Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання останнього втратившим право на користування належним позивачу на праві власності будинком № 29 по вул. Зеленій в м. Чуднів, Житомирської області, з огляду на непроживання відповідача у вказаному житлі з 2010 року та небажання зареєструватись вказаної особи офіційно за новим місцем його фактичного проживання, що порушує права власника житла. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини справи, вказавши, що колишній чоловік його доньки не проживає у належному позивачу будинку з вересня 2010 року, а їх шлюб розірваний у 2013 році. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не проживає у [INFO] з 2010 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ \~ статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла,\~ які проживають разом\~ з ним. Таке ж положення закріплене у ст. 156 ЖК України, згідно якої члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.\~ 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справи про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за нормами цивільного законодавства підлягає доведенню факт відсутності члена сім'ї власника житлового приміщення без поважних причин понад один рік, а також з`ясування наявності чи відсутності іншої домовленості між ними. Відповідно до наявного у матеріалах справи договору дарування від 24.02.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку № 29 по вул. Зеленій в м. Чуднів. [PERSON] 17.07.2005 року уклав шлюб із донькою позивача [PERSON] та вселився у вказаний будинок. Рішенням Чуднівського райсуду від 09.04.2014 року даний шлюб був розірваний, але, як вбачається з матеріалів справи, відповідач залишається зареєстрованим у належному на праві власності позивачу будинку, хоча з 2010 року у даному житлі фактично не проживає, що підтверджується свідченнями [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, а також випливає із довідки Чуднівської ради від 06.08.2015 року № 2302. Отже, відповідно до ст. 405 ЦК України [PERSON] втратив право на користування вказаним житлом. При цьому останній з заявами про порушення своїх прав на житло ніколи не звертався, доказів тому, що в будинку зберігаються його речі, надано не було. Відсутні докази того, що відповідач оплачує комунальні витрати за житло тощо. Враховуючи неодноразово висловлені правові позиції ВССУ про те, що рішення суду про визнання особи втратившою право на житло само по собі дає підстави для послідуючого вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку, вимоги до Чуднівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Житомирській області є передчасними. Так, відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Зважаючи на задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати на суму 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial