Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 30.08.2007 р. вони з відповідачкою зареєстрували шлюб, у якому у них народилися сини [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Рішенням суду від 08.12.2015 р. шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання дітей з [PERSON] Висновком комісії із захисту прав дитини при Тячівській РДА йому надано згоду на зустріч з дітьми у визначені дні: з 15-ї години першої та третьої п'ятниці до 17-ї години першої та третьої неділі кожного місяця по його місцю проживання; на спілкування по телефону, скайпу щоденно у період з 15-ї до 18-ї год.; на відвідування та побачення з дітьми у садку, школі, не перешкоджаючи навчальному процесу, на відпочинок дітей з ним у період канікул. Спочатку відповідачка не вчиняла перешкоди у спілкуванні з дітьми. Однак, на даний час вона не відпускає дітей до нього та не дає можливість бачитися і спілкуватися з ними, про що він повідомляв поліцію. Позивач та його адвокат у судовому засіданні просили задовольнити позов, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що вона не заперечує відносно спілкування дітей з батьком, але позивач та його батько налаштовують дітей проти неї, висловлюючись у її бік нецензурними словами. Був випадок коли діти були вдома у позивача, а коли повернулися до неї, то домашні завдання були не виконані і вони були негативно налаштовані щодо неї. Коли [PERSON] забирає дітей, він часто залишає їх з своїми батьками та йде на роботу. Одного разу вона не дозволила позивачу забрати дітей у зв'язку з тим, що вони були хворі. Останній раз діти були у [PERSON] тиждень тому, і вона відпускала їх без будь-яких суперечок. Обіцяє і в подальшому виконувати рішення органу опіки, якщо позивач не буде зловживати своїми правами. Представник органу опіки та піклування підтримала позовні вимоги. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2007 р., перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду від 08.12.2015 р. розірваний. Цим же рішенням було визначено місце проживання дітей з матір'ю. Сторони у справі є батьками малолітніх синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Орган опіки та піклування Тячівської РДА у висновку від 07.10.2015 р. рекомендував батьку дітей побачення з 15-ї години першої та третьої п'ятниці до 17-ї години першої та третьої неділі кожного місяця по його місцю проживання; спільний літній відпочинок з батьком протягом першої половини літніх канікул; можливість щоденного, у період з 15-ї по 20-у години, спілкування з дітьми засобами телефонного, електронного та інших засобів зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування; відвідування та побачення з дітьми у садку, школі, не перешкоджаючи навчальному процесу. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Із ст. 153 СК України убачається, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклуванні постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частинами 1 та 2 статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно із ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ст. 12 цього Закону зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Право на виховання дитини - це особисте немайнове право батьків. Воно є таким, що тісно пов'язане з особою. Батьки не можуть бути позбавлені цього права не інакше як за рішенням суду. Право батьків на виховання дитини включає: право на особисте виховання; право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; право вимагати невтручання у здійснення батьками права на виховання дитини (ст. 5 Сімейного кодексу України); право на захист порушеного права на виховання дитини (ст. ст.18, 158, 159, 162, 163 Сімейного кодексу України). Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Під час розгляду справи, із пояснень позивача та відповідача, було встановлено, що відповідачка, як правило надає можливість бачитися позивачу з дітьми та не заперечує відносно цього. У двох випадках, по яких [PERSON] звертався у поліцію, а саме 21.10. та 04.11.2016 р., відповідачка визнала, що не дозволила позивачу бачитися із дітьми через те, що у першому випадку діти були хворі, а у другому випадку була обурена тим що знаходячись усі вихідні у батька, вони не виконали домашнього завдання. Також суд встановив, що після четвертого листопада 2016 року випадків перешкоджання [PERSON] бачитися з дітьми [PERSON] не робила, і за тиждень до судового засідання діти знаходилися у відповідача. В основу судового позову з боку [PERSON] покладено їх особистий конфлікт з відповідачкою. Враховуючи, що позивач визнав факт хвороби дітей, а крім зазначених вище двох випадків перешкоджання бачитися з дітьми він не надав, суд вважає, що одиничний випадок заборони побачення з дітьми не можна вважати перешкодою батькові у вихованні та спілкуванні з дітьми. Тому в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: dismissed