Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

24 травня 2017 року позивач,[PERSON], звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс», треті особи: [PERSON], Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( ціна позову 47618,73 грн.). На підтвердження заявлених позовних вимог зазначив, що 26 серпня 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], що призвела до пошкодження транспортних засобів. Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року по справі № 608/1565/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач посилався, що оскільки автомобіль УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ належить на праві власності та водій [PERSON] в момент ДТП перебував в трудових відносинах з ТОВ «Агрополіс», останній зобовязаний відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду, завдану в наслідок ДТП, яку він оцінив в 47618,73 грн. Відповідач 04.07.2017 року надав суду заперечення, яким позов не визнав. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ТОВ «Агрополіс» на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», остання має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду; звертає увагу суду на те, що під час огляду транспортного засобу оцінювачем 21.09.2016 року не були присутні та повідомлення про такий огляд не одержували. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів неодержання страхового відшкодування. В доповненнях до заперечення від 02.08.2017 року вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди необґрунтованими. 04 липня 2017 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» та [PERSON]. 03 серпня 2017 року ухвалою суду витребувано від третьої особи ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» номер страхової справи, копію страхової справи, копії документів по страховому випадку, який стався 26 серпня 2016 року в м. Дунаївці по вул. Шевченка Хмельницької області, за участі автомобіля УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та страховий акт про визначення розміру збитків. 20 жовтня 2017 року на адресу суду від ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» надійшли копії документів, вимоги ухвали суду були виконані не в повному обсязі. 20 грудня 2017 року ухвалою суду повторно витребувано від третьої особи ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» номер страхової справи, копію страхової справи, копії документів по страховому випадку, який стався 26 серпня 2016 року в м. Дунаївці по вул. Шевченка Хмельницької області, за участі автомобіля УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] та страховий акт про визначення розміру збитків по відношенню до [PERSON]. 30 січня 2018 року на електронну пошту надійшли витребувані судом документи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні надала пояснення, які відповідають викладеним в позовній заяві. Пояснила, що позивач [PERSON] звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, але розмір страхового відшкодування з ним не узгоджено і таку виплату станом на дату слухання справи позивач [PERSON] від страхової компанії не одержав. В судове засідання відповідач ТОВ «Агрополіс» повноважного представника не направив, хоча про дату і час судового засідання було належним чином повідомлено, подало до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, просив врахувати заперечення, які викладені письмово від 03.07.2017 та 03.08.2017 року. В судовому засіданні 03.07.2017 та 23.10.2017 року представник відповідача [PERSON] надав суду витребувані документи, підтримав викладені письмово заперечення. В судове засідання третя особа ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» повноваженого представника не направила, хоча про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, заперечень до суду не надходило. В судове засідання третя особа [PERSON] не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату і час судового засідання. В судовому засіданні 23 жовтня 2017 року надав суду усні пояснення, зокрема, визнав факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 серпня 2016 року, свою вину в даній ДТП, підтвердив факт перебування з відповідачем ТОВ «Агрополіс» на момент ДТП в трудових відносинах та виконання трудової функції, відповідність переліку пошкоджень належного позивачеві [PERSON] виявлених під час огляду 21 вересня 2017 року оцінювачем тим, що одержав автомобіль під час ДТП. Зазначив, що відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду позивачеві в наслідок ДТП на його думку зобовязана ПАТ «Українська транспортна страхова компанія». Суд, оцінивши надані сторонами докази та пояснення дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до ТОВ «Агрополіс» підлягає задоволенню судом частково на підставі наступного. Судом встановлено, підтверджено належними і допустимими доказами та визнаються учасниками процесу, що 26 серпня 2016 року о 16 год. в м. Дунаївці Хмельницької області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвела до пошкодження транспортного засобу позивача. Вина [PERSON] в цій ДТП підтверджується постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2016 року по справі № 608/1565/16-п. Позивач [PERSON] являється власником автомобіля [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ №757823. Водій [PERSON] відповідно до довідки відповідача від 13.07.2017 року працює водієм ТОВ «Агрополіс» та за ним згідно наказу по підприємству № 25 від 11 січня 2016 року (н/п 27) закріплений автомобіль марки УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ. Автомобіль марки УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ належить на праві власності ТОВ «Агрополіс» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА № 010305. Шкода,завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України. Відповідно до висновку № 032/09/2016 від 21 вересня 2016 року вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП становить 40608,73 грн. Розмір матеріального збитку, заподіяного вказаному транспортному засобу визначено на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 за №142/5/2092. Цивільна-правова відповідальність ТОВ «Агрополіс» як власника автомобіля марки УАЗ 3303 державний номерний знак ВО 6828АВ на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», поліс №АІ/9053197 строком дії з 01.01.2016 по 31.12.2016 року. Позивач [PERSON] 29.08.2016 року звернувся до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням (потерпілого) про ДТП. Третя особа [PERSON] 01.09.2016 року звернувся до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» з повідомленням (страхувальника) про ДТП. 22 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту №795-16 (без дати) розмір суми відшкодування затверджено в сумі 18339,89 грн. Доказів узгодження розміру суми відшкодування з позивачем [PERSON] жодним з учасників суду не надано. Доказів виплати відшкодування ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача [PERSON] жодним з учасників не надано. Учасники процесу не оспорюють перелік механічних пошкоджень автомобіля [NUMBER] отриманих ним внаслідок ДТП, що мала місце 26.08.2016 року та суму матеріального збитку, визначеного субєктом оціночної діяльності [PERSON] згідно висновку №032/09/2016. На оплату послуг субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] позивач поніс витрати в сумі 2000,00 грн. що підтверджується квитанцією від 21.09.2016 року № 0.621934778.1. Судом встановлено, що неправомірними діями працівника відповідача завдано майнової шкоди позивачеві і між сторонами існують спірні цивільні правовідносини, що виникли внаслідок заподіяння майнової шкоди та обовязку відшкодувати завдані збитки особою, яка завдала такої шкоди. Відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вказана норма стосується відшкодування як майнової так і моральної шкоди, завданої працівником юридичної особи під час виконання ним своїх трудових обовязків. Таких висновків дійшов Верховний суд України, який в п. 8 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами) визначив, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Судом не приймається до уваги посилання відповідача ТОВ «Агрополіс» та третьої особи [PERSON] про покладення обовязку щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП позивачеві на ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі наступного. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним обовязкове (далі Закон № 1961-IV). Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року та від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16.\~\~ У даній справі позивач звернувся до суду з позовом до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Крім того, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача ТОВ «Агрополіс» [PERSON] на факт відсутності під час огляду будь-кого з працівників ТОВ «Агрополіс» та неповідомлення про огляд пошкодженого належного позивачеві автомобіля оцінювачем, оскільки це спростовується матеріалами справи та поясненнями третьої особи [PERSON] Зокрема, повідомленнями про вручення викликів на огляд автомобіля позивача субєкта оціночної діяльності [PERSON], одержаним 15.09.2016 року працівником ТОВ «Агрополіс» Гудимою за №2901313004915, а також особистими підписами третьої особи водія ТОВ «Агрополіч» [PERSON] в акті огляду належного позивачеві автомобіля № 032/09/2016 від 21 вересня 2016 року. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 40608 (сорок тисяч шістсот вісім ) грн.73 коп. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, п. п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна. Оскільки під час розгляду даної справі встановлено факт пошкодження автомобіля позивача неправомірними діями працівника відповідача, суд, відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, визнає право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, суд має з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов'язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, судом враховано, що позивач морально переживав через те, що його власність була пошкоджена і тривалий час вимушений поновлювати порушені права, у тому числі звертатися до страхової компанії з проханням у добровільному порядку сплатити заподіяну шкоду, та вживати інших дій повязаних із своєчасним отриманням відшкодування. При цьому, з огляду на характер механічних пошкоджень, суд приймає як обґрунтовані твердження позивача, мотивовані неможливістю користуватися належним йому автомобілем, в тому числі поїздок на відпочинок. З урахуванням викладеного, суд, вважає достатнім, розумним та справедливим розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем - 2000,00 грн.. В решті заявлених вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до положень ст. ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи, належать витрати: повязані із проведенням експертиз. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1280,00 грн., вартість автотоварознавчої експертизи - 2000,00 грн. Суд вважає, що відповідно дост.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір та витрати по проведенню судових експертиз.

Outcome: partial