Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

08.06.2017 позивач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Старобільська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування свого позову посилалась на те, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі -продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями від 31 травня 2013 року укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] , вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . На момент укладення вказаного договору відповідачі мешкали та були зареєстровані за адресою у вказаному будинку, та згідно п. 4.3 вказаного договору повинні були звільнити вказаний будинок, виселитися з нього та знятися з реєстраційного обліку впродовж місяця із моменту підписання договору. 01.06.2013 відповідачами було звільнено вказаний будинок, однак з реєстраційного обліку вони добровільно не знялися. На неодноразові звернення позивача відповідачі не реагують, не повідомляючи причини відмови. Позивач вважає, що відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки позивач як власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. 21.11.2017 позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , Старобільська міська рада про визнання правочину недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 31 травня 2013 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Озеровим О.І. був посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку, який укладений між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем. Згідно з договором продавець зобов`язується передати а покупець прийняти належний продавцеві на праві приватної власності житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . На час укладення вказаного правочину у будинку [ADDRESS] були зареєстровані позивач [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , 2008 р.н.. В зв`язку з викладеним позивач просила суд визнати недійсним правочин з купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладений 31.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] і посвідчений Озеровим О.І., приватним нотаріусом Старобільського нотаріального округу. Виключити [PERSON] з реєстру власників нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, пояснивши, що коли вона оформлювала договір купівлі-продажу їй пообіцяли, що протягом трьох місяців відповідачі знімуться з реєстрації за адресою будинку, який вона придбала. Однак вказаного зроблено не було, а тому реєстрації відповідачів порушує її права як власника житлового будинку, вона не може в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Просила суд відмовити в задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, що стосується зустрічного позову просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки [PERSON] в зустрічному позові [PERSON] вказана третьою особою, хоча саме вона є власницею спірного домоволодіння. В судовому засіданні відповідач за першим позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] першим позов не визнала у повному обсязі, просила в його задоволенні відмовити, обґрунтовуючи тим, що у спірному житловому будинку зареєстрована її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Раніше вона проживала у м. Луганськ, але коли м. Луганськ став не підконтрольний владі України територією, вона з донькою переїхала сюди. Однак, коли вони приїхали до будинку за спірною адресою, він був зачинений і їм ніде було проживати. В теперішній час вони з дитиною орендують житло, іншого житла у них не має. Крім того, просить суд задовольнити зустрічний позов та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та розірвати його, оскільки він порушує її права та права її малолітньої дитини, оскільки на момент його оформлення вони були зареєстровані за адресою спірного будинку. У судовому засіданні представник відповідача за першим позовом позивача за зустрічним [PERSON] перший позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, проси винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та розірвати його. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило. Відповідач за первісним позовом ( третя особа за зустрічним позовом ) [PERSON] у судове засідання не з`явилась про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутність до суду не надходило. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами Старобільської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про слухання справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Представник третьої особи служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Луганської області Артеменко В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог за першим позовом, надала висновок від 29.06.2021 р № 01-22/2019, відповідно до якого були порушені права та законні інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч.2 чт.130 ЦПК України суд вважає відповідачів [PERSON] , [PERSON] повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. У зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] .. Суд дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до зворотного аркушу копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] 10.07.2014 року. ( том № 1 а.с. 4) Згідно копії договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року продавець [PERSON] , [INFO] зобов`язався передати житловий будинок [ADDRESS] , який належить йому на праві приватної власності на підставі ухвали Старобільського районного суду Луганської області по цивільній справі №2/1230/784/2012, яка набрала законної сили 23.08.2012 року, покупцеві [PERSON] , [INFO] договір посвідчений приватним нотаріусом Озеровим О.І., зареєстровано в реєстрі за № 1143. Відповідно до п. 4.3 вказаного договору Продавець повідомляє про те, що на час посвідчення договору не існує жодних підстав для зменшення або обмеження прав та інтересів дітей, чи які б були власниками або мали право користування відчужуваним нерухомим майном чи зареєстровані або проживали у відчужуваному будинку відсутні. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області у житловому будинку зареєстровані та проживають: продавець [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які звільнять від побутових та особистих речей даний житловий будинок та знімуться з реєстраційного обліку впродовж одного місяця з моменту підписання договору, тобто до 30 червня 2013 року включно. (Том № 1 а.с. 5-6). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4206105 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2013 року. ( Том № 1 а.с.7) Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , в м. Старобільськ Луганської області батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (Том № 1 а.с.93). Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: мати [PERSON] , батько [PERSON] ( Том № 1 а.с.95). Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Старобільськ Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (Том № 1 а.с. 97) Згідно копії домової книги на домоволодіння [ADDRESS] , позивач [PERSON] з 09.10.2008 зареєстрована за вказаною адресою, малолітня [PERSON] , [INFO] також зареєстрована за вказаною адресою з 12.01.2017 року.( Том № 1 а.с.103) . Згідно довідки з місця проживання сім`ї та приписки від 01.03.2018 за №1266 виданою Виконавчим комітетом Старобільської міської ради за адресою: [ADDRESS] у житловому будинку зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , 1990 р.н.; її мати - [PERSON] , 1964 р.н.; її брат [PERSON] , 1983 р.н., донька - [PERSON] , 2008 р.н.(проживала з матір`ю) (том № 1 а.с. 170). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.01.2018 №42, [PERSON] , 2008 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (том № 1 а.с. 172). Згідно довідки Комунальної установи «Старобільський РЦ ПМСД», дитина [PERSON] , [INFO] проживала після народження по [ADDRESS] ( том № 1 а.с. 177). Згідно копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, [PERSON] набув права власності на оспорюваний будинок на підставі ухвали Старобільського районного суду від 13.08.2012. Станом на 31 .05. 2013 року у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою. Вказані факти та відомості підтверджуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 40823358 від 31.05.2013. (том № 1 а.с. 184-196) Відповідно до копії ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 13.08.2012 року затверджено мирову угоду між [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, по якій: [PERSON] відмовляється на користь [PERSON] від належної їй 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] та не заперечує щодо визнання за ним права власності на 1/4 частину домоволодіння та 3/4 частини вказаного домоволодіння, яка належала її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В свою чергу [PERSON] не заперечує щодо визнання за ним права власності 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] , що належить [PERSON] та 3/4 частини вказаного домоволодіння, яка належала його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Треті особи [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке належить 1/4 частина [PERSON] та 3/4 частини [PERSON] , яка померла [INFO] . Після набрання чинності ухвали суду домоволодіння [ADDRESS] є власністю [PERSON] . У зв`язку з чим, було закрито провадження у справі. (Том № 1 зворот а.с. 189) Своєю бездіяльністю, а саме не бажанням виписатись з будинку відповідачі перешкоджають позивачці володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй будинком, порушує вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, оскільки реєстрація (прописка) відповідачів у належному позивачці будинку позбавляє її права користуватися ним, а також змушує нести зайві витрати по сплаті платежів по утриманню будинку. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Постановою Верховного Суду України від 16.01.2012р. встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідачі за вищевказаною вказаною адресою не проживають з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме з 31.05.2013 року, а тому житлове приміщення за ними не повинно зберігатися. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, вони можуть бути зняті з реєстрації за вищевказаною адресою. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.- зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавдення права користування жилим приміщенням. Судом було встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу є власницею житлового будиноку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом місяця повинні знятися з реєстрації. Однак, судом було встановлено, що в спірному домоволодінні, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована малолітня дитина відповідачки [PERSON] , [INFO] . Порушення прав малолітньої [PERSON] полягають в тому, що після відчуження даного будинку, дитина вже не є членом сім`ї власника даного будинку і втратила право користування даним будинком. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.177 СК орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом дитини. Вказана позиція висловлена в постанові ВС від 03.04.2019 року № 210/1857/15-ц. Оскільки зняття з реєстрації малолітньої дитини [PERSON] буде порушенням її права на користування житловим будинком, суд вважає, що перший позов підлягає частковому задоволенню, а саме усунення перешкод в користування житловим будинком відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з копії архівної справи Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посвідченої приватним нотаріусом Озеровим О.І. 31.05.2013 за реєстровим номером 1143, орган опіки та піклування не надавав згоди на продаж спірного житлового будинку та відповідно до довідки щодо зареєстрованих осіб за вказаною адресою відсутній запис про реєстрацію малолітньої дитини відповідачки [PERSON] . Відповідно до копії домової книги на домоволодіння [ADDRESS] там зареєстровані були: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (Том № 1 а.с.8-11) Відповідно до копії домової книги від 12.01.2017 року на домоволодіння [ADDRESS] там зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за вказаною адресою 12.01.2017 року (Том № 1 а.с.101-103) Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України: «Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.»), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. В судовому засіданні судом було встановлено, що сторонами договору купівлі-продажу були власник житлового будинку на підставі рішення суду від 13.08.2012 року, ухваленого Старобільським районним судом Луганської області по справі №2/1230/784/2012, яке набрало законної сили 23.08.2012 року - [PERSON] , покупцем відповідно до вказаного договору є [PERSON] , які відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. В зустрічній позовній заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу та його розірвання, сторона договору - покупець за договором купівлі-продажу [PERSON] вказана у якості третьої особи, хоча вона є стороною договору, який оскаржується. Статтею 52 ЦПК України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Статтею 53 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Відповідно до статті 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Таким чином, судом було встановлено, що [PERSON] при винесені ухвали про визнання мирової угоди про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] не заперечувала проти того, що [PERSON] перейде у власність на праві приватної власності вказаний будинок та до нього перейдуть усі права щодо користування та розпорядження ним. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.01.2018 року № 42 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.01.2017 року по теперішній час. ( Том № 1 а.с. 172) Інших доказів, щодо попередньої реєстрації малолітньої дитини [PERSON] суду надано не було. Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання правочину з купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладеного 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним та розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладеного 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Озеровим О.І. приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial