Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

19.04.2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом (а.с.1-3) та просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] по відношенню до їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з кожного з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку та доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, передати неповнолітню дитину на опікування органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступні обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Станом на 02.01.2019 року неповнолітня дитина [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах в службі у справах дітей Нікопольської міської ради. Підставами взяття на облік є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. На момент взяття дитини на облік, [PERSON] фактично проживав за адресою: [ADDRESS] у родині баби [PERSON] та діда [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] проживає без батьків в родині баби та діда з січня 2010 року та по теперішній час. [PERSON] встановлено інвалідність з дитинства, діагноз - хронічна ниркова недостатність V стадії, F 70, він систематично отримує гемодіаліз та перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря. Дитина знаходиться на диспансерному обліку з 2014 року, отримує допомогу, як дитина-інвалід. Мати та батько ведуть антисоціальний спосіб життя, постійно змінюють місце проживання, інколи працівники служби змушені їх розшукувати, але при цьому вони намагались контактувати з працівниками служби, в міру можливості виконували рекомендації, поради та вимоги. За інформацією Нікопольського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] та [PERSON] перебували під соціальним супроводом. Відповідачі тривалий час ніде не працюють, схильні до вживання спиртних напоїв, не займаються вихованням дитини, не здійснюють контролю за поведінкою та способом життя сина, злісно ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не надають дитині матеріальної та моральної допомоги, його станом здоров`я не цікавляться, фактично самоусунулися від виконання своїх обов`язків переклавши їх на бабу [PERSON] . Наразі неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, проживає у баби та знаходиться на повному її утриманні. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , житлово-побутові умови задовільні. В квартирі проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2003 року народження. [PERSON] створила всі належні умови проживання, піклується про його навчання, фізичний та духовний розвиток дитини, забезпечує необхідне харчування, медичний огляд. Баба з онуком регулярно відвідують лікарню в м. Запоріжжі, де [PERSON] отримує своєчасне лікування. [PERSON] та [PERSON] свідомо, без будь-яких наявних причин нехтують своїми батьківськими обов`язками, мешкають окремо від дитини, не мають бажання піклуватись про його розвиток. Поведінка матері і батька спричиняє нездорову атмосферу, від чого дитина страждає морально і фізично, тобто складається ситуація, коли дитина, його життя та здоров`я знаходяться в небезпеці. Враховуючи, викладені обставини, те, що відповідачі ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання дитини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.07.2019 року (а.с.36,37), позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження по справі; почато підготовче провадження; призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21.10.2019 року (а.с.54,55) залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Ухвалою суду від 29.11.2019 року закрито підготовче провадження про справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.62). Представник позивача - Буряк А.С. надала до суд заяву про розгляд справи без її присутності. Просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судовому засіданні 18.02.2020 року представник позивача обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за останнім відомим місцем реєстрації (а.с.32) та за адресою вказаною в позові. До суду повернулися конверти з судовою повісткою з викликом на 30.06.2020 року о 09:00 год., як не вручені (а.с.87,88). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Від відповідача [PERSON] відзив на позов не надійшов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації (а.с.35), про що свідчить повідомлення з відміткою про вручення адресату поштового відправлення (а.с.89). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7, п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученою. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, як і відзиву на позов. [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення з відміткою про вручення адресату поштового відправлення (а.с.90). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, зі згоди представника позивача, на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166,180-183,191,243,244 СК України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого Серія [NUMBER] батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7-копія повторного свідоцтва про народження). Викладене вбачається також з копії запису акта про народження №395 від 20.05.2003 року, Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023350982 від 10.07.2019 року (а.с.43-45). Зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] - [ADDRESS] , [PERSON] - [ADDRESS] (а.с.32,35). Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно Довідки №74 рішення лікарсько-консультативної комісії від 26.02.2018 року (а.с.18), [PERSON] , 2003 року народження, має інвалідність з дитинства, перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря, отримує гемодіаліз, діагноз: хронічна ниркова недостатність V ст., F 70. Як вбачається з відповіді Комунального некомерційного підприємства «Нікопольський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 50 від 11.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з бабусею і дідусем з 2010 року. Батьки мешкають окремо від дитини. Дитина зареєстрована в КНП «НЦПМСД» НМР амбулаторії №8 у сімейного лікаря загальної практики сімейної медицини - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку з 2014 року та згідно наказу МОЗ України № 454/471/516 від 08.11.2001 року розділ 5, п.3, з 11.07.2014 року отримує державну допомогу, як дитина-інвалід. Знаходиться на постійній замісній нирковій терапії методом програмного гемодіалізу у ВАІТ і ХД КУ ЗМБДЛ №5 (м. Запоріжжя). Лікування отримує за схемою: 4 години 3 рази на тиждень (пн., ср.,пт.). Всі заходи та рекомендації щодо лікування та обстеження хлопчика виконує бабуся (а.с.11). Опитати дитину в судовому засіданні не представилось можливим за станом здоров`я дитини, через проходження дитиною тричі на тиждень процедури гемодіалізу в іншому місці. Згідно психолого-педагогічної характеристики КЗО «Нікопольський навчально-реабілітаційний центр «Ніка» Дніпропетровської обласної ради від 22.02.2018 року (а.с.12), [PERSON] навчається в закладі з 13.12.2013 року. [PERSON] три рази на тиждень їздить до м. Запоріжжя для прийняття процедури гемодіалізу. Через своє захворювання, він навчається 3 рази на тиждень: вівторок, четвер, субота. Програмовий матеріал 8 класу засвоює на середньому рівні. Має низький рівень орієнтування в навколишньому середовищі, потребує постійної супроводжуючої допомоги дорослого. Згідно листа КЗО «Нікопольський навчально-реабілітаційний центр «Ніка» Дніпропетровської обласної ради від 22.01.2019 року (а.с.15), адміністрація закладу повідомляє, що [PERSON] проживає з бабою [PERSON] та дідом [PERSON] , тільки баба та дід взяли на себе обов`язки щодо навчання, виховання, утримання та лікування онука. Мати дитини з сином не проживає, тривалий час ніде не працює, долею та станом здоров`я сина зовсім не цікавиться, з сином не бачиться і не спілкується. Батько дитини останній рік з родиною та сином не проживає, матеріально та морально сина не підтримує, якщо приїздить до дому, то постійно на підґрунті вживання алкоголю, влаштовує бійки. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , затвердженого 03.01.2019 року начальником служби у справах дітей Н.Б. Горболіс (а.с.13), за даною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2003 року народження, житлово-побутові умови проживання задовільні, в будинку чисто та охайно, дитина забезпечена всім необхідним, вихованням, утриманням та лікуванням [PERSON] займається баба та дід, мати та батько дитини мешкають окремо. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS], затвердженого 17.01.2019 року начальником служби у справах дітей Н.Б. Горболіс (а.с.14), за даною адресою проживають [PERSON] з дочкою [PERSON] , житлово-побутові умови задовільні, [PERSON] не займається вихованням та лікуванням свого сина [PERSON] , мешкає окремо від свого сина понад 9 років. Як вбачається з відповідей Комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР» № 06/144-19, № 06/143-19 від 29.01.2019 року [PERSON] та [PERSON] на диспансерному обліку в диспансерно-поліклінічному відділені № 5 КП «ДОКЛПО «Фтизіатрія`ДОР» (м. Нікополь) не перебувають (а.с.23,23-на звороті). Згідно довідок Комунального підприємства Нікопольська міська психоневрологічна лікарня» ДОР» № 23 від 11.01.2019 року та № 29 від 15.01.2019 року [PERSON] та [PERSON] на обліку в КП «НМПНЛ`ДОР» не перебувають(а.с.24). Згідно довідок Комунального підприємства «Дніпропетровський наркологічний диспасер» ДОР» поліклінічне наркологічне відділення м. Нікополь від 18.01.2019 року за №69,№70 [PERSON] та [PERSON] на обліку у нарколога не перебувають (а.с.25,26). [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , проживають окремо від дитини, дитину матеріально не забезпечують, не спілкуються з нею, не цікавляться її життям, здоров`ям, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8,9,10). Дитина проживає в родині баби [PERSON] (а.с.13,17). 18.12.2018 року [PERSON] на ім`я начальника служби у справах дітей написала заяву, згідно якої не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] , 2003 року народження (а.с.19). 17.01.2019 року [PERSON] написала пояснення до служби у справах дітей Нікопольської міської ради, що через труднощі та відсутність житла вона не займається вихованням сина. Мешкає за адресою: [ADDRESS] , має молодшу доньку [PERSON] , не проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , котрого не виховує та з нею він не проживає (а.с.20). [PERSON] написала пояснення до служби у справах дітей Нікопольської міської ради, що вона є бабусею [PERSON] . Вона та її чоловік займаються лікуванням, утриманням та вихованням [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Батьки [PERSON] зловживають алкоголем, живуть окремо від дитини, матеріально не забезпечують, знаючи про те, що дитина потребує прийняття процедури гемодіалізу та пересадки нирки (а.с.21). Служба у справах дітей Нікопольської міської ради надала висновок (а.с.28,29), згідно з яким [PERSON] та [PERSON] свідомо, без будь-яких наявних причин, нехтують своїми батьківськими обов`язками, мешкають окремо від дитини, не мають бажання піклуватися про його розвиток, систематично злісно не виконують батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а тому орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 10.04.2019 року № 277, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що з відповідачів проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не піклуються про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавляться успіхами та життям дитини, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не намагаються дбати про її потреби, не забезпечують дитину матеріально, переклали ці обов`язки на бабу [PERSON] , яка займається належним вихованням, утриманням та лікуванням дитини. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] свідомо нехтують своїми обов`язками, ухиляються від виконання своїх обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Поважних причин щодо неможливості [PERSON] та [PERSON] виконувати свої обов`язків по вихованню дитини судом не встановлено. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачі самоусунулися від виховання неповнолітньої дитини, а їх відношення до своїх батьківських обов`язків виключають участь у житті неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, положення ст.ст.183,191 СК України, з відповідачів підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Але розмір аліментів 1/2 частини на дитину, який просить стягнути з кожного з відповідачів позивач, суд вважає завищеним. Тому, з [PERSON] та [PERSON] , з кожного, слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь інтернатного закладу, в якому буде знаходитись дитина, або опікуна, щомісячно, починаючи з 19.04.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1ч.1ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , слід передати на опікування органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп.; ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп. Враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1681 грн. 60 коп. з кожного, виходячи з розрахунку (840 грн. 80 коп. - за одну вимогу майнового характеру + 840 грн. 80 коп. - за одну вимогу немайнового характеру = 1681 грн. 60 коп.).

Outcome: partial