Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

25 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до Державного підприємства «Поділля торф» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 76\~000, 00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з 07.06 2013 р. по 10.12.2013р. він працював в Державному підприємстві «Поділляторф» на посаді заступника директора, а з 04.11.2013р. на посаді майстра дільниці ВД «Маниківціторф». При прийомі на роботу йому було встановлено оклад у розмірі 3799 грн. З 02.11.2013 року за згодою сторін позивачу було встановлено оклад у розмірі 1900 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду, яке набрало законної сили 03.02.2014 р. по справі № 686/816/14-ц від 23.01.2014р. з державного підприємства «Поділляторф» на його користь було стягнуто 20 654,0 грн. заборгованості по заробітній платі, 1339,68 грн. компенсації за невикористану відпустку та 2677.27 грн. заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку при звільненні. Однак рішення так і не виконано, а тому просить стягнути з відповідача, збільшивши позовні вимоги, 83 600, 00 грн. заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку при звільненні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги викладенні в позовній заяві підтримав повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що з 07.06 2013 р. по 10.12.2013р. позивач працював в Державному підприємстві «Поділляторф» на посаді заступника директора, а з 04.11.2013р. на посаді майстра дільниці ВД «Маниківціторф». При прийомі на роботу йому було встановлено оклад у розмірі 3799 грн. З 02.11.2013 року за згодою сторін позивачу було встановлено оклад у розмірі 1900 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду, яке набрало законної сили 03.02.2014 р. по справі № 686/816/14-ц від 23.01.2014р. з державного підприємства «Поділляторф» на користь [PERSON] було стягнуто 20 654,0 грн. заборгованості по заробітній платі, 1339,68 грн. компенсації за невикористану відпустку та 2677.27 грн. заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку при звільненні. На виконання якого було видано виконавчий лист. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі виконавчого листа від 23.01.2014 року органом виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції 20.02.2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ДП «Поділляторф» суми заборгованості згідно судового рішення. 26.05.2015 року у звязку із зміною юридичної та фактичної адреси відповідача на с. Кути, Шумського райоу Тернопільської області, документи виконавчого провадження були направлені до відділу ДВС у Тернопільській області. Листом №19825/3.1-03-23 [PERSON] був повідомлений, що судове рішення про стягнення заборгованості із ДП «Поділляторф» перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Із листа Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 29.06.2017 р. вбачається, що жодних розрахунків із [PERSON] не проведено. Відповідно з положеннями частини 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч.1\~ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1\~статті 117 КЗпП України\~щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 117 цього Кодексу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Дана позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати"\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, середньоденна заробітна плата складає 1900 грн. + 1900 грн. (останні два повністю відпрацьованих календарні місяці роботи) / 44 робочих дні за два місяці = 83,36 грн. х 936 (середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді)= 78\~024, 96 грн. А тому враховуючи, що заборгованість не погашена, з відповідача на користь позивача слід стягнути 78\~024, 96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тим сами задовольнивши позов частково. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial