Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] 21.04.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням збільшень, просила: зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні частиною земельної ділянки виділеній для неї рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року, котра розташована в м. Полонне по вул. Чапаєва, 19, шляхом знесення побудованого на вказаній земельній ділянці паркану; скасувати рішення [PERSON] міської ради № 25 від 20.03.2015 року, № 20 від 18.09.2015 року в частині надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, передачі у власність земельної ділянки площею 0,1065 га, яка знаходиться в м. Полонне по вул. Чапаєва, 17, кадастровий номер 6823610100:01:002:1016; скасувати державну реєстрацію в державному земельному кадастрі вказаної земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за [PERSON] цієї ж земельної ділянки; визнати недійсним свідоцтво про право власності на згадану земельну ділянку, видане на імя [PERSON], а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить ? частина житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в м. Полонне по вул. Чапаєва, 19, а власником іншої ? частини цього домоволодіння є відповідач [PERSON], з яким у неї виник спір з приводу користування жилим будинком та земельною ділянкою для його обслуговування. Рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року проведено розподіл домоволодіння в натурі, а також встановлено порядок користування земельною ділянкою та виділено для кожного співвласника по 0,0647 га. Однак, [PERSON] після поділу судом земельної ділянки, спорудив на виділеній їй частині ділянки паркан та в такий спосіб захопив 0,0125 га земельної ділянки наданої для неї згаданим рішенням суду. Також [PERSON] вказала, що рішенням [PERSON] міської ради № 25 від 20.03.2015 року для відповідачки [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в м. Полонне по вул. Чапаєва, 17 орієнтовною площею 0,1065 га, а рішенням цієї ж ради № 20 від 18.09.2015 року затверджено проект землеустрою та передано у власність для [PERSON] вказану земельну ділянку площею 0,1065 га, за кадастровим номером 6823610100:01:002:1016, після чого остання здійснила державну реєстрацію свого права власності на цю земельну ділянку, отримавши відповідне свідоцтво про право власності. Разом з тим, вважає, що вищезгадані рішення міської ради, а також здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконними, оскільки частина переданої у власність [PERSON] земельної ділянки увійшла в межі земельної ділянки, виділеної їй в користування вищезазначеним рішенням суду. В судових засіданнях позивачка та її представники заявлений позов підтримали і просили задовольнити його вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовну вимогу про знесення ним паркану не визнав, пояснив, що за належним йому та [PERSON] домоволодінням рахується земельна ділянка площею не 0,13 га, як про це вказує позивачка, а 0,10 га. Також вказав, що паркан ним збудовано на земельній ділянці, яка знаходиться у його користуванні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] міської ради заявлені щодо кожного із них вимоги позову заперечили, зазначивши, що передача земельної ділянки для [PERSON] відбулась з дотриманням норм земельного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень міської ради та свідоцтва про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Представники [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області, відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, товариства з обмеженою відповідальністю «Поділляземінвест» у судові засідання не зявились. 08.02.2017 року за клопотанням позивачки судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до вирішення заяви [PERSON] про перегляд рішення Полонського районного суду від 09.12.2014 року за нововиявленими обставинами (т.1 а.с.218). 29.06.2017 року провадження у справі відновлено. В ході судового розгляду позивач [PERSON] заявила клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи для встановлення обставин, які мають значення для вирішення земельного спору. За результати розгляду цього клопотання судом постановлено 11.07.2017 року ухвалу про призначення такої судової експертизи та на час її проведення провадження у справі зупинено (т.1 а.с.146). 27.10.2017 року до суду надійшов висновок експерта у звязку з чим провадження у справі відновлено. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, судового експерта, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками в рівних частках жилого будинку з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в м. Полонне по вул. Данила Галицького (бувша назва Чапаєва), 19 (т.1 а.с.7). Рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року проведено розподіл вказаного домоволодіння в натурі, а також встановлено порядок користування земельною ділянкою, на якій він розташований та виділено для [PERSON] і [PERSON] по 0,0647 га земельної ділянки (т.1 а.с.5-7). 05.02.2016 року рішенням сесії [PERSON] міської ради № 16 для позивачки надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з метою передачі у приватну власність. В ході виготовлення такого проекту зясувалось, що площа земельної ділянки виділеної для [PERSON] у користування згаданим рішенням суду фактично зменшилась із 0,0647 га до 0,0522 га (т.1 а.с.10-12). Згідно висновку експерта № 05-105/17 від 20.10.2017 року площа та конфігурація вказаної земельної ділянки, якою на час проведення експертизи фактично користується позивачка, не співпадає з площею і конфігурацією земельної ділянки виділеної їй рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року, зокрема площа зменшилась на 0,012015 га та на частині земельної ділянки, виділеній для [PERSON], збудований паркан з штучних блоків на бутовому фундаменті довжиною 6,0 м з площею основи 2,4 кв.м (т.2 а.с.23-24). Сукупність наведених доказів обєктивно свідчить про те, що відповідач [PERSON] не дотримався встановленого зазначеним рішенням суду порядку користування земельною ділянкою та збудував вищевказаний паркан на частині земельної ділянки, яка повинна знаходитись у законному користуванні позивачки. [PERSON] міською радою 05.03.2014 року прийнято рішення № 20, за яким для [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої в м. Полонне по вул. Чапаєва (нині [PERSON]), 17, орієнтовною площею 0,1600 га, (т.1 а.с.92), в яке рішенням цієї ж ради № 25 від 20.03.2015 року було внесено зміни щодо уточнення орієнтовної площі вказаної земельної ділянки із «0,1600» га на «0,1065» га (т.1 а.с.127). 03.04.2015 року [PERSON] подала на імя директора ПП «Поділляземінвест» заяву, в якій просила виготовити їй проект землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки площею 0,1065 га (т.1 а.с.154). 16.05.2015 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у [PERSON] районі [PERSON] здійснено державну реєстрацію цієї земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру 6823610100:01:002:1016 (т.1 а.с.191-193). 18.09.2015 року [PERSON] міська рада своїм рішенням № 20 затвердила зазначений проект із землеустрою та передала для [PERSON] у власність дану земельну ділянку (т.1 а.с.126). 21.10.2015 року державний реєстратор реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції [PERSON] прийняла рішення за індексним номером 25463875 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку та цього ж дня останній було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), індексний номер 46057456 (т.1 а.с.124-125). За висновком зазначеної судової експертизи на земельну ділянку, виділену для [PERSON] рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року. частково накладається на площу 0,0030 га вищезгадана земельна ділянка [PERSON] із кадастровим номером 6823610100:01:002:1016 (т.2 а.с.24). Таким чином, при безоплатній передачі для [PERSON] вказаної земельної ділянки також відбулось зайняття частини земельної ділянки площею 0,0030 га виділеної у користування для [PERSON] Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд виходить із такого. Відповідно до ст.129-1 Конституції України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Полонського районного суду від 09.12.2014 року, яке набрало законної сили 16.01.2015 року, було встановлено, що біля вищевказаного жилого будинку, який належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] є земельна ділянка площею 0,13 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, щодо якої судом встановлено порядок користування земельною ділянкою та виділено для [PERSON] і [PERSON] у користування земельні ділянки рівними площами по 0,064715 га, при цьому визначено лінії їх розподілу і конфігурацію. В той же час, як встановлено вищезгаданим висновком судового експерта, відповідач [PERSON] на частині земельної ділянки, виділеній для [PERSON] рішенням суду, спорудив паркан, захвативши в такий спосіб 0,012015 га її площі. Також, при проведенні відповідачкою [PERSON] безоплатної приватизації земельної ділянки, для неї було виготовлено проект із землеустрою, який рішенням [PERSON] міської ради від 18.09.2015 року № 20 затверджено і передано для [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1065 га, до якої також увійшла частина земельної ділянки площею 0,0030 га, яка виділена позивачці згаданим рішенням суду. Наведені обставини свідчать про те, що діями відповідачів [PERSON], [PERSON], а також рішенням [PERSON] міської ради були порушені права землекористувача [PERSON], які призвели до незаконного захоплення частини земельної ділянки, виділеної їй у користування рішенням суду, яке є обовязковим до виконання. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.3 ст.152 ЗК України). Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо знесення [PERSON] паркану, визнання недійсним рішення міської ради про затвердження проекту із землеустрою та передачу для [PERSON] у власність земельної ділянки, а також скасування виданого їй свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку підлягають задоволенню. В той же час, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки щодо: скасування рішення [PERSON] міської ради № 20 від 18.09.2015 року; скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі вищезгаданої земельної ділянки; скасування державної реєстрації цієї ж земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, із таких мотивів. Вказаним рішенням міська рада лише надала для [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,01065 га, що не суперечить положенням ст.118 ЗК України, якою регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Дане рішення не порушує прав [PERSON] на користування своєю земельною ділянкою та воно безпосередньо не призвело до захоплення її частини. Державна реєстрація земельних ділянок, порядок її скасування регулюється Законом України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013 року, та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051. Частиною 10 статті 34 вказаного Закону та пунктом 114 Порядку визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок, або ж якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Інших підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки, в тому числі й за рішенням суду, законодавством не передбачено. В той же час, пунктом 130 згаданого Порядку встановлено, що відомості (зміни до них) про нового власника, користувача земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вносяться до Поземельної книги Державним кадастровим реєстратором відповідно до пункту 113 цього Порядку. В пункті 113 Порядку зазначено, що після отримання від органу державної реєстрації прав інформації в порядку інформаційного обміну Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить інформацію про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі. Отже, після скасування права на землю органами реєстру прав, державний кадастровий реєстратор отримує в порядку інформаційного обміну інформацію про скасування права, відповідно до чого і вносить зміни до Поземельної книги. Вчинення таких дій не потребує рішення суду про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасування такої реєстрації регламентовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року (чинного на час проведення державної реєстрації земельної ділянки [PERSON]В.). Відповідно до вказаних нормативних актів державна реєстрація права на земельну ділянку має здійснюватись на підставі, зокрема рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ст.15 Закону та пункт 56 Порядку). За положеннями ч.2 ст.26 названого Закону (у редакції чинній на час вирішення судом спору) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, зареєстрованого цього ж дня за № 1429/20167, затверджено Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2.6 цього Порядку передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із позовних вимог [PERSON] просить скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за [PERSON], а саме спірної земельної ділянки, що не передбачено вищезгаданим Законом, який встановлює можливість скасування: рішення про державну реєстрацію; документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, про що вимоги позивачкою не заявлені. Суд не приймає до уваги доводи відповідачів [PERSON], [PERSON], а також показання допитаних за їх клопотанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі стверджували, що паркан [PERSON] будувався в 2013 році, а місце його розташування узгоджувалось із [PERSON] Про те, що спірний паркан збудовано на частині земельної ділянки позивачки обєктивно свідчать дані встановлені вищезгаданим рішенням суду, а також висновком судового експерта. [PERSON] під час розгляду справи понесені такі судові витрати: 1102 грн. 40 коп. оплата судового збору, 5500 грн. оплата експерту за проведення експертизи, а всього 6602 грн. 40 коп. Крім цього, за клопотанням відповідачів [PERSON], [PERSON] до суду викликався судовий експерт [PERSON] для розяснення висновку, у звязку з чим останньому належить сплатити 617 грн. Приймаючи до уваги, що судом задовольняються позовні вимоги заявлені [PERSON] до [PERSON], [PERSON] і міської ради, тому понесені позивачкою, а також судовим експертом [PERSON] вищевказані судові витрати підлягають стягненню із кожного зазначеного відповідача в рівних частках.

Outcome: partial