Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

07 жовтня 2015 року на адресу суду надійшла з Царичанського районного суду Дніпропетровської області цивільна справа для розгляду за підсудністю. Представник позивача обґрунтував позов тим, 23 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNU0G208661516, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 [PERSON] США на термін до 23.08.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 долар США. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 10.07.2015 року має заборгованість 31186,49 долар США., яка складається з 9802,61 долар США заборгованість за кредитом, 8123,79 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1480,00 долар США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 10284,12 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,45 [PERSON] США штраф (фіксована частина), 1484,53 долар США штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 31186,49 долар США, що за курсом 21,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.07.2015 року складає 681113,00 грн. за кредитним договором № DNU0G208661516 від 23.08.2007 року та судові витрати по справі (а.с.2-3). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав викладених у позові та просив задовольнити. Пояснив, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Відповідач знав, коли та яку суму потрібно сплачувати для погашення заборгованості. Висновок експерта вважав необґрунтованим, оскільки відповідач не належним чином виконував свої зобовязання за договором та допустив прострочення заборгованості, а саме з 01.12.2008р. Відповідач не поклав повністю щомісячний платіж, чим викликав прострочену заборгованість.(а.с.75-78). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлений. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 49-54). Пояснив, що банк заклав процентну ставку більшу ніж була передбачена, а тому розрахунок не може бути правильним. Сам кредитний договір був укладений під впливом обману. Відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 долар США, однак кредитний договір не було укладено відповідно до законодавства. Ціна договору відсутня. Необхідну інформацію за договором відповідач не отримав. Відомості про процентну ставку відповідач не знав. Також повинен був бути прописаний у договорі графік погашення заборгованості, тому умови кредитного договору між банком та відповідачем не були погоджені. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст. 1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні було встановлено, що 23 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0G208661516, за умовами якої ПАТ КБ «ПриватБанк» надав останньому 10000,00 долар США зі строком повернення не пізніше 23.08.2027 року. (а.с.8-9). Згідно розрахунку заборгованості за договором № №DNU0G208661516 від 23.08.2007 року станом на 10.07.2015 року [PERSON] має заборгованість в сумі 37218,32 долар США., яка складається з 9865,67 долар США заборгованість за кредитом, 8227,55 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1480,00 долар США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 15859,43 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,44 долар США штраф (фіксована частина), 1774,32 долар США штраф (процентна складова) (а.с.103-107). 23.08.2007 року відповідачем [PERSON] отримано кредит в розмірі 10000,00 [PERSON] США, що підтверджується ордером розпорядженням №1 DNU0G108661516 (а.с. 10). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписував кредитний договір №DNU0G208661516 від 23.08.2007 року, а також отримував кошти, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Доводи представника відповідача [PERSON] з приводу того, що кредитний договір №DNU0G208661516 від 23.08.2007 року було укладено з порушенням законодавства України не відповідають встановленим судом обставинам справи, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками, щодо його виконання, а отже у відповідача виникли зобовязання перед позивачем з повернення грошових коштів в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. Питання, щодо застосування строків позовної давності, відповідачем та його представником не порушувалося. Однак з наданим представником позивача розрахунком заборгованості за кредитним договором №DNU0G208661516 від 23.08.2007 року станом на 10.07.2015р. суд не погоджується, виходячи з наступного. Позивач, зокрема, просить суд стягнути із відповідача 11,45 доллар США та 1484,53 доллар США в якості штрафів за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, цього висновку також дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові по справі № 6-47цс12 від 31.10.12. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягають тільки заборгованість за кредитом 9802,61 долар США, заборгованість по процентам за користування кредитом, - 8123,79 долар США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом -1480,00 долар США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 10284,12 долар США. Оскільки, представником позивача позовні вимоги не уточнювалися, тому позов необхідно задовольнити частково у заявлений позивачем спосіб та в межах заявлених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. \~\~ У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial