Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем по справі одружилася 03.06.2014 р., шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис № 5. У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO]. 09.12.2015 р. позивачка змінила прізвище із Благун на [PERSON]. Після реєстрації шлюбу сторони проживали в [INFO], де позивачка разом із сином проживають по даний час. Відповідач перед народженням сина переїхав проживати до своїх батьків в с. Юрковець Заставнівського району Чернівецької області, де проживає і зараз. Жодних коштів на проживання та утримання дитини не дає, нічим не забезпечує, не турбується про його життя та здоровя, зароблені кошти витрачає на свої потреби. Позивачка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші, покладені на неї законом обовязки, необхідні для належного утримання сина. Відповідач фізично здоровий, в даний час регулярно їздить на заробітки, працює по найму в людей, однак розмір його заробітку позивачці не відомий. Він має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, але добровільно цього не робить, аліменти не платить нікому. На момент звернення до суду з позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку утримувати їхню неповнолітню дитину. Із-за наведених обставин позивачка змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 20.04.2016 р. відповідач надіслав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що увесь час, починаючи з дня народження сина і по теперішній час, не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати сина, постійно приймає участь у його вихованні, догляді, намагається надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу, прикладає зусилля у вирішенні проблем, не зважаючи на те, що спільно з ним не проживає, оскільки позивачка покинула відповідача без усіляких пояснень. Крім того зазначає, що на протязі тривалого часу був безробітним і на даний час шукає роботу. Відповідач не заперечує свого обовязку щодо надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, однак доходи, які він отримував по найму в людей при здійсненні господарських робіт за останні два роки та на даний час є незначними. Інших заробітків та доходів у відповідача немає. Також на його частковому матеріальному утриманні та догляді перебуває непрацездатна матір [PERSON], [INFO], яка є інвалідом третьої групи. Відповідач не погоджується з приводу визначеного позивачем розміру аліментів у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки він є необґрунтовано завеликий, а тому розумний та справедливий розмір аліментів повинен становити 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно представленої копії свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 095731, виданого 03 червня 2014 р., шлюб між [PERSON], [INFO], та Благун (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], зареєстровано 03.06.2014 року виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис № 05. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 271159, виданого 04 грудня 2014 року виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. 09 грудня 2015 р. позивачка змінила прізвище «Благун» на «Тухлінович», що доводиться копією свідоцтва про зміну імені серії І-НМ № 014169, виданого 09 грудня 2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Судом встановлено, що малолітній син проживає разом з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від сімї, в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Обовязок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 182 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 01.02.2016 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial