Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

06.07.2020 р. позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.12.2008 року відповідачка [PERSON] , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 17.12.2008 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у анкеті-заяві, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг між нею та Банком. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов`язання перед позивачем відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року відповідачка має заборгованість на загальну суму 107 507,97 грн. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 901,64 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 97 918,03 грн., нарахована пеня в розмірі 3092,68 грн. та штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. і штраф (процентна складова) 5095,61 грн. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 107 507,97 гривень та сплачений судовий збір в сумі 2102,00 гривень. Представник позивача Гребенюк О.С., що діє на підставі довіреності за № 367-К-Н-О, в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте від її представника [PERSON] надійшла до суду письмова заява, в якій просить суд провести розгляд справи без їх участі, а також застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" у зв`язку з пропущенням банком строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи та доводи заяви представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно\~зі ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1\~ст. 95 ЦПК України\~-\~письмовими доказами\~є документи,\~які містять\~дані про\~обставини,\~які мають\~значення для\~правильного вирішення спору. Із доданих до позовної заяви доказів встановлено, що 17.12.2008 року [PERSON] , звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 17.12.2008 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 250,00 гривень. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. У анкеті-заяві [PERSON] вказано, що кредитний ліміт картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», становить 250 грн, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. (а.с.19). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», банком було видано поновлювальну кредитну карту MasterCard Mass з пільговим періодом - до 55 днів зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, базова відстокова ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) 2,5%. Розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, проте не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. (а.с.20). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором за відповідачкою [PERSON] станом на 31.03.2020\~р. рахується заборгованість у сумі 107 507,97 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 901,64 грн., заборгованість за простроченими відсотками в сумі 97 918,03 грн., нарахована пеня в розмірі 3092,68 грн. та штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. і штраф (процентна складова) 5095,61 грн. Щодо заяви представника відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо). Із довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачці було видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 17.12.2008 року з терміном дії до 12/11, № [NUMBER] дата відкриття 22.12.2011 р. терміном дії 09/15, № [NUMBER] дата відкриття 23.10.2013 р строком дії до 08/17 ( а.с. 18). Так, згідно виписки по картковому рахунку відповідачки [PERSON] та розрахунку заборгованості, [PERSON] здійснила 09.06.2017 р. поповнення готівкою в розмірі 2000,00 гривень, тобто останній платіж у погашення боргу за кредитом відбувся 09.06.2017 р. Оскільки кредитна картка була видана відповідачці строком дії до серпня 2017 року, а з позовом до суду Банк звернувся 06.07.2020 року, то суд дійшов висновку про те, що Банк не пропустив строк звернення до суду з вимогами щодо повернення кредиту в цілому. Факт наявності заборгованості у відповідачки [PERSON] по основному боргу підтверджується наданою банком випискою по рахунку позичальника із зазначенням дат отримання кредитних коштів та їх часткового повернення. За таких обставин вимоги позивача про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) в розмірі 901,64 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавцю нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене суд вважає, що у банка відсутні правові підстави нараховувати проценти, які передбачені договором виключно до серпня 2017 року, після закінчення строку дії картки. Тобто, після закінчення строку виконання основного зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати будь-які платежі. Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, припинилося зі спливом строку кредитування - серпень 2017 року, що відповідає строку дії кредитної картки, а тому починаючи з 01 вересня 2017 року позивач не мав права здійснювати зазначені нарахування. Отже, оскільки строк кредитування закінчився у серпні 2017 року, тому відповідно, з цієї дати припинилося право банку нараховувати проценти згідно умов договору. Таким чином Банк неправомірно просить стягнути з відповідачки [PERSON] проценти нараховані після закінчення визначеного договором строку кредитування, тобто за період з 01 вересня 2017 року по 31 березня 2020 року. У звязку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по процентах, яка утворилася у період з 17 грудня 2008 року по 31 серпня 2017 року і відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.08.2017 р. становить 10049,48 гривень. З урахуванням наведеного у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідачки платежів на погашення кредитної заборгованості, зокрема, процентів нарахованих за період з 01 вересня 2017 року по 31 березня 2020 року включно, слід відмовити саме за безпідставністю, а не у зв`язку з пропуском позовної давності як просить представник відповідачки. Вирішуючи питання щодо стягнення пені та штрафів за зобов`язанням суд виходить з такого. Згідно\~ст. 546 ЦК України,\~виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15 зазначено, що відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Зокрема, ч.2\~ст.258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). За правовою позицією по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року Верховний Суд України вказав, що за правилами п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~статті 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Тобто пеня розраховується за останні 12 місяців, які передували зверненню з позовом до суду. За таких обставин, суд вважає, що позивачем обрахована сума пені поза межами строку позовної давності, що встановлена ч.2\~ст.258 ЦК України. Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності, передбаченого\~ст. 258 ЦК України\~стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів. Як встановлено матеріалами справи, позов подано до суду 06.07.2020 року. Розрахунок позивачем наведено станом на 31.03.2020 року. Пеня підлягає стягненню за період з 06.07.2019 по 06.07.2020 року, як вбачається із розрахунку заборгованості за цей період було нараховано відповідачці пені у розмірі 200, 00 гривень, зокрема: 31.07.2019 р. в розмірі 100,00 гривень, 31.08.2019 р. в розмірі 100,00 гривень. (а.с. 6-12). Таким чином із відповідачки на користь банку підлягає стягнення за пені у розмірі 200 гривень. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до положень\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15 та постанові від 11.10.2017 року по справі № 6-1374цс17. Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку штраф у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) і пеня, нараховані в один і той же період, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог про стягнення штрафів, як різновиду неустойки у зв`язку з їх необґрунтованістю та невідповідністю вимогам\~ст. 61 Конституції України\~(подвійна відповідальність за одне й те саме порушення). \~ \~ \~ \~Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 901,64 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10 049,48 гривень, заборгованості за пенею в розмірі 200,00 гривень, а всього разом в сумі 11 151,12 гривень. \~ \~ \~ \~Крім цього, відповідно до вимог\~ п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 107507,97/ 11\~151,12*2102,00= 218,03 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial