Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 536ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 615ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно ст. 1054 ч.1ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ч.2ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 10.05.2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5378937, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 37 448 доларів США. (а.с. 17- 24 т. 1). Строк кредиту до 10.05.2014 року. 06.10.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 8145544 до кредитного договору № 5378937 від 10.05.2007 року, згідно якої були внесені зміни до графіку повернення кредиту та процентів за користування кредитом. (а.с. 24 зв. стор. - 26 т. 1). 02.10.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 8129636 до кредитного договору № 5378937 від 10.05.2007 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо додаткового надання 2-го траншу кредиту у розмірі 25 014,06 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 2 942,83 доларів США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості за першим траншем кредиту. За користування другою частиною кредиту процентна ставка встановлена у розмірі 19 % річних. Строк кредиту: залишок заборгованості за першим траншем кредиту, наданим позичальнику на строк до 10.05.2014 року. (а.с. 26 зв. стор. - 28 т. 1) 25.11.2010 року між сторонами була укладена додаткова угода № 10037768 до кредитного договору № 5378937 від 10.05.2007 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо додаткового надання 2-го траншу кредиту у розмірі 16 724,66 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 2 091,89 доларів США. Виключне цільове призначення 2-го траншу кредиту - погашення частини заборгованості за першим траншем кредиту. За користування другим траншем кредиту процентна ставка встановлена у розмірі 19 % річних. Строк кредиту: залишок заборгованості за першим траншем кредиту, наданим позичальнику на строк до 10.05.2014 року. (а.с. 29 - 31 т. 1) Згідно виписки по рахунку за договором № 537937 вбачається, що з 01.12.2010 року відповідачем не здійснювалось погашення кредиту та відсотків за кредитним договором (а.с. 123 - 176 т. 2) 10.08.2012 року позивач направив рекомендованим листом на адресу Відповідача письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. (а.с. 32 т. 1) Згідно вимоги позивач вимагав від відповідача у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги достроково повернути всю суму кредиту та проценти за користування кредитом у загальному розмірі 25 630,69 доларів США. Згідно п. 6.6 кредитного договору № 5378937 передбачено, що будь - які повідомлення та документи, які надаються банком позичальнику згідно умов цього договору, викладаються в письмовій формі, та надсилаються рекомендованим листом за місцем проживання позичальника, вказаним у розділі 7 цього Договору, або надаються позичальнику особисто під час звернення за адресою: [ADDRESS] , відділення № 3 філії ПУМБ м. Донецьк. Відповідно до п. 3.5.7 кредитного договору № 5378937 банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник відповідно, зобов`язаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань позичальника за цим договором при затриманні сплати частини кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами договору на 1 календарний місяць. Відповідно до п. 3.5.8 кредитного договору № 5378937 вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний виконати в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» станом на 11.12.2013 року становить 33 615,06 доларів США та 45 461,78 гривень, з яких: заборгованість за сумою кредиту 21 060,13 доларів США та 16 724,66 гривень; заборгованість за відсотками - 8 543,68 доларів США та 9 827,25 гривень; сума пені - 3 636,77 доларів США та 3 209,87 гривень; сума штрафів, передбачених п.п. 4.3.2 - 4.3.6 кредитного договору - 374,48 доларів США; сума штрафів за порушення Відповідачем 1 обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування - 15 700 грн. (а.с. 13-16 т. 1) Судом встановлено, що позивач зобов`язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобов`язання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування. У судовому засіданні представником відповідача не оспорювався факт не виконання відповідачем умов кредитного договору та несплата відповідачем кредиту та відсотків за кредитним договором після 01.12.2010 року. Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо сплати підтверджено копією кредитного договору та додаткових угод до кредитного договору, розрахунком заборгованості за кредитним зобов`язанням, виписками по кредитному рахунку. Також, в судовому засіданні представник відповідача та у своїх письмових поясненнях визнав доводи позивача стосовно того, що вимога про дострокове повернення кредиту, направлена позивачем на адресу відповідача, вказаному у кредитному договорі, вважається отриманою відповідачем з 17.08.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 10 серпня 2012 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів протягом 30 днів з моменту отримання вимоги банку у зв`язку з порушенням обов`язку по сплаті щомісячних платежів, факт отримання якої 17.08.2012 року представником відповідача не заперечувався. Таким чином, судом встановлено, що позивач скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.6, п. 3.5.7 кредитного договором правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань. На підставі викладеного суд приходить до висновку про зміну кредитором термінів повернення кредиту та плати за кредит у сторону зменшення. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відповідно, передбачений п. 3.5.8 кредитного договору 30-денний строк на виконання відповідачем вимоги банку достроково повернути кредит в повному об`ємі разом з нарахованими процентами та пенею за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором закінчився 16.09.2012 року. Таким чином, у зв`язку зі зміною строку та умов виконання основного зобов`язання, банк мав звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, починаючи з 17.09.2012 року. Останнім днем звернення до суду про стягнення суми заборгованості за кредитним договором було 17.09.2015 року. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності (а. с. 100 - 103 т. 1). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 529 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності. Статтею 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, згідно матеріалів справи встановлено, що 27.12.2013 року ПАТ «Перший Акціонерний Міжнародний банк» звертався з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. Ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Макіївка від 04.03.2014 року було відкрите провадження у цивільній справі № 270/7580/13-ц, провадження № 2/270/469/2014 за позовом ПАТ «Перший Акціонерний Міжнародний банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. (а.с. 60 т. 1) Таким чином, відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривалася у зв`язку зі зверненням до суду позивача з позовними вимогами до відповідача та після переривання перебіг позовної давності почався заново, тобто перебіг позовної давності розпочався 27.12.2013 року та сплинув 27.12.2016 року. Разом з цим, з позовом до суду позивач звернувся лише 19.11.2019 року. Доводи представника позивача стосовно того, що 27.12.2013 року позивач звертався до Центрально - Міського районного суду м. Макіївка Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки та ухвалою суду від 04.03.2014 року було відкрито провадження по справі, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» від 02.09.2014 року позивач мав законні сподівання на передання даної цивільної справи на розгляд Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, тому позивач вважає, що в даному випадку має місце не подача нового позову, а повторна подача такого ж позову, який подавався у 2013 році позивачем, і за яким Центрально - Міським районним судом м. Макіївка Донецької області було відкрите провадження у справі № 270/7580/13-ц. А тому, оскільки станом на дату подання позову у 2013 році строк позовної давності пропущений не був, провадження втрачене та не передане до Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області не з вини позивача, вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, суд не бере до уваги з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадку подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду. Відповідно до ч. 5 ст. 492 ЦПК України у випадку, визначеному пунктом 1 частини четвертої цієї статті, суд роз`яснює заявнику право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв`язку з втратою незакінченого провадження обов`язково має бути зазначено про цю обставину. Пред`явлення «нового позову» слід розуміти як нову справу, але про той самий предмет і з тих самих підстав та між тими самими сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 402 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому даним кодексом. Таким чином, відновлення втраченого судового провадження може мати місце у двох випадках: 1) щодо усього судового провадження чи його частини; 2) якщо справа закінчена ухваленням судового рішення або у ній закрито провадження. Підставами для відновлення судового провадження у цивільній справі є: - повна або часткова втрата судового провадження у цивільній справі, яке закінчилося ухваленням рішення; - повна або часткова втрата судового провадження у цивільній справі, провадження у якій закрито. В судовому засіданні встановлено, що позивачем лише було подано позов до Центрально - Міським районним судом м. Макіївка Донецької області до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки та ухвалою суду від 04.03.2014 року було відкрито провадження по справі. Справа не була закінчена ухваленням судового рішення або у ній закрито провадження, а також справа з Центрально - Міським районним судом м. Макіївка Донецької області не була передана до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» від 02.09.2014 року. Враховуючи викладене, відповідно до ч. 5 ст. 492 ЦПК України позивач мав право звернутися до Краматорського міського суду Донецької області з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом, але вже після спливу строку позовної давності. Тому суд приходить до висновку про те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, про що представником відповідача заявлено про його застосування відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed