Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

у червня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб укладений між сторонами та зареєстрований 02 жовтня 1982 року Княгиницькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний запис за № 27, а судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось через зловживання відповідачем спиртними напоями. Відбувались часті сварки, у зв'язку з відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що призвело до остаточного розпаду сім'ї. З 2013 року подружні відносини припинились остаточно, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Просить позов, у відповідності до ст.104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 22 червня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження на 27.07.2018. У підготовчому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримали повністю та просять позов задовольнити. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Крім цього, в усній формі зазначив обставини, які ним визнаються. Повідомив, що шлюбні відносини фактично розпались та такі неможливо відновити. Проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Інші обставини, які наведені позивачкою на підтвердження позовних вимог мали місце -відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, зловживання спиртними напоями, спроби мирного врегулювання спору. Всі обставини визнав добровільно без будь-якого впливу на нього. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 1982 року зареєстрували шлюб у приміщенні Княгиницької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний запис за № 27. Ця обставина підтверджена оригіналом свідоцтвом про шлюб від 02.10.1982 [NUMBER]. У зв'язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч.1 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачці [PERSON] Таким чином, суд прийшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України та на яку вірно посилалась позивачка у поданому позові. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, а відтак, суд прийшов переконання, що позивачці [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved