Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Волиньобленерго», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «КРОНА» (далі - ПрАТ «СК «КРОНА») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.12.2013 року третя особа [PERSON] керуючи належним відповідачу ПАТ «Волиньобленерго» автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. [NUMBER] на автомобільній дорозі Луцьк-Маневичі в с.Жабка скоїв дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] (далі - автомобіль «Фольксваген») під керуванням позивача [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду від 24.01.2014 року. [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем ПАТ «Волиньобленерго», цивільна відповідальність якої застрахована в ПрАТ «СК «КРОНА», яка безпідставно не виплатила йому страхове відшкодування, а тому на підставі ст. 625 ЦК України до стягнення підлягають також три відсотки річних та інфляційні втрати по 01.07.2014 року. Вказує, що загальний розмір матеріальної шкоди, завданої йому в наслідок ДТП становить 103 094 грн. матеріальної шкоди, три відсотки річних в розмірі 1804,15 грн., інфляційні втрати 630,11 грн. Крім того, вказує, що внаслідок ДТП йому завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 100 000 грн. З врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в його користь суму в розмірі - 71 777,81 грн. за завдану матеріальну шкоду, три відсотки річних в розмірі 1804,15 грн., інфляційні втрати 630,11 грн., суму в розмірі 100 000 грн. за завдану моральну шкоду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Волиньобленерго» Розгон О.В. в судовому засіданні позов не визнала за безпідставністю вимог. Просила суд відмовити в позові. Представник відповідача ПрАТ «СК «КРОНА» в судове засідання не з?явився, подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог із підстав, вказаних у запереченнях. Третя особа [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд вважає за можливим слухати справу у відсутності учасників процесу, що не з?явилися по наявним у справі доказам. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково. Із змісту ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1172, ч.2 ст.1188 ЦК України в їх системному зв?язку випливає, що обов?язок відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду потерпілій особі при взаємодії двох джерел небезпеки несе роботодавець, якщо заподіяна шкода сталася з вини працівника роботодавця. Судом встановлено, що 20.12.2013 року третя особа [PERSON] керуючи належним відповідачу ПАТ «Волиньобленерго» автомобілем «ЗІЛ» д.н.з. [NUMBER] (далі - автомобіль «ЗІЛ») на автомобільній дорозі Луцьк-Маневичі в с.Жабка скоїв дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] (далі - автомобіль «Фольксваген») під керуванням позивача [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.10). Вина [PERSON] у скоєнні зазначеної ДТП встановлена постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2014 року, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.9). Зазначена обставина, згідно вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, доказуваню не підлягає. Судом встановлено, що автомобіль «ЗІЛ» належить відповідачу ПАТ «Волиньобленерго» і третя особа [PERSON] знаходиться в трудових відносинах з вказаним підприємством і на час ДТП виконував трудові обов'язки водія. Вказана обставина визнана сторонами в судовому засіданні на підстверджується вищезазначеною постановою суду від 24.01.2014 року. Позивач [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем «Фольксваген» на підставі тимчасового реєстраційного талону [NUMBER] (а.с.7-8). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.13 своєї постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Отже, в даному випадку, позивач має право на відшкодуванні завданої внаслідок ДТП шкоди, оскільки, автомобіль «Фольксваген» на підставі відповідного реєстраційного талону правомірно перебував у його володінні, а обов?язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП позивачу матеріальну шкоду лежить на відповідачу ПАТ «Волиньобленерго», як роботодавцю [PERSON] та власнику автомобіля «ЗІЛ», який в силу вимог ч.1 ст.1172 ЦК України відповідає за шкоду, завдану з вини останнього. Судом встановлено, що відповідач ПАТ «Волиньобленерго», як власник автомобіля «ЗІЛ», застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «КРОНА» шляхом укладення полісу №АС/2286471 (а.с.61). Таким чином, відповідач ПрАТ «СК «КРОНА» згідно вимог ст.ст. 9, 12, 22, 23, 24, 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) зобов?язана відшкодувати позивачу, як потерпілому, завдану матеріальну шкоду у межах лімітів відповідальності, встановлених у ст.ст. 9, 22.3. Закону. Оскільки, внаслідок ДТП позивач не отримав ніяких тілесних ушкоджень, а моральну шкоду просив відшкодувати лише у зв?язку із пошкодженням автомобіля та неможливістю його використання, то за змістом ст.1166, 1167, 1172, 1188 ЦК України, ст..26-1 Закону в їх системному зв?язку, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди лежить на відповідачу ПАТ «Волиньобленерго». Визначаючи розмір матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно звіту № 792 від 23.01.2014 року експертного товарознавчого дослідження, вартість відновлення автомобіля перевищує ринкову вартість транспортного засобу до скоєння ДТП, а тому згідно ст.30.1 Закону належний позивачу автомобіль вважається фізично знищеним, а розмір матеріальної шкоди в даному випадку становить 41 075,18 грн., що становить ринкову вартість автомобіля на момент ДТП (а.с.67-70). Ринкова вартість залишків автомобіля «Фольксваген» після ДТП становить 9758,99 грн., що підтверджується звітом №34833185_20,12,2013_13/05/14 (а.с.73-77). Визначена вказаними висновками вартість матеріального збитку та залишків автомобіля позивачем та його представником не спростована. Відповідно до ст..30.2. Закону якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні позивач зазначив, що погодився із тим, що автомобіль фактично є фізично знищеним, однак, вказав, що бажає залишити автомобіль у себе. Отже, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу, має визначатися за виключенням вартості залишків автомобіля. За таких обставин, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП вірно визначено ПрАТ «СК «КРОНА» в розмірі 31316,19 грн. (41 075,18 - 9758,99) на підстави відповідного розрахунку та страхового акту (а.с.78, 79). Саме цю суму страхова компанія повинна сплатити позивачу. Доводи представника позивача про необхідність визначення вартості матеріального збитку з врахуванням курсу євро на даний час суд вважає безпідставними, так це не передбачено Законом. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На думку суду, доводи позивача про покладення на відповідача обов?язку сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є підставними, оскільки, між стронанами мають місце грошові зобов?яання, що підтверджується також правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 14.11.2011 року у справі № 6-40цс11 за заявою ПрАТ "Київстар" про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2011 року (рішення № 19848657 в Єдиному державному реєстрі судових рішень). Доводи відповідача ПрАТ «СК «КРОНА» у письмових запереченнях проти позову про те, що статтею 36 Закону в якості відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань передбачено сплата пені, суд вважає безпідставними, оскільки, відповідальність, встановлена статтями 549 та 625 ЦК України, за своєю природою є різними видами цивільно-правової відповідальності та не являються взаємовиключними. Відповідно до ст..36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. В даному випадку позивач звернувся із завою про виплату страхового відшкодування 25.02.2014 року (а.с.65-66), будь-яких повідомлень про неповноту поданих документів позивачу від страхової компанії не находило, а тому у відповідності до ст..36.2 Закону ПрАТ «СК «КРОНА» повинна була виплатити позивачу страхове відшкодування до 26.05.2014 року. Із матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування повністю виплачене позивачу лише 09.09.2014 року (а.с.80-81). Позивач та його представник в судовому засіданні просили суд стягнути суми, передбачені ст. 625 ЦК України по 01.07.2014 року, а тому суд з врахуванням ст.11 ЦПК України, вирішує спір в цій частині в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, загальний строк прострочення відповідачем своїх зобов?язань щодо сплати страхового відшкодування складає 36 днів (з 26.05.2014 року по 01.07.2014 року). Тому три відсотки річних в даному випадку становлять 92,66 грн., виходячи з наступної формули розрахунків: (31316,19 грн. (сума боргу)*3% (відсоткова ставка)/365 (к-сть днів у році)*36 (загальний строк прострочення). Щодо визначення суми інфляційних втрат, то в даному випадку загальний індекс інфляції за вищевказаний період становить 101,0 %, що визначається шляхом перемноження показників індексів інфляції у 2014 році за даними Державного комітету статистики України з врахуванням відповідної правової позиції Верховного Суду України з цього приводу, викладеної у листі №62-97р від 03.04.1997 року. Отже, сума боргу з врахуванням інфляції становить 31629,35 грн. (31316,19 грн. (сума боргу)*101% (загальний індекс інфляції)). Тому в даному випадку інфляційні втрати становлять 313,16 грн., виходячи з наступної формули розрахунків: (31629,35 грн. (сума боргу з врахуванням інфляції) - 31316,19 грн. (сума боргу без врахування інфляції). Вищевказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та в сукупності становлять 405,82 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Із роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як пояснили суду позивач та його представник, внаслідок неправомірних дій третьої особи [PERSON] позивачу було завдано моральні страждання, що виявилися у переживаннях у зв?язку із неможливістю використовувати транспортний засіб. Враховуючи ту обставину, що з вини [PERSON] завдано шкоду транспортному засобу, який перебував у володінні позивача, суд приходить до висновку, що в даному випадку розмір відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду становить 7000 грн. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних страждань, які було завдано позивачу внаслідок ДТП, зокрема те, що позивач являється інвалідом І групи, внаслідок характеру захворювання він позбавлений можливості вільно рухатися і автомобіль використовувався ним для забезпечення вільного пересування та задоволення своїх першочергових життєвих потреб (а.с.42, 55, 56), а також факт порушення нормальних життєвих зв'язків позивача внаслідок неправомірних дій, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини винуватця ДТП та власника транспортного засобу, які в добровільному порядку жодним чином не намагалися відшкодували шкоду, незважаючи на тяжкий стан здоров'я позивача. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial