Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

28.03.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (а.с.3-5), якою просив усунути перешкоди у користуванні квартирою № 1 у будинку № 1/2 по вулиці Краснодонській в м. Нікополі Дніпропетровської області, шляхом вселення його у вказану квартиру; зобовязати [PERSON] передати йому ключі від квартири; виселити [PERSON] зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог послався на наступні обставини. Він з народження проживав та був зареєстрований у [INFO] разом зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON]. У 1996 році його мати була позбавлена стосовно нього батьківських прав. У 2001 році він був направлений в Нікопольський дитячий будинок «Наша родина», звідки 22.03.2002 році його забрав батько. Після чого він за соціальною програмою був направлений на навчання до Іспанії, де перебував до 28.01.2012 року. 09.12.2004 року його батько помер. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради №95/1 від 23.02.2005 його баба - [PERSON] була призначена його піклувальником, за ним було закріплено право на житло за адресою: [ADDRESS], відповідальність за збереження якого була покладена на начальника КП ЖЕК-6 та на піклувальника [PERSON] Після смерті його батька [PERSON] самоуправно вселилась в їх квартиру, а 16.12.2004 року була там зареєстрована у порушення ст.65 ЖК України. На той час він був неповнолітнім, органи опіки та піклування та його піклувальник [PERSON] не давали письмової згоди на реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS], де він був зареєстрований один. [PERSON] ніколи не була членом його родини, тому у неї не було ніяких підстав для вселення в квартиру. Відповідно до довідки БТІ від 31.12.2012 року, за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 12.01.1998 року. За ним право власності в КП «Нікопольське МБТІ» не зареєстроване. Після того, як [PERSON] вселилась та зареєструвалась у спірній квартирі, вона неодноразово намагалася різними незаконними методами переоформити на себе особовий рахунок та зняти його з реєстрації. У 2006 році КП «ЖЕК № 6» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення з займаного приміщення. Прокурор м. Нікополя подав заву про вступ в цю справу в його інтересах, однак цей позов був залишений без розгляду через неявку представників КП ЖЕК -6 та прокурора. Повернувшись з Іспанії 28 січня 2012 року, він намагався вселитися у свою квартиру, однак [PERSON] не пустила його та чинила перешкоди в користуванні житлом. Крім того, у червні 2012 року вона звернулась до Нікопольського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстрації. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 17.12.2012 року позов [PERSON] був задоволений. Він оскаржив зазначене рішення суду в апеляційному порядку. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.12.2012 року скасоване, у задоволені позову [PERSON] було відмовлено. Він зареєстрований в [INFO], але через протиправні дії відповідача не має можливості реалізувати своє право на житло, тому вимушений був звертатися до суду з даним позовом. 23.07.2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON]\~ про визнання визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку № 1/2 по вул. Краснодонська в м. Нікополь (а.с.41-42). [PERSON] свої вимоги мотивує наступним. [PERSON] в 1998 році, забравши усі свої речі, виїхав з квартири [ADDRESS] у невідомому напрямку, а з листопада 2002 р. покинув м. Нікополь. Після цього у вказаній квартирі він жодного разу не зявлявся, допомоги їй в оплаті комунальних послуг не надавав. Послалась на ч.2 ст.107 Житлового кодексу УРСР, згідно якої у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Зазначила, що [PERSON] добровільно обрав собі інше постійне місце проживання, оскільки був відсутній у спірній квартирі майже пятнадцять років, що свідчить про те, що він вибув на постійне проживання в інше жиле приміщення. Вказала, що [PERSON] у 2008 р. виїхав в Іспанію і повернувся з Іспанії лише в січні 2012 р. Такі обставини, на її думку, підтверджується довіреністю від 14 січня 2011 року, згідно якої позивач уповноважив [PERSON] вести від його імені справу з переоформлення свідоцтва про право власності на належну йому частину квартири [ADDRESS] в усіх установах, підприємствах організаціях, у тому числі в органах нотаріату та бюро технічної інвентаризації, а також уповноважив її зняти його з реєстраційного обліку та надав їй право підпису договорів купівлі-продажу. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2016 року (а.с.148) цивільну справу № 182/3014/13-ц було передано у провадження судді Рибакової В.В. За матеріалами справи [PERSON] на час передачі справи іншому судді (на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями), перебував у Дніпропетровському слідчому ізоляторі. [PERSON] вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 06.05.2015 року (а.с.64-70) визнано винним та йому призначено покарання у вигляді 11 років позбавлення волі. Судом направлялись листи до Дніпропетровського слідчого ізолятору, ухвалою суду доручалося Дніпропетровському слідчому ізолятору забезпечення проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.151,155,165,166). Було повідомлено, що [PERSON] у Дніпропетровському слідчому ізоляторі відсутній, що він відбуває покарання у Криворізькій ВК № 80 Дніпропетровської області. Судом були направлені відповідні листи до Криворізької ВК № 80 Дніпропетровської області, Управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо відбування покарання [PERSON] (а.с.167,168,175-178). Згідно відповідей Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУ НП в Дніпропетровській області від 07.07.2017 року № 24/3409, станом на 22.06.2017 року за персонально-довідковим обліком регіонального рівня [PERSON], [INFO], відбуває покарання у Криворізькій ВК № 80 Дніпропетровської області (а.с.182,184).\~ Ухвалами суду від 20.07.2017 року та від 29.08.2017 року було вирішено судове засідання по вказаній справі проводити в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Криворізькій виправній колонії (№ 80). Позивач [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Додатково пояснив, що будучи неповнолітнім, на початку 2011 року він приїхав з Іспанії, але в спірну квартиру [PERSON] його не пускала, тому він проживав у своєї бабусі. До квартири приходив біля десяти раз, відповідач його не пускала, сусіди це бачили, проте їх імен він вже не памятає. У спірній квартирі залишались речі, однак пройшло багато часу і мабуть нічого не збереглося. Залишались речі, які належали батьку дивани, телевізор, магнітофон. Від бабусиних знайомих, йому відомо, що [PERSON] отримувала за нього-позивача пенсію, коли він був неповнолітній. Він звертався до міліції та прокуратури з заявою про незаконне проживання [PERSON] в спірній квартирі. Вона не є членом їх сімї, а тому немає права проживати в квартирі. Зазначив, що він не втрачав звязку з квартирою, будучі неповнолітнім виїхав до Іспанії, а коли повернувся відповідач його не пускала в квартиру. Він проживав у бабусі після повернення з Іспанії і до того часу, як його було затримано 06.08.2013 року по підозрі у скоєнні злочину. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Викладені в зустрічній позовній заяві обставини та вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважає, що [PERSON] втратив право користування спірною квартирою, так як з 17.12.2012 року та по 06.08.2013 року не проживав у квартирі (з дати винесення рішення суду за позовом [PERSON], яке було скасоване 14.02.2013 року судом апеляційної інстанції та по дату затримання за підозрою у вчиненні злочину). Послався на те, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі після повернення з Іспанії, а проживав у своєї баби, так як йому було так зручно. Доказів, що [PERSON] не міг вселитися в квартиру немає. У матеріалах справи наявні письмові заперечення [PERSON] проти позову (а.с.82-85). Від Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.26). Вислухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а у зустрічному позові [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія 1-КИ № 172001 (а.с.8). [PERSON] відповідно до виписки з особового рахунку № 9940001 був відповідальним наймачем квартири [ADDRESS] (після перейменування вул. 50 Років НЗФ) в м. Нікополі Дніпропетровської області (а.с.11). Мати [PERSON] була позбавлена стосовно [PERSON] батьківських прав, 09.12.2004 року [PERSON] помер (а.с.6,7). Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області №95/1 від 23.02.2005 було встановлено піклування [PERSON] над неповнолітнім [PERSON], [INFO]; закріплено за неповнолітнім [PERSON] право на житло за адресою: [ADDRESS]; покладено на начальника Комунального підприємства «ЖЕК №6» та [PERSON] відповідальність за збереження житла за [PERSON] (а.с.6). Рішенням Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14.11.2011 року було зобовязано КП «Житлово-експлуатаційну контору № 3» укласти договір найму квартири [ADDRESS] з [PERSON], відкривши на її імя особовий рахунок на дане житлове приміщення, у визнанні [PERSON] членом сімї [PERSON] відмовлено (а.с.45-46). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2012 року рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14.11.2011 року залишено без змін (а.с.47). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2012 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено, усунуто перешкоди у користуванні квартирою № 1 будинку № 1/2 по вул. Краснодонській в м. Нікополі Дніпропетровської області; визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 1 будинку № 1/2 по вул. Краснодонській в м. Нікополі Дніпропетровської області; зобовязано зняти з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою (а.с.9). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 17.12.2012 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовлено (а.с.10). [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 16.12.2004 року, що підтверджується штампом в її паспорті (а.с.48) та адресною довідкою (а.с.23). Як встановлено рішенням Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14.11.2011 року, [PERSON], будучи наймачем квартири [ADDRESS] на підставі договору найму житлового приміщення від 05.08.2002р., надав письмову згоду на реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому позовні вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON] зі спірної квартири та зняття її з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Відповідно до довідки БТІ від 31.12.2012 року № 8470 за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 12.01.1998 року. Право власності на імя [PERSON] в КП «Нікопольське МБТІ» не зареєстровано (а.с.19). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року (а.с.10) встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 23.02.2005 року №95/1 за [PERSON], який на той час був неповнолітнім, закріплено право на житло у спірній квартирі. До 28.01.2012 року [PERSON] знаходився за межами України у звязку з навчанням в Іспанії. Визнано, що [PERSON] був відсутній у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Викладене підтверджується також іншими матеріалами справи (а.с.13-16). Після повернення з Іспанії [PERSON] не зміг вселитися до квартири [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи (а.с.20,21). [PERSON] звертався з цього приводу до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.20,21). З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.08.2012 року (а.с.21) вбачається, що 18.08.2012 року до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернувся [PERSON] про те, що [PERSON], [INFO], яка мешкає м. Нікополь, квартира [ADDRESS], самовільно не впускає його в належну йому квартиру. В ході проведеної перевірки було встановлено, що з лютого 2012 року [PERSON] самоуправно не пускає [PERSON] до [ADDRESS]. Будучи опитана по суті [PERSON] пояснила, що квартира не приватизована, та [PERSON] не мешкав в Україні з 1998 року. В порушені кримінальної справи відмовлено, в даному випадку вбачаються ознаки злочину передбаченого ст.356 КК України (самоуправство), але згідно ст.27 КПК України справи даної категорії розглядаються судами в прядку приватного звинувачення. Згідно матеріалів справи (а.с.12,23), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як зясовано в судовому засіданні, між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо користування квартирою № 1 в будинку № 1/2 по вул. 50 Років НЗФ (до перейменування - вул. Краснодонська) в м. Нікополі Дніпропетровської області, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями позивача, представника відповідача, та матеріалами справи (а.с.9 рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.12.2012 року про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 1 в будинку № 1/2 по вул. Краснодонській в м. Нікополі; а.с.10 рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року про скасування рішення Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 17.12.2012 року за апеляційною скаргою [PERSON]; а.с.17 відповідь начальника КП «ЖЕК-6» адресована [PERSON]; а.с.18 відповідь начальника відділу захисту прав і свобод неповнолітнього адресована [PERSON]; а.с.20 звернення [PERSON] до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області; а.с.21 - постанова Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.08.2012 року). [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, має право на проживання та користування квартирою, однак на час звернення до суду з позовом не мав можливості проживати та користуватися квартирою, так як в спірну квартиру його не пускала [PERSON] У спірній квартирі залишились речі батька [PERSON] Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не проживав у спірній квартирі без поважних причин, не можуть бути покладені в основу рішення, так як ці посилання спростовуються матеріалами справи. До 28.01.2012 року [PERSON] знаходився за межами України у звязку з навчанням в Іспанії, що встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.02.2013 року, яким визнано, що [PERSON] був відсутній у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин (а.с.10). Після повернення з Іспанії [PERSON] намагався вселитися в квартиру, однак [PERSON] в квартиру його не пускала, з приводу чого він звертався до правоохоронних органів, вимушений був проживати у своєї баби (а.с.20,21). З 07.08.2013 року (з часу затримання та по день проголошення вироку) [PERSON] перебував під вартою, що підтверджується вироком Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 06.05.2015 року (а.с.64-70) та по теперішній час відбуває покарання у Криворізькій ВК № 80 (а.с.182,184 відповіді УІПКП «102»). Тобто [PERSON] відсутній у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Згідно положень ст.71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у звязку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу навчання (п.2); взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сімї (п.7). У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.03.2011 р. у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" надавши оцінку суду, зазначив, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем (серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії»). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел, рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Суд вважає безпідставними посилання [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову на ст.107 ЖК УРСР, так як в матеріалах справи відсутні докази щодо вибуття [PERSON] на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. Довіреність від 14.01.2011 року, ксерокопію якої додано відповідачем до зустрічного позову, не є таким доказом. Довіреність письмовий документ, що видається однією собою іншій особі для представництва перед третіми особами, довірена особа має вчинити певні дії на які її уповноважив довіритель. Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] перешкоджала у проживанні та користуванні спірною квартирою позивачу [PERSON], який має зв'язок із спірною квартирою, так як проживав зі своїми батьками в квартирі, будучі неповнолітнім, він зареєстрований в квартирі, мав і має намір проживати і користуватися квартирою, прикладав зусилля для вселення в квартиру після повернення з Іспанії та до затримання за підозрою у вчиненні злочину, відбування покарання, так як іншого житла позивач не має. Ключів від вхідних дверей спірної квартири у [PERSON] немає. Відповідач не пускала позивача до квартири, так як вважала, що він втратив право на проживання в квартирі. У такому випадку позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні квартирою № 1 у будинку № 1/2 по вулиці 50 Років НЗФ (до перейменування Краснодонська) в м. Нікополі Дніпропетровської області, вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (до перейменування Краснодонська) в м. Нікополі Дніпропетровської області, зобовязання [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] (до перейменування Краснодонська) в м. Нікополі Дніпропетровської області - підлягають задоволенню. Так як судом встановлено, що відповідач [PERSON] перешкоджала позивачу [PERSON] у проживанні та користуванні спірною квартирою, а [PERSON] відсутній у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин, то підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] немає. Тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] - слід відмовити.

Outcome: partial