Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до МКП „Основаніє, Департаменту житлово-комінального господарства Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення в квартиру, зазначивши з урахуванням уточнень та доповнень до позовної заяви про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], однак не може користуватися та розпоряджатися квартирою, тому що у квартирі [ADDRESS] без законних підстав мешкає відповідач [PERSON], яка здає в оренду стороннім особам дану квартиру. [PERSON] не зареєстрована у квартирі, не сплачує комунальних платежів. Займає квартиру самоправно, не бажає спілкуватися з ним, та не бажає звільнити добровільно квартиру. Позивач просить суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою № 157 у будинку № 52 по вул.Патріотичній в м.Запоріжжя, виселити [PERSON] з незаконно займаної квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову, пояснивши суду, що право власності на квартиру [PERSON] оспорює в суді, [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], тому позов не підлягає задоволенню. Також пояснив, що йому невідомо хто проживає у спірній квартирі, раніше одну кімнату квартири займала [PERSON], а іншу кімнату вона надавала в оренду. [PERSON] сплачує комунальні платежі, які нараховуються за спірною квартирою. Представник третьої особи - МКП „Основаніє у судове засідання не зявився, надіславши суду письмову заяву про слухання справи без участі представника МКП „Основаніє. Представник третьої особи - Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору, на власний розсуд ( ст.11 ЦПК України). Судом встановлено, що судами неодноразово розглядалися спори між сторонами з приводу права власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, визнано за [PERSON] А,А. право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04.03.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2013 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до МКП „Основаніє про визнання права власності відмовлено за безпідставністю заявлених вимог. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року залишено в силі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.06.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.01.2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2014 року залишені без змін. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування його реєстрації відмовлено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, визнання права власності на квартиру відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2015 року залишено в силі. Як встановлено судовим рішенням від 22.01.2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 06.04.1994 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого Універсальною Біржею „Хортиця та технічного паспорту виданого ЗМБТІ (інвентаризаційна справа № 158241, реєстровий № 226/36049). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 03.03.2000 р., [PERSON] помер 21.08.2006 р. [PERSON] деякий час мешкала в спірній квартирі, а саме з жовтня 2000 р. до 2005 р. З 2010 року у спірній квартирі за договором оренди від 30.04.2010 р. в спірній квартирі проживає [PERSON] [PERSON] зареєстрована за іншою адресою, а саме: м.Запоріжжя, вул.Чубаря, 8 „а кв.36, де фактично і проживає. Судом також було встановлено, що [PERSON] в 1996 р. звертався до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користування спірною квартирою, неодноразово намагався потрапити до квартири, але двері було закрито, у звязку з чим він звертався до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про виявлення сторонніх осіб. Також судовим рішенням встановлено, що [PERSON] не є добросовісним володільцем та користувачем спірного приміщення. Ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні квартирою № 157 у будинку № 52 по вул.Патріотичній у м.Запоріжжя, потрапити до квартири позивач не може, ключів від вхідних дверей він не має. [PERSON] не визнає його власником спірної квартири та розпоряджається квартирою на свій розсуд. Відповідно до\~ст.391 ЦКУкраїни \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обов'язком власника не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р., застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом на підставі фактичних обставин справи та доказів, які були надані сторонами, встановлено, що квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] Встановивши, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні вказаним майном є доведеними, та підлягаючими задоволенню. Позовні вимоги щодо виселення [PERSON] є недоведеними, та не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач фактично не проживає у [INFO], а здає квартиру в оренду невстановленим особам. Позивач ставить питання в позові про усунення йому перешкод у користуванні спірним приміщенням шляхом виселення відповідача. Як вбачається з ст.\~316,\~317,\~319,\~391 ЦК України\~та положень\~Глави 6 Житлового кодексу України, необхідною умовою для усунення власником нерухомого майна перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном шляхом виселення є проживання особи, яка створює такі перешкоди, без відповідних правових підстав. З огляду на не проживання відповідачки в приміщенні, що належить позивачу, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про виселення. Позовні вимоги про вселення позивача є доведеними та обґрунтованими. За положеннями ч.ч.1, 2\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1\~ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням того, що спірна квартира є власністю [PERSON], а між сторонами існують тривалі судові спори, що підтверджує факт наявності перешкод в користуванні житлом зі сторони відповідачки, приймаючи до уваги висновок дільничого інспектора Орджонікідзевського РВ від 01.06.2013 р. на заяву [PERSON] щодо проживання у квартирі сторонніх людей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про вселення позивача у власну квартиру.

Outcome: partial