Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

27 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 24 липня 2017 року між ним та відповідачем в особі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 30.06.2017 року № 27 , укладений договір фінансового лізингу № 2807, на виконання умов якого він сплатив 49360 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний був передати предмет лізингу транспортний засіб автомобіль ВАЗ Largus 2014 року випуску. Пізніше, позивач ретельно вивчив умови договору та виявив, що відповідач ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до\~ст.ст.4,10,11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», предмет договору є не конкретизованим, при укладені договору сторонами не дотримано положення законодавства щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору. З урахуванням зазначеного позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені ним 49360 грн. , сплачені кошти в сумі 493 грн., моральну шкоду,та покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явився. Надав суду заяву, в якій просить розглянути цивільну справу в його відсутність , проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. 25 жовтня 2017 року судом було вінесено ухвалу про заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, та підтверджується письмовими доказами , що 24.07.2017 року між ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» , в особі представника за дорученням № 97 [PERSON] (лізингодавець), та [PERSON] (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 2807.(а.с. 10-17) Відповідно до п.3.1.1, п.3.1.2, п.3.3. вказаного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується до отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі. Згідно з п. 1.1 ст.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль «Hyundai Creta». Пунктом 1.7 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5 ст.9 даного договору. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 49360 грн. з призначенням платежу: «комісія за організацію по договору фінансового лізінгу №2807 від 24.07.2017 року» та 493 грн. суму комісії. (а. с.18). Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною 1ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з\~ч. 2ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Таким чином, суд дійшов до висновку, що укладений 24 липня 2017 року між ТОВ «Єврокар України» в особі представника [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 30.06.2017 року № 27 ,та між позивачем [PERSON] договір фінансового лізингу № 2807 є нікчемним у зв'язку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору. Оскільки відповідно до ч.2ст. 215 ЦК України визнання нікчемного договору недійсним не вимагається, то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку в частині визнання договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, недійсним. Посилаючись на викладене суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним слід відмовити. Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після укладення договору фінансового лізингу внесла на рахунок ТОВ «Єврокар України» 49360 грн. , та 493 грн.(а.с.18). За таких обставин, слід стягнути з ТОВ «Єврокар України» на користь [PERSON] 49360,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн., то в цій частині суд також задовольняє вимоги по наступним підставам. Відповідно до ч.9 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" , якщо в результаті застосування умов договору , що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Позивач вважає, що неправомірними діями позивача , а саме, те, що йому було відмовлено у наданні Додатків № 1,2,3, про витребування яких він надсилав претензії до відповідача(а.с.20-25), які є невід'ємною частиною Договору № 2807, невиконання умов договору, введення його в оману в частині терміну надання транспортного засобу в користування, йому спричинено моральну шкоду, оскільки у нього був порушений звичайний спосіб життя, негативний вплив на стан здоров'я, неможливістю реалізувати застосування транспортного засобу як батька багатодітної родини. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. За змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімальну суму судового збору з позовної заяви майнового характеру встановлюється 640 грн., яка сплачується фізичною особою, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути дану суму. Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання договору фінансового лізингу недійсним, то підлягає стягненню з відповідача судовий збір за майновий спір, а саме в розмірі 640 грн. Крім того, за змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімальну суму судового збору з позовної заяви майнового характеру встановлюється 1600 грн., яка сплачується юридичною особою. В даному випадку слід стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» суму судового збору, 640 грн. на користь держави. Оскільки відповідно до ч.3\~ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору, то сплачений позивачем помилково судовий збір в сумі 640 грн.\~\~підлягає поверненню на підставі\~ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». Повний текст рішення викладено 30 жовтня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial