Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що позивач з 06 червня 2018 року по 26 березня 2020 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Майже з моменту народження дитини, позивач мешкає окремо від відповідача. Фактично відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає, її життям не цікавиться та не спілкується. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, при вирішенні справи, просив врахувати інтереси дитини. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2018 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року (справа № 185/1611/19) з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у твердій грошовій суммі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн, щомісячно, починаючи з 19 лютого 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно висновку від 19 травня 2021 року, Вих. № 260, орган опіки та піклування Павлоградської міьскої ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). У даному висновку також зазначено, що позивач разом з донькою проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини зареєсрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач залишив родину, коли дитині був один місяць. Протягом тривалого часу він зловживав спиртними напоями. З дня народження дитини батько не приїздить до неї, не цікавиться її розвитком, коштів на утримання не надає та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. До таких підстав закон відносить наступні: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Вищевказані обставини свідчать про небажання відповідача приймати участь у вихованні, розвитку його сина та утримувати його. Будь-яких спроб, щодо реалізації ним батьківських обов`язків не вживалося. Приймаючи рішення, суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є обґрунтованим, вмотивованим, переконливим та не викликає сумнівів щодо викладених у ньому обставин. Враховуючи, що рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки вже прийнято, суд не застосовує положення ч.3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн, який було сплачено позивачем за подання позову.

Outcome: approved