Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» 500 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок загибелі її батька, - [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2004 стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого загинув її батько [PERSON] , який на час нещасного випадку був працівником ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», чим їй було заподіяно моральних страждань. На час смерті батька позивачу виповнилось лише 14 років, його загибель стала для неї страшним потрясінням, вона втратила людину, яка її виховувала і на яку вона намагалась рівнятися в усьому, яка була єдиним годувальником у її родині, та на допомогу якої вона могла розраховувати, оскільки намагалася отримати вищу освіту, позивач розуміє, що їй ніколи не повернути свого батька, який загинув у молодому віці, є для неї незворотною втратою, що спричиняє їй і буде спричиняти довготривалі моральні страждання. Нещасний випадок з [PERSON] стався за наступних обставин: 15.10.2004 о 7 годині 00 хвилин в приміщенні АКБ механіком кар`єру [PERSON] відповідальному виконавцю майстру з ремонту обладнання [PERSON] та бригаді, до складу якої входив [PERSON] , після проведення інструктажу був виданий наряд на виконання робіт, до виконання яких [PERSON] приступив у складі бригади. О 10 годині 30 хвилин під час виконання обтяжки болтів крепежу приводу лебідки, майстер з обладнання, який керував виконанням робіт почув запах гарі й диму, та, обходячи екскаватор, побачив [PERSON] лежачим під екскаватором, та, вимкнувши напругу, витягнув його з-під екскаватора. Про нещасний випадок роботодавцем було складено акт №5 від 03.11.2004 року, де в п.6.1 (вид події) зазначено - враження електричним струмом. Позивач зазнала моральних страждань, які оцінює в 500 000 гр. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2021 року провадження у справі відкрите та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2020 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати за її відсутності. Надала до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що посилання відповідача на те, що її батько, який загинув на виробництві, порушив техніку безпеки та не дбав про особисту безпеку, є безпідставними. Вказала, що предметом спору в цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи на виробництві. Як встановлено в п.6 Акту розслідування нещасного випадку від 08.11.2004р (вид події) - враження електричним струмом. В п.2 Акту вказано назву підприємства, де стався нещасний випадок: ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; екскаватор ЕКГ 4,6 Б «Уралмашзавод» ім. Орджонікідзе. Тобто з акту розслідування нещасного випадку вбачається, що смерть її батька настала від дії електричного струму, що є у відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки. Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Підстави відповідальності за моральну шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи містяться у ст. 1168 ЦК України. При цьому дана стаття не містить підстав для зменшення розміру моральної шкоди, завданої саме смертю фізичної особи. Таке зменшення передбачене в ст. 1193 ЦК України, але воно стосується лише тих випадків, коли особа, відносно якої завдана шкода залишилася живою, тобто коли шкода відшкодовується самій особі. Та ця стаття не містить посилання про можливість зменшення розміру відшкодування родичам загиблого, якщо в цьому є вина особи, яка загинула. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Щодо посилання відповідача про недоведеність вимоги про стягнення моральної шкоди вказала, що загибель батька стала для неї страшним потрясінням, від якого вона не може оговтатись до цього часу. На час його смерті їй виповнилося лише 14 років, вона втратила людину, яка її виховувала і на яку вона намагалася рівнятися в усьому, вона втратила людину, яка по суті була єдиним годувальником у родині. Вона розуміє, що ніколи не зможе повернути батька, а від того ще більше продовжує морально страждати. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у її житті не можливо. За наслідками смерті вона позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку батька. Позивач вважає, що заявлений відповідачем розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн є занадто малим і таким що не відповідає загальним принципам справедливості, розумності та виваженості. Отже, справедливим розміром відшкодування шкоди завданої смертю її батька на виробництві буде саме сума 500 000 грн. Представник відповідача АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в сумі 10 000 грн., та вказав, що причинами нещасного випадку, який стався 15.10.2004 з помічником машиніста екскаватору [PERSON] , які суд має врахувати при винесенні рішення, є висновки, викладені в Акті по формі Н-5 від 08.11.2004, Акті по формі Н-1 від 08.11.2004 та Експертному висновку від 21.10.2004, а саме: самовільне залишення робочого місця та проникнення у відсік обслуговування вхідних ізоляторів нижньої рами екскаватора ЕКГ-4.6Б № 4, порушення п.3.2. Інструкції з охорони праці № 24 слюсаря чергового з ремонту обладнання; порушення потерпілим [PERSON] наряду на виконання ремонтних робіт, порушення вимог п.3.2. Інструкції з охорони праці № 24 слюсаря чергового з ремонту обладнання (забороняється виконувати роботу, що не входить до завдання та без дозволу керівника роботами залишати робоче місце) проникнення у відсік з струмопровідними частинами під напругою. Згідно показань робочих бригади, виконуючих ремонтні роботи на екскаваторі ЕКГ-4.6Б №4 (протоколи опитування, пояснювальні записки) можливою причиною проникнення потерпілого [PERSON] у відсік з струмопровідними частинами під напругою стало бажання знайти деталі з чорного або кольорового металу для здачі на пункт приймання металобрухту. Про відсутність вини відповідача свідчать висновки з Експертного висновку від 21.10.2004, а саме: організація безпеки робіт на АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з технічного обслуговування та ремонту гірничого обладнання відповідає нормативно-правовим актам з охорони праці. На підприємстві діє Положення про технічне обслуговування та ремонт розроблене на підставі інструкції з експлуатації обладнання та містить вимоги про забезпечення безпечних робіт; на ремонтні роботи 15.10.2004 на екскаваторі ЕКГ-4.6 Б. № 4 механіком кар`єра виписаний наряд, в якому зазначена послідовність ремонтних робіт та під підпис проведено інструктаж з охорони праці; нарядом не передбачались роботи, які потребували повного зняття напруги з електрообладнання екскаватора, про що члени бригади були повідомлені під підпис. Потерпілий [PERSON] пройшов всі необхідні інструктажі та навчання з охорони праці, а саме 02.04.1992 (навчання за професією), 10.06.2004 (вступний та первинний інструктажі), 30.06.2004 (інструктаж на групу по електробезпеці), 04.06.2004 (медичний огляд). [PERSON] - мати позивача [PERSON] була згодна з висновками комісії та не мала претензій до працівників АТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» відповідно до протоколу засідання комісії із спеціального розслідування нещасного випадку від 02.11.2004. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.10.2004 року стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого загинув [PERSON] , який на час нещасного випадку був працівником ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та обіймав посаду помічника машиніста екскаватора, що підтверджується актом Н-1 № 5 про нещасний випадок на виробництві з [PERSON] (а.с.9-12). Відповідно до розділу 4 акту Н-5 спеціального розслідування нещасного випадку від 8.11.2004 року, який відбувся 15.10.2004 о 10 год.45 хв. на ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» Міністерства промислової політики, причинами нещасного випадку є - самовільне залишення постраждалим робочого місця та проникнення у відсік обслуговування ввідних ізоляторів нижньої рами екскаватору ЕКГ -4.6 Б № 4; перед виконанням робіт не призначено відповідальну особу за їх виконання; незабезпечення надійного огородження оголених токопровідних частин екскаватора; незабезпечення трудової та виробничої дисципліни в ремонтній бригаді з боку ІТР та посадових осіб при виконанні ремонтних робіт на екскаваторі ЕКГ - 4.6 Б № 4. (а.с.32-34). Згідно розділу 10 акту Н-1 про нещасний випадок на виробництві особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є: [PERSON] - помічник машиніста екскаватора, ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; [PERSON] - в.о. начальника кар`єру, ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»; [PERSON] - в.о. енергетика кар`єру ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с.35-37). На час нещасного випадку загиблий [PERSON] мав на утриманні двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7; 13). Експертним висновком комісії по встановленню причин нещасного випадку зі смертельним наслідком від 21.10.2004 року, який відбувся 15.10.2004 з помічником машиніста екскаватору [PERSON] , було встановлено, що причиною нещасного випадку стало порушення постраждалим [PERSON] наряду на виконання ремонтних робіт, порушення вимог п.3.2 Інструкції з охорони праці для слюсаря чергового та по ремонту обладнання, що виразилося в самовільному (без вказівки майстра) проникнення у відсік з токоведучими частинами, що знаходилися під напругою (а.с.39-41). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Зазначеною статтею ЦК України також передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Аналогічна вимога передбачена ст.26 Закону України «Про охорону праці». Згідно статті 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Відповідно до постанови від 14.12.2020 у справі №210/2271/19 (провадження - № 61-19033сво19) Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року № 210/2272/19 (провадження № 61-18268св19) та колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19) та визначив, що виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї зазначеним Законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Можна виділити критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). Позивач вказує, що їй було завдано моральних страждань, які полягають незворотній втраті близької людини, на час смерті батька позивачу виповнилось лише 14 років, його загибель стала для неї страшним потрясінням, вона втратила людину, яка її виховувала і на яку вона намагалась рівнятися в усьому, яка була єдиним годувальником у її родині, та на допомогу якої вона могла розраховувати, оскільки намагалася отримати вищу освіту, позивач розуміє, що їй ніколи не повернути свого батька, який загинув у молодому віці, це є для неї незворотною втратою, що спричиняє їй і буде спричиняти довготривалі моральні страждання, та зміні звичного способу життя. Суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання з приводу загибелі її батька, у зв`язку із чим вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Суд, виходячи із засад виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті нещасного випадку позивач залишилася без батька, в результаті чого їй було заподіяно психологічні (моральні) страждання через втрату близьких родичів, частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000 гр. Суд вважає, що факт величезного душевного болю є беззаперечним і вказані обставини дійсно призвели до погіршення емоціонального стану, морального здоров`я позивача. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що цінність життя людини не можна визначити в грошовому еквіваленті, а тому будь-яка сума на відшкодування моральної шкоди реально не компенсує моральні страждання. Судом прийнято до уваги глибину моральних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, матеріальне становище сторін. Доводи відповідача про відсутність його вини, як на підставу звільнення від відповідальності за моральну шкоду, заподіяну внаслідок нещасного випадку, спростовуються актом по формі Н-5 від 08.11.2004 та актом по формі Н-1 від 08.11.2004, в яких при встановленні вини загиблого [PERSON] у вказаному нещасному випадку, також встановлено вину працівників відповідача [PERSON] та [PERSON] , а серед причин, що призвели до нещасного випадку, наявний ряд порушень з боку працівників відповідача (перед виконанням робіт не призначено відповідальну особу за їх виконання; незабезпечення надійного огородження оголених токопровідних частин екскаватора; незабезпечення трудової та виробничої дисципліни в ремонтній бригаді з боку ІТР та посадових осіб при виконанні ремонтних робіт на екскаваторі ЕКГ - 4.6 Б № 4). Оскільки при подачі цього позову позивач була звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволені частково, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1 200 гр.

Outcome: partial