Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , та просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтовування позову вказала, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2009, посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та її син - відповідач [PERSON] . Відповідач у справі у спірній квартирі не проживає з 10 березня 2010, особистих речей останнього у квартирі не має. Всі комунальні послуги позивач сплачує самостійно та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання надала заяву у якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутність, а позовні вимоги задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надала, в зв`язку з чим за згодою позивачів судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позову не має будь-яких заперечень. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстровано у реєстрі за №2-3053, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №21336576 від 22.06.2020 (а.с.7-9, 18). Як вбачається з довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №6 від 02.06.2020 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом, наявним в матеріалах справи, складеним сусідами позивача та затвердженим директором ТОВ «УЮТ-2011» 04.06.2020, згідно якому відповідач [PERSON] , 1974 року не проживає у квартирі [ADDRESS] з 10.03.2010 року (а.с.10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved