Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду посилаючись на те, що підставі біржового договору купівлі-продажу нерухомості з аукціону, зареєстрованого на Товарній біржі "Українська" 15.12.2000 року за реєстраційним № 89543 ним були придбані будівлі та споруди, розташовані за адресою [ADDRESS] . Згідно рішення Кремінського районного суду Луганської області від 17 липня 2017року по справі № 414/1287/17, провадження № 2/414/364/2017 право власності на 11/100 частки вищевказаного нерухомого майна визнано за [PERSON] , який в свою чергу подарував зазначену частку нерухомого майна [PERSON] на підставі договору дарування від 24.04.2019року, посвідченим приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області Гребінюком О.В. за реєстровим № 361.Позивач на даний час має намір здійснити відчуження належних йому 89/100 частки будівель та споруд, проте не має можливості це зробити, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документу, а саме - біржового договору купівлі-продажу нерухомості з аукціону. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії саме з цих підстав та рекомендовано звернутися до суду. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вище вказаним позовом та прохає визнати на ним право власності на вказане нерухоме майно. Позивач та представник позивача у судове засідання не зьявилися, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутності свої вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав відзив в якому не заперечує проти задоволення позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Також у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, на підставі біржового договору купівлі-продажу нерухомості з аукціону, зареєстрованого на Товарній біржі "Українська" 15.12.2000 року за реєстраційним № 89543 /а.с. 6/, що збігається із даними довідки Комунального підприємства "Кремінське районне бюро технічної інвентаризації" №123 від 12.04.2017 року про реєстрацію права власності в реєстровій книзі №3 за № 470 /а.с.15/ та співпадає із даними технічного паспорта на будівлі та споруди за адресою [ADDRESS] /а.с.7-11/, - [PERSON] , є власником нерухомого майна за вказаною адресою, що дорівнює 89/100 частки нерухомого майна. Вартість 89/100 частки нерухомого майна згідно експертного висновку становить 234600,00 грн (а.с. 22-24). Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду, позаяк власником загублений та відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно /а.с. 35/. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. частинами 1 та 2ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до змісту ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли в інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved