Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - Банку) про стягнення 12500,00 доларів США депозитного вкладу, 15,00 доларів США відсотків, 1230 доларів США неустойки за порушення умов договору, а також 63795,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.11.14 р. між ним та Банком укладено депозитний договір на розміщення 12500,00 доларів США з виплатою відсотків по процентній ставці 12,5 % річних, терміном розміщення на три місяці з поверненням 18.02.15 р. Однак, в порушення вимог законодавства та умов договору, по закінченню терміну розміщення депозитного вкладу, на вимогу вкладника суму вкладу та проценти йому виплачено не було. Невиконанням зі сторони відповідача умов договору позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у різниці офіційного курсу долару США на момент закінчення терміну депозитного вкладу та на час звернення до суду. В судовому засіданні [PERSON] змінив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 12300,00 доларів США депозитного вкладу, 15,00 доларів США несплачених відсотків, неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення в сумі 72457,00 грн., а також матеріальну шкоду, завдану йому коливанням курсу пари гривня - долар США в сумі 78740,00 грн., вимогу про стягнення моральної шкоди не підтримав. Позивач суду пояснив, що у позовній заяві та заяві про зміну вимог він помилився у сумі депозитного вкладу, неповернутого банком, яка складає 12300,00 доларів США, та пояснив, що суму депозитного вкладу йому не повернуто і на даний час та підтримав обґрунтування, наведені у позовній заяві. Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи у відсутності представника не клопотав, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 18.11.14 р. позивач [PERSON] шляхом заповнення та підписання договору-заяви № 300131/133763/3-14 прийняв Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та кредит», уклавши таким чином з позивачем договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» (надалі - Договір) у валюті долар США, предметом якого було розміщення депозиту в сумі 7000,00 доларів США терміном з 18.11.14 р. по 18.02.15 р. та сплатою процентів банківського вкладу з розрахунку 12,5 % річних з правом поповнення вкладу (пп.1-3, 6, 12 договору). Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача в установі відповідача від 08.07.15р., на рахунку [PERSON] знаходиться 12315,14 доларів США. Як встановлено судом з пояснень позивача і відповідачем не спростовано, 12300,00 доларів США - сума неповернутого позивачу депозитного вкладу, 15,14 доларів США - нараховані та не виплачені відсотки на вклад. З копії заяви [PERSON] від 19.02.15 р. з відміткою Банку про її отримання судом встановлено, що він звертався до Банку з вимогою повернути йому суму вкладу в повному обсязі по закінченню строку дії депозитного договору. Проте, як встановлено з пояснень позивача і відповідачем не спростовано, на його вимогу вклад в сумі 12300,00 доларів США та відсотки в сумі 15,14 доларів США по закінченню строку дії депозиту йому повернуто не було. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі сплином строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Так як строк розміщення депозиту сплинув 18 лютого 2015 року, а 19.02.15 р. позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми вкладу, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача [PERSON] отримати в Банку депозитний вклад та проценти, і обмежень у здійсненні ним такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу та сплати відсотків після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном - грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу. Вирішуючи питання про стягнення відповідальності у зв»язку з простроченням виконання грошового зобовязання в сумі 72457,00 грн., суд враховує наступне. Позивачем подано розрахунок неустойки, з якого вбачається, що при обрахунку його розміру ним використано подвійну облікову ставку НБУ за кожний день прострочення. Проте, будь-яких норм депозитного договору чи закону в обгрунтування стягнення неустойки саме в такому розмірі, у позові не зазначено і позивачем в суді не наведено. Судом встановлено, що у договорі не зазначено виду та розміру відповідальності Банку у зв"язку з простроченням виконання зобовязань перед вкладником. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищезазначену норму, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення неустойки у встановленому вищезазначеною нормою розмірі - 3 % річних. Період прострочення складає 253 дні (з 19.02.15 р. по 29.10.15 р. включно), отже, неустойка складає: 12315,15 доларів США * 3% * 253 дні/365 днів = 256,09 доларів США. Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, повязаної з колливання курсу пари гривня - долар США в сумі 76740,00 грн., суд враховує наступне. Спричинення позивачу неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди [PERSON] обгрунтовує тим, що у разі отримання ним суми вкладу 19.02.15 р., сума коштів у валюті гривня склала би за офіційним курсом НБУ 336917,50 грн., в той час як за офіційним курсом НБУ станом на день виконання розрахунку (03.08.15 р.) - 260177,78 грн. Різницю позивач вважає завданою йому матеріальною шкодою. Проте, суд враховує, що позивач вправі був по закінченні дії депозитного договору продовжити його на новий строк, вкласти отримані кошти у валюті долар США в іншу фінансову установу, інвестувати, зберігати у валюті долар США та вчиняти з цими грошовими коштами будь-які інші не заборонені законом дії, а тому твердження позивача про те, що, отримавши суму депозитного вкладу, він здійснив би обмінну операцію на грошові кошти у національній валюті, є припущенням. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди у розмірі 76740,00 грн., а тому не вбачає правових підстав для задоволення цієї вимоги. Таким чином, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] неповернутого депозитного вкладу та частини несплачених відсотків в сумі 12315,14 доларів США, а також трьох процентів річних у зв"язку з простроченням виконання грошового зобовязання в сумі 256,09 доларів США. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню з Банку на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на зазначену норму, стягненню підлягають суми в розмірі 12315,14 доларів США та 256,09 доларів США за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 2288,6492 грн. за 100 доларів США, тобто 281850,25 грн. та 5861,00 грн. відповідно. Судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial