Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обгрунтування позову посилається на те, що 26 жовтня 2012 року та 17 серпня 2013 року він уклав із [PERSON] договори позики, згідно яких передав їй в борг кошти в загальній сумі 2250 гривень. На його неодноразові усні прохання повернути взяті в борг кошти відповідач не реагує. 07 квітня 2014 року ним на домашню адресу відповідача надіслана письмова вимога про повернення коштів за договором позики протягом 10 днів з дня отримання вимоги. Однак, станом на 06 червня 2014 року відповідач не повернула належних йому коштів в сумі 2250 гривень. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики в сумі 2250 гривень, судові витрати по справі в сумі 243 гривень 60 коп. В судовому засіданні представник позивача- адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав , викладених в позові, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно 26 жовтня 2012 року вона отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 1000 гривень, 17 серпня 2013 року вона отримала від позивача [PERSON] кошти в сумі 1250 гривень, про що написала відповідні розписки. Кошти витратила в основному на продукти харчування та оформлення документів. Повертати кошти відмовляється , оскільки вважає, що відповідач [PERSON] спричинив їй та її сім"ї матеріальну та моральну шкоду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року та 17 серпня 2013 року відповідач [PERSON] написала боргові розписки про отримання нею від [PERSON] 1000 гривень та 1250 гривень відповідно. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.ст. 1046-1047 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На а.с. 5,6 містяться розписки про отримання відповідачем від позивача грошей в борг. Написання їх власноручно та отримання нею вказаних коштів відповідачем не оспорюється. В силу наведених положень ст.ст. 1046-1047 ЦК України розписка є саме підтвердженням укладання договору, а останній є укладеним з моменту передачі грошей. За встановлених обставин суд дійшов висновку що допустимим доказом на підтвердження укладення між позикодавцем і позичальником договору позики, є розписка позичальника, яка посвідчує факт передання позикодавцем позичальнику зазначеної грошової позики. Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку відповідач не спростувала фактів написання нею боргових розписок та отримання нею від позивача [PERSON] коштів в загальній сумі 2250 гривень. Відповідно до положень ч.3 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат , пов"язаних з розглядом справи , або звільнити від їх оплати. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], 1950 року народження - пенсіонер, її чоловік - [PERSON] -. інвалід 2 групи, суд вважає за можливе звільнити відповідача від оплати судового збору . На підставі викладеного,

Outcome: partial