Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 грн. на сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 18.03.2007р. між позивачем та відповідачем вдруге було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корольовського районного суду від 19.02.2018р. шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням з відповідача стягувались аліменти по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11.09.2017р. до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення повноліття сина [PERSON] відповідач відмовився сплачувати аліменти на його навчання. Позивач зазначає, що син навчається на денній формі Державного університету "Житомирська політехніка", немає змоги працювати, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, щороку необхідно сплачувати на навчання дитини 16900 грн. згідно договору про надання освітніх послуг №ГРС-19-19. Посилаючись на те, що [PERSON] не має можливості забезпечити утримання дитини, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати фінансову допомогу, просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 2000 грн. на дитину, яка продовжує навчання, починаючи з дати звернення до суду та до закінчення навчання сином. В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак не погоджується з розміром аліментів, які просить стягнути позивачка. Пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн. щомісячно. Представник відповідача вказав, що позивач з урахуванням розміру річної плати за надання освітніх послуг згідно договору від 06.08.2019р. згоден сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 800 грн. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не заперечував та підтримав пропозицію представника позивача [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19.02.2018р. у справі №296/7161/17 розірвано шлюб, укладений 18.03.2007 між громадянами України [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Малочернявською сільською радою Ружинського району Житомирської області, актовий запис №1. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 1000 (одна тисяча) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 вересня 2017 року та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.10). Матеріали справи свідчать, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). На даний час син сторін [PERSON] досяг повноліття, однак не має можливості самостійно себе забезпечувати, оскільки є студентом 1 курсу навчання для отримання освітнього ступеня «бакалавр» факультету бізнесу та сфери обслуговування за спеціальністю «Готенльно-ресторанна справа», що підтверджується довідкою №87 від 13.05.2020р. (а.с.7). Згідно договору №ГРС-19-19 про надання освітніх послуг між Державним університетом «Житомирська політехніка» та фізичною (юридичною) особою від 06.08.2019р. [PERSON] навчається за денною формою навчання за спеціальністю 241 «Готельно-ресторанна справа». Період навчання з 01.01.2019р. по 30.06.2023р. Пунктом 5.2 договору від 06.08.2019р. визначено, що загальна вартість освітньої послуги складає 67600 грн., вартість послуг за рік становить 16900 грн. (а.с.6-7). Позивачка самостійно несе витрати на утримання сина та оплату його навчання, у зв`язку з чим потребує допомоги від відповідача на утримання сина, який є повнолітнім, однак потребує допомоги від батьків у зв`язку з навчанням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ст. 182 СК України, а саме наявність у платника аліментів обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , приймає до уваги те, що представники сторін в судовому засіданні погодили розмір аліментів, які підлягатимуть стягненню на утримання дитини, у розмірі 1000 грн., тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у більшому розмірі позивачу слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial