Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.11.2009 року і в якому мають двох дітей: [PERSON], 08.08.1999р.н., та [PERSON], 01.08.2005р.н., які проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач рішенням суду від 17.04.2009 року зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 300 гривень щомісячно, до їх повноліття. Син [PERSON] досяг повноліття і стягнення аліментів на його утримання припинено. Стягуваний розмір аліментів є занадто мізерним і не забезпечує потреб та інтересів дитини при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму. Стан здоров`я сина [PERSON] є незадовільним, він потребує лікування, реабілітації та додаткових витрат на медичне обстеження. За червень липень поточного року нею витрачено на його лікування 3191 гривень. Станом здоров`я сина батько не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, тому просила змінити розмір стягуваних аліментів та стягнути з відповідача по 1500 гривень щомісячно на утриманні сина [PERSON] з дня звернення до суду до його повноліття, а також щомісячно по 750 гривень додаткових витрат на лікування та оздоровлення з дня звернення до суду до його видужання. Уточнивши позовні вимоги, представник позивача просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 1500 гривень щомісячно до повноліття дитини та щомісячно по 750 гривень додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Представник позивача [PERSON] подав письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у його відсутності. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, вказуючи, що з 12.08.2013 року перебуває в іншому шлюбі, в якому має доньку Катерину, 15.12.2013р.н., за станом здоров`я він потребує періодичного лікування, працює санітаром і його середньомісячний дохід становить 1379 гривень, що свідчить про його матеріальну неспроможність сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі, а також заперечував щодо щомісячного стягнення додаткових витрат з тих підстав, що позивачем не доведено обґрунтованих підстав для їх стягнення. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву про часткове визнання позову щодо стягнення аліментів у розмірі по 600 гривень щомісячно та не про визнання позову в частині стягнення додаткових витрат, а також про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17.04.2009 року і в якому мають двох дітей: [PERSON], 08.08.1999р.н., та [PERSON], 01.08.2005р.н., які проживають із позивачкою. Відповідач рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області 17.04.2009 року зобовязаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 300 гривень на кожну дитину, щомісячно, до їх повноліття. [PERSON], 08.08.1999р.н., досяг повноліття. [PERSON], 01.08.2005р.н., є малолітнім, оскільки не досяг 14-річного віку. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 01 грудня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1944 грн. Отже, аліменти на утримання дитини визначені за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької областівід 18.12.2015 року у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений ч.2 ст.182 СК України, що призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON]має незадовільний стан здоров`я, з 12.08.2013 року перебуває в іншому шлюбі, в якому має доньку Катерину, 15.12.2013р.н., працює санітаром і його середньомісячний дохід становить 1379 гривень. Також, судом не встановлено, що відповідач має на праві власності, володіння та/або користування майно та майнові права, що ним було придбане нерухоме або рухомого майна і не було доведено джерело походження коштів на придбання такого майна. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює та має сталий заробіток (дохід), з нього підлягають стягненню аліменти у частці його заробітку (доходу). Враховуючи викладене, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням потреб дитини відповідно до її віку, а також враховуючи принцип рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини, розмір аліментів слід визначити у розмірі по 1/4 частині всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як передбачено\~статтею 185\~Сімейного кодексу\~ України,\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Положення частини першої цієї статті стосується, зокрема таких особливих обставин, щодо яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні суду окремо (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і не може бути визначений у частці від заробітку (доходу) платника. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] зазначає, що на лікування сина [PERSON] протягом червня-липня поточного року вона витратила 3191 гривню. Вимоги про стягнення половини витрачених коштів на лікування дитини позивачка не заявляє. Встановлено, що дитина [PERSON], 01.08.2005р.н., проходив амбулаторне лікування у червні 2018 року та стаціонарне лікування у липні 2018 року з приводу та після лікування йому було рекомендовано диспансерне спостереження лікаря-уролога. Судом не встановлено, що дитина має таку важку хворобу, що зумовлює необхідність у щомісячних витратах та у визначеному позивачкою розмірі саме по 750 гривень, щомісячно, та наперед, постійно, до повноліття дитини, і така обставина не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині щомісячного стягнення додаткових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи наведене, ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 180, 182, 183, 184, 185, 191, 192, Сімейного кодексу України,

Outcome: partial