Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У грудні 2014 року позивач Печерська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів [PERSON], батька дитини, [PERSON], матері дитини, та, уточнивши позовні вимоги, просить позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх спільної дитини малолітнього [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вказані особи є батьками дитини, відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного відділу управління юстиції у м. Києві. Незважаючи на зазначене, народжену дитину з закладу охорони здоров'я не забрали без поважних причин, протягом шести місяців батьківського піклування не виявили, байдуже ставляться до долі своєї дитини, свідомо ухиляються від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Представник позивача Печерської районної державної адміністрація, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Проте подала до суду письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачів, уточнивши позовні вимоги та, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила його задовольнити, не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень по суті порушеного питання суду не надали. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2014 року після нарадження хлопчика у Перинатальному центрі м. Києва, мати дитини - [PERSON], [INFO], одразу ж після народження дитини, написала заяву про відмову забирати свою дитину з Центу (а.с. 11). Батьком дитини - [PERSON], [INFO], теж була написана заява про відмову забирати дитину з Перинатального центру м. Києва, оскільки останній не визнає себе біологічним батьком дитини (а.с. 12). Про це головним лікарем Перинатального центру складено відповідний акт про дитину, покинуту в половому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 13.01.2014 року та повідомлено до служби у справах дітей Печерської Райдержадміністрації (а.с.9-10). Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 22 січня 2014 року № 00013349748) (а.с. 17). Згідно зі свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] від 22 січня 2014 року мамою [PERSON] записана гр. [PERSON], батьком - гр. [PERSON] (а.с. 8). Розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 21 від 14.01.2014 року, малолітньому [PERSON] надано статус "дитини позбавленої батьківського піклування" (а.с. 20). На підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 55 від 08.02.2014 року, малолітній [PERSON] влаштований до державного дитячого закладу на повне державне утримання (а.с. 21). На сьогоднішній день над малолітнім [PERSON] призначено опікуна, в сім'ї якого він проживає, який піклується про нього та створив всі необхідні умови для повноцінного проживання дитини в сім'ї, виховуює його та утримує матеріально. Біологічні батьки дитини по сьогоднішній день ніяк не проявили себе, не цікавились долею залишеної ними дитини, не намагалися дізнатися місце її перебування та стан здоров'я. Згідно висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], від 08 грудня 2014 року за № 105/01-3148/В-12, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, з врахування зібраних документів та доказів, враховуючи той факт, що батьки не забезпечують харчування та медичного догляду, не спілкуються з сином та не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав, як таких, що не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не вчинили щодо неї батьківського піклування (а.с. 6-7). Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України від 13 січня 2005 pоку № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12. цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. П. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, встановлено, що мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи здобуто достатньо доказів того, що відповідачі не виконують батьківського обов'язку щодо участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні свого сина. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Із відповідей Перинатального центру м. Києва № 800 від 24 вересня 2014 року, Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 54/вх11265 від 08 жовтня 2014 року та Київського міського будинку дитини "Берізка" № 530 від 23 вересня 2014 року вбачається, що громадяни [PERSON] та [PERSON] до вказаних органів з приводу розшуку своєї дитини не звертались (а.с. 24-26). До пояснень відповідача [PERSON], викладених у заяві про відмову забирати новонароджену дитину з Перинатального центру м. Києва від 13 січня 2014 року, суд відноситься критично, оскільки на день народження [PERSON] його батьки [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Встановлені під час судового розгляду докази підтверджують обставини викладені в позові про те, що відповідачі - подружжя [PERSON] та [PERSON] не забрали дитину, народжену 13 січня 2014 року сина [PERSON], з Перинатального центру м. Києва без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та положень чинного законодавства, яке належить застосувати до спірних правовідносин, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає ці дані достатніми для висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виховання свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], що полягає у свідомому самоусуненні відповідачів від виховання дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування його до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. в рівних частинах з кожного з них. На підставі викладеного та

Outcome: approved