Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

26.06.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позивача мотивовано тим, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає. У відзиві, надісланому до суду відповідач проти призначення аліментів не заперечив, але не погодився з часткою, яку просить стягнути позивач з нього на свою користь. Так відповідач зазначив, що за рішенням суду вже сплачує аліменти на користь позивача на утримання іншої дитини, доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки всіх видів свого заробітку (доходу) та якщо сплачуватиме ще ? частку то в загальному розмірі матиме віддавати половину свого заробітку, що є єдиним джерелом його доходу. Тому відповідач просив суд стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі 1000 грн. В судове засідання відповідач не зявився, але на адресу суду надійшла заява його представника за довіреністю [PERSON] про розгляд справи у відсутність представника та відповідача, згідно якої відповідач визначив розмір частки аліментів, яку він вважає обґрунтованою у 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу). Позивач в судове засідання не зявилася, згідно письмової заяви викладеної на окремому аркуші на своїх заявлених вимогах наполягала, просила про розгляд справи у її відсутність. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 775017 від 12 лютого 2018 року, виданого виконкомом Керменчицької сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07 вересня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано. За рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 липня 2013 року, відповідач сплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини, доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином встановлено, що сторони у справі проживають окремо, мають двох спільних неповнолітніх дітей та на утримання старшої дитини відповідач сплачує аліменти. За наданою позивачем довідкою № 917 від 23.07.2018 року відповідач працює у ДП «Шахтоуправління» «Південнодонбаське № 1» та має середньомісячну заробітну плату, з урахуванням податку з доходу, у розмірі 6100 грн. З вказаної суми заробітку позивач сплачує ? частину аліментів на утримання старшої дитини. У добровільному порядку фінансової допомоги на утримання молодшої дитини, яка проживає з позивачем, відповідач не надає, що не заперечене відповідачем та його представниками. Відтак відповідач є здоровою, працездатною особою, яка має постійне місце праці регулярний дохід а тому і можливість утримувати свою дитину яка має потребу в матеріальній підтримці. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, але з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу № 7, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789 Х11 від 27.02.1991 року, батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного і соціального розвитку. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Таким чином, враховуючи не заперечені відповідачем дані, що він є фізично здоровим, працездатним, має можливість надавати допомогу дитині, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON],\~аліменти на\~утримання неповнолітнього\~сина \~[PERSON],\~[INFO],\~в розмірі\~1/5\~частини всіх\~видів доходів\~(заробітку),\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня подачі\~позову до\~суду та\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~тобто з\~26.06.2018\~року,\~що в\~сукупності з\~сумою вже\~стягнутих аліментів\~буде складати\~суму приблизно дорівнюючу мінімальному рекомендованому розміру аліментів на двох дітей та не призведе до значного фінансового погіршення положення відповідача. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial