Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-29 00:00:00

24.02.2015р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] - батьком малолітнього [PERSON], [INFO] та зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району Львівського міського управління юстиції внести зміни в книгу реєстрації актів про народження, де у відомості про батьківство, вказати [PERSON] батьком [PERSON] [INFO] та змінити прізвище та ім'я дитини на [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що починаючи з 2009 року позивач [PERSON] з відповідачем періодично спільно проживали та вели спільне господарство, але у зв'язку з різного роду розбіжностями в поглядах, у шлюб не вступали. Протягом тривалого часу, вони намагались зачати дитину, але у зв'язку з проблемами із здоров'ям, їм це не вдавалось. Таким чином, у лютому 2013 року, було прийнято спільне рішення звернутись у медичний центр ПП «Клініка професора С.Хміля», що знаходиться у м. Тернопіль, вул. Шептицького, 1б, для застосування допоміжних репродуктивних технологій. У даному закладі охорони здоров'я, відповідачу було призначене попереднє лікування, а згодом відбулась і процедура штучного запліднення. Усі витрати, пов'язані з оплатою лікування та безпосередньо самої процедури, покривались за рахунок позивача. Лікування продовжувалось протягом року, і в січні 2014 року було підтверджено факт вагітності. Усі наведені вище обставини, підтверджуються довідкою про генетичну спорідненість батьків/матері чи батька/з плодом №3 від 21.01.2015 року, а також факт генетичної спорідненості [PERSON] з плодом. Крім цього, під час особистої розмови з директором вищезгаданого медичного центру, [PERSON] запевнив позивача, що за необхідності готовий підтвердити вищезазначені факти у судовому засіданні. Дізнавшись, що відповідач завагітніла, вони почали проживати разом. Проте, незабаром їх стосунки, внаслідок постійних розбіжностей у поглядах та непорозумінь, різко погіршувались, незважаючи на це, позивач все ж намагався примиритись, оскільки розумів, що в них буде спільна дитина та те скільки зусиль для цього було докладено. Але примирення так і не було, вони повністю припинили будь-яке спілкування. Згодом позивачу стало відомо, що [INFO] відповідач народила сина [PERSON]. Враховуючи те, що відповідач в той час не перебувала у шлюбі, відомості про батька дитини, у книгу реєстрації актів про народження, вносились на підставі заяви матері. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач зазначає, що має всі підстави стверджувати, що він є батьком [PERSON] [INFO], оскільки відомості про нього, як батька, не внесені, то порушуються його права пов'язані з утриманням, доглядом та вихованням сина. Враховуючи вищенаведене просить суд позов задовольнити. Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач заперечила проти задоволення позову, покликаючись на мотиви, викладені в запереченні на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Просила у задоволені позову відмовити. Третя особа Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського району Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відомостей про причину її неявки немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні взаємовідносини сторін, обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2009 року, що стверджується поясненнями в судовому засіданні. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON], що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 21 січня 2015 року. Згідно даного свідоцтва батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК Україниза відсутності заяви, право на подання якої встановленост.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У відповідності до ч. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тверджень зазначених у її запереченнях на позов, про те, що позивач не є біологічним батьком дитини, народженої відповідачем [PERSON] Натомість, як вбачається із матеріалів справи, позивачем згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, з метою надання доказів на підтвердження визнання батьківства стосовно малолітнього сина заявлялося клопотання про призначення у справі судової молекулярно- генетичної експертизи щодо встановлення ймовірності кровного споріднення народженої нею дитини та відповідача, яке було задоволено судом ухвалами від 27.05.2015 року та 03.09.2015 року про призначення по справі молекулярно-генетичної експертизи. Як вбачається з повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи № 10/664 від 26.11.2015 року, до Львівського НДЕКЦ МВС України прибув [PERSON], [PERSON] з дитиною [PERSON] до Львівського НДЕКЦ МВС України не прибули, що унеможливило відібрання зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Крім того, згідно довідки медичного центру ПП «Клініка професора С. Хміля» про генетичну спорідненість батьків/матері чи батька/ з плодом вбачається, що подружжя [PERSON] та [PERSON] (шлюб не зареєстрований) 23 лютого 2013 року звернулися в заклад охорони здоровя. У зв'язку з неможливістю досягнення вагітності було проведено програму ДРТ з переносом ембріонів в порожнину матки матері [PERSON] В лікувальній програмі ДРТ використано сперматозоїди [PERSON]. Факт вагітності при дослідженні ХГ в крові встановлено 28.12.2013 року. На УЗД факт вагітності підтверджено 14.01.2014 року. Має місце генетична спорідненість батька з плодом (а.с.3-4). Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягать до задоволення.

Outcome: partial