Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Черкаська місцева прокуратура в інтересах Черкаської обласної ради звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - КЗ «Черкаська обласна дитяча лікарня» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що вироком Черкаського районного суду від 27.10.2015 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням 2 річного іспитового строку. Згідно вироку вбачається, що 26.06.2015 року близько 17-30 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по автомобільній дорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань від м. Сміла в напрямку м. Черкаси, на 54 км. + 900 м. вищевказаної автомобільної дороги, проігнорувавши попереджувальні дорожні знаки 1.13 «Слизька дорога» та 1.39 «Інша небезпека» (аварійно-небезпечна ділянка дороги), порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого на заокругленій ділянці дороги допустив занос автомобіля та виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER], [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки та живота: забою головного мозку, післятравматичного лівобічного пневматораксу (вихід вільного повітря у грудну порожнину), правобічний гемоторакс (вихід вільної крові в грудну порожнину), розрив селезінки з внутрішньочеревною кровотечею, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1504 від 19 серпня 2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Згідно листа № 106/01-14 від 22.02.2016 Черкаської обласної дитячої лікарні Черкаської обласної ради, в період з 30.06.2015 року по 13.07.2015 року [PERSON] перебувала на лікуванні, на яке витрачено 3290, 95 грн., з розрахунку 253,15 грн. в день протягом 13 ліжко-днів. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], кошти в сумі 3290 грн. 95 коп., які затрачено на лікування потерпілої [PERSON] до загального фонду обласного бюджету. Прокурор Пітюренко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - КЗ «Черкаська обласна дитяча лікарня» в судове засідання не з'явився, але надав суду листа про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на компетентність суду. Заслухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Судом встановлено, що вироком Черкаського районного суду від 27.10.2015 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку терміном 2 роки. Відповідно до вказаного вироку 26.06.2015 року близько 17-30 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по автомобільній дорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань від м. Сміла в напрямку м. Черкаси, на 54 км. + 900 м. вищевказаної автомобільної дороги, проігнорувавши попереджувальні дорожні знаки 1.13 «Слизька дорога» та 1.39 «Інша небезпека» (аварійно-небезпечна ділянка дороги), порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого на заокругленій ділянці дороги допустив занос автомобіля та виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER], неповнолітня [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки та живота: забою головного мозку, післятравматичного лівобічного пневматораксу (вихід вільного повітря у грудну порожнину), правобічний гемоторакс (вихід вільної крові в грудну порожнину), розрив селезінки з внутрішньочеревною кровотечею, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1504 від 19 серпня 2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя. Згідно листа № 106/01-14 від 22.02.2016 Черкаської обласної дитячої лікарні Черкаської обласної ради, в період з 30.06.2015 року по 13.07.2015 року [PERSON] перебувала на лікуванні, на яке витрачено 3290, 95 грн., з розрахунку 253,15 грн. в день протягом 13 ліжко-днів. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 27 листопада 2015 року вирок, яким [PERSON] визнано винуватим та засуджено, набрав законної сили. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Дана правова позиція підтверджується постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Статтею 1206 ЦК України передбачено обов'язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, правам та інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved