківської міської ради» № 39/01-36/19 від 04.02.2019 року, [PERSON] , 2013 року народження, вихованиця групи № 12, на даний час проживає з матір`ю [PERSON] [PERSON] бере активну участь у вихованні дитини, постійно цікавиться досягненнями дочки. На даний момент приводить та забирає дитину з закладу дошкільної освіти мати. Батько не приймає участь у вихованні дитини та жодного разу не з`явився в закладі. Оплата за харчування завжди вносилась своєчасно та в повному обсязі (а.с. 56). Застосовне законодавство та судова практика Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінка суду Як вбачається з наданих суду доказів, [PERSON] відвідує театр естрадного танцю «Карнавал», вартість навчання в якому складає з лютого 2019 року 230,00 грн. на місяць. Доводи представника відповідача відносно того, що інформація про відвідування вказаного театру надана станом на лютий 2019 року і позивачкою не надано доказів продовження навчання станом на час вирішення справи, судом не приймаються до уваги з таких підстав. Відповідна довідка, в якій зазначено про відвідування [PERSON] театру естрадного танцю «Карнавал» станом на час складання довідки, видана 05.02.2019 року на запит представника позивача адвоката Бреславець М.Г. До суду з даним позовом позивачка звернулась в березні 2019 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтвердили, що станом на 09.10.2019 року [PERSON] продовжує відвідувати вказаний театр танцю. Чинне процесуальне законодавство не зобов`язує позивачку в ході розгляду справи періодично оновлювати вказану довідку та підтверджувати актуальність інформації, зазначеної в ній, зокрема станом на чергове судове засідання. При цьому суд враховує, що відповідач або його представник, в разі заперечення факту продовження відвідування дитиною театру естрадного танцю «Карнавал», не були позбавлені можливості звернутись з адвокатським запитом для підтвердження вказаних обставин або заявити суду відповідне клопотання про витребування доказів. Між тим вказані дії ані відповідачем, ані його представником вчинені не були. За таких обставин, оцінюючи в сукупності дані листа директора КЗ «Харківський палац дитячої творчості Харківської міської ради Харківської області» № 01-16 від 05.02.2016 року та пояснення позивачки, суд вважає доведеним, що [PERSON] продовжує відвідування театру естрадного танцю «Карнавал» та стягує з відповідача 50 % додаткових витрат на вказані заняття. Вирішуючи питання щодо розміру зазначених витрат, суд керується таким. В довідці зазначено, що вартість навчання станом на лютий 2019 року складає 230,00 грн. на місяць. Таким чином, 50 % вартості навчання складає 115,00 грн. на місяць, які суд стягує з відповідача на користь позивачки. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивачки та її представника відносно того, що з осені вартість навчання в театрі естрадного танцю «Карнавал» збільшилась та становить 475,00 грн. на місяць, з таких підстав. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано буду будь-яких доказів на підтвердження вартості такого навчання. Доводи представника позивачки відносно того, що розмір витрат на навчання дочки в театрі естрадного танцю змінився після призначення справи до судового розгляду і вони на даній стадії судового провадження позбавлені процесуальної можливості надавати суду нові докази, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Дійсно, нормами ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Разом з тим положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачають можливість поновлення судом за заявою учасника справи пропущеного процесуального строку, встановленого законом, якщо суд визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ЦПК України не встановлено неможливість поновлення строку на подання доказів. Враховуючи наведене, позивачка та її представник не були позбавлені процесуальної можливості надати суду додаткові докази, які підтверджують збільшення вартості навчання, на стадії розгляду справи по суті одночасно з клопотанням про поновлення строку на подання вказаних доказів та обґрунтуванням поважності причин пропуску вказаного строку, зокрема з посиланням на підвищення вартості навчання вже після подання позовної заяви. Між тим позивачка та її представник вказаною процесуальною можливістю не скористались. За таких обставин суд, розглядаючи справу на засадах змагальності та диспозитивності в межах наданих доказів, приходить до висновку щодо недоведення позивачкою збільшення вартості навчання до 475,00 грн. на місяць та відмовляє у стягненні з відповідача 50 % додаткових витрат, виходячи із вказаного розміру навчання. З аналогічних підстав суд відмовляє в стягненні з відповідача витрат на відвідування дитиною інших секцій, зокрема плавання, підготовки до школи «Малюк», циркової студії «Чародеї» та інших, а також в стягненні інших витрат, зокрема на придбання костюмів, реквізитів, обладнання для занять, харчування тощо, оскільки вказані витрати не підтверджені документально. При цьому позивачкою на уточнююче запитання суду були надані пояснення, що в неї відсутнє будь-яке документальне підтвердження понесення відповідних додаткових витрат. На підтвердження наявності вказаних витрат та їх розміру позивачкою були надані суду лише її особисті усні пояснення. Клопотання про допит позивачки в якості свідка в порядку ст. 92 ЦПК України, позивачкою та її представником не заявлялось. Між тим, виходячи з положень ч. 2 ст. 76 ЦПК України, усні пояснення позивачки, надані нею суду не за процедурою допиту в якості свідка, не є джерелом доказів у справі. Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано буду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зазначених нею додаткових витрат, крім витрат на навчання дитини в театрі естрадного танцю «Карнавал» в розмірі 230,00 грн. Клопотання про долучення до справи відповідних доказів та поновлення строку на їх подання, не заявлялось. Пояснення позивачки та її представника відносно того, що частина коштів ними сплачується неофіційно, судом не можуть бути визнані належним та допустим доказом на підтвердження наявності відповідних витрат. Враховуючи наведене та

Outcome: partial