Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Фізична особа підприємець [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь завданні збитки у розмірі 8405,36 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 4000,00 грн. Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, що відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 26.07.2019 року в м.Черкаси участю автомобіля «Skoda Oktavia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 06 вересня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen Caddy» звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про сплату страхового відшкодування за Полісом №114375049 від 05.07.2019 року. ПрАТ «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком та здійснило виплату власнику автомобіля «Volkswagen Caddy» страхового відшкодування в розмірі 8405, 36 грн. Позивач вказує, що він набув право вимоги у зв`язку з укладеним між ним та ПрАТ «СК «Вусо» Договору №15/07/2020 про відступлення прав вимоги від 15 липня 2020 року. Оскільки, відповідач зник після вчинення ДТП, страхова компанія набула права регресної вимоги. 23 жовтня 2020 року Соснівським районним судом м. Черкаси відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання\~; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 05.07.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 114375049, згідно якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу «Skoda Oktavia», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Соснівського районного суду міста Черкаси від 06 вересня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. 05.08.2019 року до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, звернувся [PERSON] . 03 вересня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» складено Страховий акт №10396-24 до полісу обов`язкового страхування цивільно правових відповідальності власників транспортних засобів №114375049, відповідно до якого, прийнято рішення про виплату [PERSON] 8405,36 грн., факт виплати підтверджується платіжним дорученням №23400 від 03 вересня 2019 року. Відповідно до п. б ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як встановлено судом в мотивувальній частині постанови суду: « [PERSON] 26.07.2019 року о 14 год.45 хв., керуючи автомобілем Scoda Octavia д.н.з. [NUMBER] (власник [PERSON] ) в м. Черкаси по вул. Смілянській, не впевнився в безпечності, не дотримався безпечної дистанції , та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Caddi д.н.з. [NUMBER] \~(власник [PERSON] ) під керуванням водія [PERSON] ,\~чим порушив п.п. 2.3б, 13.1 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 289374 від 05.08.2019р., [PERSON] 26.07.2019 року о 14 год. 45 хв. в м. Черкаси, на перехресті вул. Смілянська вул. Оборонна, керував автомобілем Scoda Octavia д.н.з. [NUMBER] , був учасником ДТП, місце якої залишив, чим порушив п.2.10.А ПДР України». Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України,\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування»,\~\~ до\~\~ страховика,\~\~ який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно положень п.38.2.1 (в) ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду,\~якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Виходячи з предмету позову та наведених позивачем правових підстав щодо звернення з цим позовом до суду, позивач зазначає, що на виконання зобов`язань за Договіром обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 114375049, ПрАТ «СК «Вусо» виплачено потерпілій особі, страхове відшкодування у розмірі 8405,36 грн, оскільки відповідач залишив місце ДТП, тому у страхової компанії виникло право звернутись до відповідача [PERSON] , як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування фактично понесених витрат по виплаті страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2020 року, між ПрАТ «СК «Вусо» та ФОП [PERSON] було укладено Договір цесії №15/07/2020 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно Додатку №1 до Договору №02/07/2020 про відступлення прав вимоги, ПрАТ «СК «Вусо» передало а ФОП [PERSON] прийняв право вимоги до [PERSON] на суму 8405,36 грн. за Договором обов`язкового страхування №114375049, укладеного між ПрАТ «СК «Вусо» та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);\~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);\~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.\~Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є\~формою винагороди\~адвоката за\~здійснення захисту,\~представництва та\~надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 30.01.2019 року між ФОП [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 30/01/19, предметом якого є надання Адвокатом правової допомоги клієнту з метою захисту та відновлення порушених, невизнаних, оспорюваних прав та законних інтересів Клієнта, які виникли у останнього на підставі Договорів про відступлення прав вимоги та інших, укладених ФОН [PERSON] . Згідно п. 4.1. Договору, детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати Клієнтом Адвокату гонорару фактичних витрат пов`язаних із виконання даного договору, погоджується за взаємною згодою сторони та оформляється додатковою Угодою (угодами) до цього Договору. Згідно Додаткової угоди № 117 до Договору про надання правничої допомоги №30/09/20 від 30.01.2019 року, сторони за цією Додатковою угодою домовились, що вартість послуг Адвоката за Договором становить 4000,00 грн. Так, відповідно до Акту здачі прийняття робіт (надання послуг), позивачу було надано наступну правову допомогу: Аналіз судової практики та обговорення з Клієнтом правової позиції по справі у кількості витраченого часу 2 години на суму 1000,00 грн.; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду у кількості витраченого часу 5 год. на суму 2000 грн.; та здійснено авансування послуг Адвоката для здійснення супроводу та контролю судової справи в розмірі 1000,00 грн., а всього на 4000,00 грн., факт оплати за надану правничу допомогу підтверджується платіжним дорученням №Р24А806083774А90303 від 07 вересня 2020 року. Таким чином,\~надавши оцінку\~наданим позивачем\~доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу, в той час суд вбачає за необхідне зменшити розмір правничої допомоги, передбачений згідно Договору про надання правничої допомоги № 30/01/19 від 11.08.2020 року до суми 2000,00 грн., - що є правомірним розподілом витрат з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову, а також значенням справи для сторони. В той же час,\~такі витрати\~як супровід\~та контроль\~судової справи\~на суму\~1000,00\~грн.\~не підтверджені належними доказами, крім того провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тож, такі витрати є необгрунтовані. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи підприємця [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., які сплачено позивачем за подання даного позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial