Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: ТОВ фірма "Долина-Сервіс" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 2300,13 гривень та оплату судового збору в розмірі 1921 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ фірма «Долина-Сервіс» з 01.01.2013 є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Товариство зверталося до Долинського районного суду про стягнення заборгованості за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкової територій з [PERSON], однак судовий наказ від 31.05.2018 по справі №343/864/18 був скасований на підставі заяви відповідача про скасування судового наказу, тому змушені звернутися до суду в порядку позовного провадження. Власником квартири №[ADDRESS] є [PERSON], відповідач по справі, на якого відкрито особовий рахунок [NUMBER]. ТОВ фірма «Долина-Сервіс» з 01.01.2013 по 31.05.2017 була виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової територій. Таким чином між ними виникли відносини, що породжують цивільні права та обов’язки, оскільки товариство надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. Квартира відповідача є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг. Відмови від споживання послуг споживач не заявляв, технічні можливості щодо обмеження вжитку комунальних послуг всередині квартири відсутні. Незважаючи на неодноразову пропозицію з сторони ТОВ фірми «Долина-Сервіс» про укладення договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, відповідач її проігнорував. Обов’язок укласти договір лежить на позивачу, оскільки споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового. Однак, оскільки обов’язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Договір про надання послуг між ТОВ фірма «Долина-Сервіс» та [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавалась, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісяця з 01 січня 2013 року по 31 травня 2017 року позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останній кошти за вказані послуги не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач змушений стягувати у судовому порядку. Так, вперше ТОВ фірма «Долина-Сервіс» зверталася до Долинського районного суду про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за період з 01.01.2013 по 01.09.2015 (тобто включно серпень місяць 2015 року) в сумі 2130,46 грн. Рішенням суду по справі №343/1726/15-ц від 18 вересня 2015 року позов було повністю задоволено і боржником виконано. Проте за період з 01.09.2015 по 31.05.2017 [PERSON] послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій не були оплачені. Тому, в позовному провадженні ТОВ фірма «Долина-Сервіс» змушена вдруге звертатися про стягнення заборгованості в розмірі 2300,13 грн, що вбачається з розрахунку за період з 01.09.2015 по 31.05.2017. Такому зверненню в межах строку позовної давності передувала подача заяви про видачу судового наказу. Відповідач не звертався в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг. Товариство вживало заходи для досудового врегулювання спору за домовленістю між ними, зокрема, відповідачу неодноразово направлялися листи з попередженням про стягнення заборгованості в судовому порядку та пропозицією укладення договору реструктуризації заборгованості при неможливості повної оплати. Позивач в судове засідання не з’явився, однак просив справу розглядати без його представника. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи за адресою його місця реєстрації згідно з довідкою №469 від 23.01.2019 (а.с.25) про склад сім’ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.39, 68-73, 78-80) та на офіційному сайті суду про призначення справи на відповідні дати. Відзив на позов не подав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 29.01.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 20.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від позивача через канцелярію суду до судового розгляду надійшла заява (клопотання) вх. №2937 від 06.05.2019 (а.с.84), в якій представник позивача просив справу розглядати без їх участі, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує в повному обсязі. Враховуючи, що відповідач, хоча і повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому ухвалою суду від 06.05.2019 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: З матеріалів справи вбачається, що рішення виконкому Долинської міської ради № 108 від 30.05.2012 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Долина» виконавцем таких послуг у житлових будинках м. Долина визначено комунальне підприємством «Житлово-експлуатаційна організація» або інші суб’єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковими територіями і з їх утримання (а.с.10). ТОВ фірма «Долина-Сервіс» надавало послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі договору 3/12/2012 про визначення виконавця послуги з утримання житлових будинків і прибудинкових територій, укладеного між Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація» та ТОВ фірма «Долина - Сервіс» від 03.12.2012 року (а.с.11-12). Відповідно до акта від 31.12.2012, будинок [ADDRESS] переданий на утримання 01.01.2013 з КП «ЖЕО» до ТзОВ фірма «Долина-Сервіс» (а.с.28-29). В додатку №63 до вказано акта прийому-передачі будинків міститься основна інформація та характеристика будинку по [ADDRESS] (а.с.30). Рішенням №383 від 12.12.2012 виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області погоджено розрахунок скоригованого тарифу (а.с.31-33). Встановлено, що ТОВ фірма «Долина-Сервіс» повідомило громадян про початок своєї роботи з 01.01.2013 (Вісник міської ради №51 від 21.12.2012) та неодноразово зверталося до громадян з пропозицією про укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (оголошення у газетних виданнях «Добра справа» від 9 серпня 2013 року, «Свіча» від 2 серпня 2013 року, «Галичина» від 30 липня 2013 року №112 (4668) (а.с.13). Згідно з довідкою №469 від 23.01.2019 про склад сім’ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, уповноваженим власником квартири №[ADDRESS] являється [PERSON] (а.с.25). ТОВ фірма «Долина-Сервіс», відповідно до наданих йому повноважень, надає вказані у тарифі послуги з утримання будинків та споруд і прибудинкових територій, зокрема, по [ADDRESS], що підтверджується описаними вище документами. Відповідачем не пред’являлись претензії у встановленому законом порядку щодо надання послуги. В судовому засіданні встановлено, що договір між сторонами не укладався, проте фактично послуги позивачем відповідачеві надавалися. Щомісяця з 01 січня 2013 року по 31 травня 2017 року позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак останній кошти за вказані послуги не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Згідно з даними виписки з особового рахунку по квартплаті [ADDRESS], [PERSON] за період 01.09.2015 -14.0.2019 борг на кінець місяця (квітень 2017) становить 2300,13 грн (а.с. 8). Про наявність боргу станом на 31 травня 2017 року за адресою [ADDRESS] в розмірі 2300,13 грн свідчить також інформація про поступлення та витати коштів на утримання будинку та прибудинкових територій з 01.09.2015 по травень 2017 року, в якій по статтях розписано витрати (а.с.48). На підтвердження наданих послуг позивачем відповідачу ТОВ фірма «Долина-Сервіс» надало суду такі документи: - довідки про витрати по будинку [ADDRESS] за вересень 2015 року-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-травень 2017 року (а.с.49-51); - договір №1394 від 01.03.2013 про постачання електричної енергії та додаток №5 до нього (а.с.52-57); - підрядний договір №28 від 28.12.2012 на технічне обслуговування ліфтів, ремонт ліфтів та додаток №1 до нього (а.с.58-59); - договір на виконання робіт №01/17 від 01.01.2017 та додаток №1 (а.с.60-62); - договір на виконання робіт №01/04/17-в від 01.04.2017 та додаток №1 (а.с.63-65). Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2015 (справа №343/1726/15-ц) з [PERSON] вже стягувалася заборгованість за надані йому житлово-комунальні послуги, яке набрало законної сили 06.10.2015 і яке, як стверджує позивач, [PERSON] виконав (а.с.26-27). Також позивач вже звертався до відповідача про стягнення з останнього боргу в розмірі 2300,13 грн за надані йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, було видано судовий наказ, однак ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2018 року (справа №343/864/18) судовий наказ скасовано (а.с.7). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу сплати заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій. Оцінка суду: Дослідивши та оцінивши в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу можна заочно розглянути і позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 3 цієї статті визначено, що зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов’язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється відповідно до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Тариф, структура та періодичність надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлювалося рішенням виконкому Долинської міської ради «Про погодження розрахунку скоригованого тарифу» №383 від 12.12.2012 у відповідності до чинного законодавства. Порядок надання вказаних послуг встановлений Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року. Відповідно до п.7 цих Правил в редакції від 20.01.2009, що діяла на момент виникнення правовідносин, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від 30.09.2011, що діяла на момент виникнення правовідносин, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку, прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 в редакції від 18.11.2012, який діяв на момент виникнення правових відносин). Судом встановлено, що ТОВ фірма «Долина-Сервіс» з 01.01.2013 по 31.05.2017 було виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової територій. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов’язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, в відповідач ними користується. Квартира відповідача є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг. Відмови від споживання послуг споживач не заявляв, технічні можливості щодо обмеження вжитку комунальних послуг всередині квартири відсутні. Незважаючи на неодноразову пропозицію зі сторони ТОВ фірми «Долина-Сервіс» про укладення договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.13), відповідач її проігнорував. Таким чином, оскільки обов’язок споживача житлово-комунальних послуг грунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати за надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 в редакції від 18.11.2012, який діяв на момент виникнення даних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 в редакції від 18.11.2012 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 в справі за № 6-2951цс15. Судом встановлено, що договір про надання послуг між ТОВ фірма «Долина-Сервіс» та [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавалась, тобто, між сторонами наявні фактичні договірні відносини. В судовому засіданні доведено належними та допустими доказами правомірність та обгрунтованість щомісячного з 01.01.2013 по 31.05.2017 нарахування позивачем відповідачу плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також те, що останній кошти за вказані послуги не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 2300,13 гривень. Виходячи із загальних положень та змісту цивільного законодавства України, звичаїв ділового обороту, з урахуванням того, що договір між сторонами не укладався, проте фактичні послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачу надавались, який претензій щодо їхньої якості не заявляв, йому присвоєно особовий рахунок, суд вважає, що до даних правовідносин повинні застосовуватися норми ст.ст. 526, 610, 614 ЦК України, які регламентують загальні умови виконання зобов'язання, правові наслідки та відповідальність за порушення зобов'язання, а тому позов підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, зокрема судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача слід стягнути сплачений згідно квитанції №240 від 11.05.2018 (а.с.1) судовий збір в розмірі 1921 гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 509, 526, 610, 614, 901, 903 ЦК України, ч.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в редакції від 30.09.2011, ст.13, п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 в редакції від 18.11.2012, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року в редакції від 20.01.2009, ст. 280, 281 ЦПК України, та

Outcome: approved