Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

11.09.2017р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він з 2008р. до 2014р. перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON], проживаючим за адресою: [INFO]. Станом на час перебування в трудових відносинах [PERSON] здійснював діяльність за адресою: с. Коропуж, вул. Городецька, 2 «В» Городоцького району Львівської області. За час перебування у трудових відносинах виникла заборгованість по невиплаті йому заробітної плати в сумі 22\~380,00 грн. Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014р. у справі №441/1753/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу - п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) В судовому засіданні по кримінальній справі [PERSON] визнав факт невиплати заробітної плати в сумі 22\~380,00 грн. та обіцяв погасити заборгованість. Після ухвалення судом вироку у вказаній справі [PERSON] частково погасив заборгованість перед ним, а саме надав 2 000 грн., решту суми заробітної плати 20\~380,00 грн. йому не сплачено. З огляду на наведені обставини, а також те, що відповідачем не було проведено з ним розрахунку заробітної плати при звільненні, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50\~303,40 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задоволити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.34). Відповідно до ст.128 ЦПК України, судова повістка а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Допитані у судовому засіданні 12.02.2018р. свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] працював у [PERSON] і в останього виникла перед [PERSON] заборгованість з оплати праці, яку він погасив частково, видавши йому 2\~000 грн. після винесення вироку суду. Заслухавши позивача, його представника та свідків, дослідивши докази, судом встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с.10). Як встановлено вироком суду, [PERSON] будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи підприємницьку діяльність в с. Коропуж, вул. Городецька, 2 «В» Городоцького району Львівської області відповідно до свідоцтва № 24150000000003242, виданого 24.02.2005р. виконавчим комітетом Львівської міської ради, в порушення вимог ст.ст. 43,\~45,\~46 Конституції України, ст.ст.2,\~21,\~24,\~97,\~115,\~116,\~253 КЗпП України, ст.ст. 1,\~5,\~12,\~24,\~30 Закону України "Про оплату праці" у період з березня 2007р. по липень 2014р. без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин використовував найману працю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким виплачував заробітну плату без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, пов'язаних із зайнятістю вказаних осіб, що призвело до позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] соціальних гарантій, передбачених законодавством про працю та соціальне забезпечення.\~\~ Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Ст.24 КЗпП України передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 21 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.29 цього ж Закону при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Крім цього ст.30 Закону встановлює, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.\~\~ Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Із дослідженої в судовому засіданні копії обвинувального акта у кримінальному провадженні № 12014140180000632 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних трудових відносинах у період часу з квітня 2008р. по травень 2014р. Таким чином, суд вважає доведеним факт фактичного допуску [PERSON] до роботи та факт виконання ним трудових обов"язків в період часу з квітня 2008р. по травень 2014р., оскільки такі підтверджуються належними та допустимими доказами у справі (а.с.6-9). Судом встановлено, що трудового договору між позивачем та відповідачем укладено не було, офіційно трудові відносини не оформлялися, заробітна плата виплачувалася [PERSON] без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, що встановлено вироком суду. Проте під час розгляду даного кримінального провадження не було встановлено сум заборгованості [PERSON] перед працівниками, факт невиплати працівникам заробітної плати не був інкримінований останньому, така обставина під час ухвалення вироку суду встановлена не була. Середній заробіток виплачується у разі наявності заборгованості по заробітній платі на день звільнення. Згідно копії рішення Городоцького районного суду Львівської області від 16.11.2016р. підтверджено той факт, що [PERSON] вже звертався до суду з приводу стягнення заробітної плати з роботодавця [PERSON], однак у задоволенні позову йому було відмовлено у зв»язку з недоведеністю позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили (справа №441/601/16-ц; а.с.43-45) . Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в суд надано не було, позивач не зміг пояснити в судовому засіданні, з чого він виходить визначаючи саме такий розмір заборгованості, отже відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Покази свідків про наявність заборгованості заробітної плати суд не може покладати в основу рішення оскільки відсутні належні та допустимі докази, відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак такі вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покласти на позивача. На підставі ст.ст.24,\~94,\~116-117 КЗпП України, ст.ст.21, 29-10 Закону України "Про оплату праці",

Outcome: approved