Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

19.06.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до СПД [PERSON] про поновлення строку звернення до суду, визнання дати та формулювання причин звільнення за прогул неправильним та їх зміни з дати 17 грудня 2013р. на дату 09 листопада 2013р. і формулювання причини звільнення за прогули п.4 ст.40 КЗпПУ на - за ініціативою працівника відповідно до п.1 ст.38 КЗпП України , стягнення невиплаченої заробітної плати 3889,83 грн. , матеріальне забезпечення у зв'язку з настанням страхового випадку (перебування на лікарняному) у сумі 840,55 грн. та компенсації за невикористану відпустку-917,90 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. В судове засідання позивачка та її представник з'явилися, та підтримали позовні вимоги з викладених в позові підстав і просили його задовольнити. При цьому пояснили що листки непрацездатності досі не прийняті відповідачем, вони повернулися поштою по закінченню терміну зберігання і вона досі не отримала компенсацію за ці лікарняні. В липні та серпні 2013р позивачка не працювала, так як знаходилась в лікарні на стаціонарному лікуванні , але вона не оформлювала листок непрацездатності у зв'язку з тим, що у неї з відповідачем була домовленість про те, що вона не буде оформляти лікарняний але він їй виплатить за ці дні. Саме з цього приводу між ними виник конфлікт так як відповідач їй нічого не заплатив, тому вона вирішила подати заяву про звільнення. Так як відповідач відмовився прийняти її заяву, вона допрацювала в цей день , а потім переживши стрес від такої поведінки відповідача, захворіла. Стосовно неправильно оформлені їй лікарем листків непрацездатності вона пояснила, що це не є її вина, і одразу як тільки їй стало про це відомо, вона звернулась до відповідної медичної установи і вони їй їх до оформили та які вона потім надіслала поштою відповідачу. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, в минулих судових засіданнях просив відмовити в позові. В минулих судових засіданнях надав письмові заперечення на позов (а.с.29-31) та пояснював, що відповідач не отримував від позивачки заяви про звільнення за власним бажанням., хоча визнав що у нього в магазині працює [PERSON] Згодом також зазначив, що відповідача отримав лікарняні листки поштою, які Одеська міська виконавча дирекція Фонду соцстрахування йому повернула, так як вони не були оформлені відповідно до встановленого порядку. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала у СПД [PERSON] (ід. код [NUMBER]) секретарем з 06 квітня 2006р., що підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою від 06.04.2006р. , який зареєстрований у державному центрі зайнятості 07.04.2006р. за №12361 (а.с.8) з вихідним днем у неділю. З пояснень сторін в судовому засіданні судом встановлено, що з 14 по 21 жовтня 2013р. позивачка перебувала на лікарняному. Судом також встановлено, що 22.10.2013р. [PERSON] вийшла на роботу і звернулась до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням з 05.11.2013р. (а.с.9), яку відмовився прийняти [PERSON] і між ними виникла сварка, тому вона відправила заяву рекомендованою кореспонденцією, в підтвердження чого свідчить квитанція від 23.10.2013р.(а.с.10), та яка була отримана 25.10.2013р. [PERSON] , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.11). Також позивачка звернулась 22.10.2013р. до відповідача з заявою про видачу довідки про середньомісячну заробітну плату та проведення розрахунку за невикористаний період відпустки з 07.04.2006р. по 05.11.2013р. (а.с.14), в підтвердження чого свідчить квитанція від 23.10.2013р.(а.с.15), та яка була отримана 25.10.2013р. [PERSON] , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала на лікарняному починаючи з 14.10.13р.по 21.10.2013р. за лікарняним листком серія АГЕ №494338 (а.с.12), та з 23.10.2013р. по 08.11.2013р. за лікарняним листком АГЕ №494409 (а.с.13). Після лікарняного позивачка більш не виходила на роботу, так як вважала, що вона звільнена за власним бажанням відповідно до її заяви. Крім того своїм листом [PERSON] до [PERSON] від 22.11.2013р. повідомляє про те, що у зв'язку з тим, що вона згідно лікарняних листків непрацездатності серії АГЕ №494338 і АГЕ №494409 хворіла з 14.10.2013р. по 21.10.2013р., та з 23.10.2013р. по 08.11.2013р., та враховуючи що з моменту надання ксерокопії останнього лікарняного листка (серія АГЕ №494409) з 09.11.2013р. по цей час пройшло майже 12 днів, просить сповістити причину відсутності її на робочому місці та у випадку не підтвердження поважної причини такої відсутності вона буде звільнена за прогули.(а.с.35). Згідно рекомендованого поштового повідомлення [PERSON] отримала листа 26.11.2013р. (а.с.36). З відповіді Одеського міського центру зайнятості від 26.12.2013р. [PERSON] на його заяву від 24.12.2013р. щодо обґрунтованості видачі листка непрацездатності № 494338 на [PERSON] вбачається, що ЛЛ видається за підписом головного лікаря у графі «видачу листка непрацездатності дозволяю» що засвідчується круглою печаткою закладу охорони здоров'я . Враховуючи той факт, що вказаний лікарняний лист видано з порушенням, він не підлягає оплаті за рахунок коштів Фонду.(а.с.32). Також з боку представника відповідача суду була надано ксерокопія заяви відповідача від 13.12.2013р. до [PERSON] про те, що її листок непрацездатності за № 494338 виданий КУ ЦПМСД №7, який ним був наданий до оплати у Фонді соцстраху не прийняли, так як він не дооформлений : відсутній підпис та печатка головного лікаря, не зазначена причина хвороби, та про необхідність його до оформлення.(а.с.33) та яке відправлено [PERSON] згідно опису поштового відправлення 13.12.13р.(а.с.34) Проте суду не було надано в підтвердження цього оригіналів вказаної квитанції та опису. Наказом ВОП [PERSON] від 13.01.2014р. за №13/01 [PERSON] була звільнена з посади секретаря з 13.01.2014р. за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), здійснений 17 грудня 2013р.( (а.с.60), про ознайомлення з яким відсутній підпис позивача. Остаточний розрахунок при звільненні з [PERSON] проведено не було. Також судом встановлено, що [PERSON], яка отримала рекомендовану пошту для [PERSON], відповідно до договору про стажування з терміном випробування від 14.10.2013р. прийнята як працівник з 14.10.2013р. за місцем роботи магазин «Водопостачання» за адресою пр..Олександрівськй, 41/1а (а.с.41). Таким чином спростовуються доводи представника відповідача щодо неотримання ним заяв від позивачки про звільнення з посади за власним бажанням та про розрахунок з нею. Позивачка не було ознайомлена з наказом про її звільнення, у неї не відбирались пояснення щодо її невиходу на роботу з 09.11.2013р. З листа Одеського міського центру зайнятості від 17.01.2014р. за №216/19/02 на ім'я [PERSON] вбачається, що її повідомили про те, що 14.01.2014р.роботодавцем [PERSON] була надана заява про зняття з реєстрації трудового договору №1236 від 07.04.2006р. з 17.12.2013р. (згідно постанови КМУ №1168 від 29.10.2009р). та пропонування звернутися до них для отримання відповідної відмітки у примірнику зазначеного договору та засвідчення запису у трудовій книжці.(а.с.17). У відповідь [PERSON] 15.05.2014р. звернулась з листом до Одеського міського центру зайнятості, в якому позивачка просила надати їй копію примірника трудового договору який поданий [PERSON] до центру зайнятості з формулюванням підстав її звільнення і з посиланням на ст.. КЗпП України.(а.с.18), яка прийнята згідно штемпелю 15.05.2014р.№1928. 22.05.2014р. Одеським міським центром зайнятості було надіслано позивачці копію зазначеного трудового договору №12361 (а.с.19), з тексту п.17 якого вбачається, що трудовий контракт розірваний сторонами 17.12.2013р. за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули та який знято з реєстрації 16.01.2014р. за №1236 згідно відповідного запису.(а.с.20-21). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Так, частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд виходить з того, що позивачка пропустила строк звернення до суду з поважних причин, оскільки дізналася про незаконність свого звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України лише з листа центру зайнятості від 17.01.2014р. а про причину звільнення з листа від 22.05.2014 р. За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Виходячи з того, що позивачка подала заяву про звільнення за власним бажанням з 05.11.2013р. та з урахуванням того , що вона по 08.11.2013р. хворіла, суд вважає що відповідач повинен був розглянути цю заяву відповідно до законодавства (ст.36 ч.1 п.4 КЗпП) та звільнити її з 09.11.2013р. Відповідно до ст. 39 КЗпП працівник вправі вимагати розірвання строкового трудового договору при наявності для цього поважних причин (ч. 1 ст. 38 КЗпП). Виходячи з наведеного звільнення позивачки за прогул проведено незаконно та є підстави для зміни причини і дати звільнення. Згідно ч.3 ст..235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Виходячи з вищевикладеного, судом було встановлено, що формулювання причин звільнення позивачки не відповідає фактичним обставинам, а неправильне її звільнення за прогул перешкоджало позивачу працевлаштуватись, так як вказана стаття КЗпП України її компрометує. Судом встановлено, що позивачка після 8 листопада 2013р., тобто після закінчення лікарняного, не виходила на роботу. Враховуючи викладене суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу: згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями), та з урахуванням того, що позивачка отримувала мінімальну заробітну плату, заробітна плата позивачки розрахована судом наступним чином: робочі дні в місяцях (, вересень, жовтень 2013р), що передували звільненню становили 26+27=53 робочих дні; заробітна плата за місяці (вересень, жовтень 2013р), що передували звільненню становила 2 294 гривень (1147+1147); то середньоденна заробітна плата позивачки становить 43,28 гривень (2 294 : 53 дні); Таким чином позивачка відпрацювала в липні 2013р. 5 робочих днів: 43,28 грн. *5=216,40 грн., в серпні 2013р- 6 робочих дня: 43,28 грн.*6=259,68 грн., ; в вересні вона працювала повний місяць: =1147 грн., а в жовтні пропрацювала 11 роб. дні *43,28 грн.= 476,08 грн. Загальна сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі становить 2 099,16 грн. З дати звільнення [PERSON] (09.11.2013 року) до прийняття судового рішення - 287 робочих дні, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 15 584,10 (287 х 54,30) гривень. В судовому засіданні судом з пояснень позивача та представника відповідача встановлено, що позивачка за останній рік не перебувала у відпустці. Таким чином підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст..83 КЗпП України компенсація за невикористану відпустку за період з жовтня 2012р по вересень 2013р. у сумі 917,90 грн. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (№2240) Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Статтею 34 Закону N 2240 визначені види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, одним з видів матеріального забезпечення яка надається є допомога по тимчасовій непрацездатності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону N 2240 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону Фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. За приписами ч. 1 ст. 51 Закону N 2240 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Виходячи з наведеного суд вважає що вимога про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання підлягає виплаті не відповідачем , а Одеською міською виконавчою дирекцією Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що судом встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача, суд вважає що наявні підстави для покладання на роботодавця відповідальності за завдану працівнику моральну шкоду. Тобто застосовуючи принцип співмірності при визначенні розміру моральної шкоди суд вважає достатнім її стягнення у розмірі 3000 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial