Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши, що 25.10.2010 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з тим, що позичальник не виконує як основного зобов`язання, так і зобов`язання по сплаті відсотків, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість з основного зобов`язання, у розмірі 7224 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, у розмірі 2783 грн. 75 коп.; заборгованість за пенею, у розмірі 6204 грн. 43 коп.; штрафи в загальному розмірі 1310 грн. 61 коп., а також понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, додавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2010 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем умови договору не виконуються. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 11.03.2020 року, заборгованість відповідача з основного зобов`язання становить 7224 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 становить 2783 грн. 75 коп.; заборгованість за пенею становить 6204 грн. 43 коп. Крім того, позивач нарахував відповідачу штрафи в загальному розмірі 1310 грн. 61 коп. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді припинення зобов`язання; зміни умов зобов`язання; сплати неустойки; відшкодування збитків. Таким чином, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, до нього мають бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності. В той же час, суд вважає, що пеня з відповідача стягненню не підлягає. У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. При вирішенні питання про стягнення одного із видів неустойки, зокрема, пені або штрафу, суд виходить з того, що із розрахунку заборгованості незрозуміло, яким чином обрахована пеня та комісія та за який період, отже позов в цій частині задоволенню не підлягає. У зв`язку з викладеним пеня в розмірі 6204 грн. 43 коп. не підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial