Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб зареєстрований 12 червня 2009 року між нею та відповідачем, стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом, та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 червня 2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини сторони припинили так як втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач надає кошти на утримання дитини, але їх не достатньо. З цих підстав позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 05 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Користуючись своїми правами, відповідач 27 квітня 2020 направив на адресу суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Щодо розірвання шлюбу не заперечує, щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом, та до досягнення дитиною повноліття визнає частково. Просить врахувати те, що має на утриманні мати пенсіонерку та те, що він сплачує кошти на утримання доньки. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, просив розглядати справу у його відсутність. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 259 (а.с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 707 (а.с. 5). Згідно із наданого до суду посвідчення серія [NUMBER] від 28 квітня 2015 року, вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 23). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] має на утриманні мати пенсіонерку (а.с. 25). Згідно із наданих дублікатів квитанцій встановлено, що [PERSON] періодично перераховує кошти в різних сумах на рахунки [PERSON] на утримання доньки (а.с. 26 - 35). Як вбачається з довідки про доходи № 11 від 14 лютого 2020 року, [PERSON] працює у „Іміджево - видавничому центрі Національної гвардії України" на посаді „Начальник групи інформаційно - аналітичного забезпечення", його заробітна плата з січня 2019 року по грудень 2019 року склала 254 355 грн. 05 коп. (а.с. 36). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що на даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує, то подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державною полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, то шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181, 182 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо утримання ним матері пенсіонера, оскільки таких доказів суду не надано та відповідно до чинного законодавства вона отримує відповідну пенсію. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved