Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Як вказує позивач у своїй заяві, вона перебуває в юридично зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 24 вересня 1988 року. Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Свої вимоги про розірвання шлюбу позивач мотивує тим, що збереження сімї неможливе через несумісність характерів та різні погляди на життя. Позивач у судове засідання підтвердила наведені вище обставини, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечує, відповідач до суду не з»явилася, хоча про день місце та час слухання справи була повідомлена належним чином. Проаналізувавши інші матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЕЛ №280754, сторони перебувають у шлюбі з 24 вересня 1988 року, який було зареєстровано відділом ЗАГС Прилуцького міського виконавчого комітету Чернігівської області, актовий запис № 434 (а.с.5). Від цього шлюбу дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Спору про поділ майна немає. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, і позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved