Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 83418 грн. 17 к. На обґрунтування позову зазначила, що у період з 25.10.2008 по 12.11.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] . Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.11.2014 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина не у повному обсязі. Згідно розрахунку заборгованості, який виконаний заступником начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 30.04.2020 становить 83418 грн. 17 к. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 22.09.2014 по 30.04.2020 складає 862351 грн 38 к. Оскільки заборгованість з аліментів відповідача перед нею станом на 30.04.2020 становить 83418 грн 17. коп., і обрахована пеня своїм розміром перевищує суму цієї заборгованості, саме пеня в розмірі 83418 грн 17 коп. і має бути стягнена судом з відповідача. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 23.07.2020. Позивач [PERSON] , під час розгляду справи підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Зазначила, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, а наявна заборгованість порушує її права та права малолітнього сина. Відповідач [PERSON] , на судове засідання не з`явився. 03.08.2020 надійшов відзив на позовну заяву. Позиція [PERSON] ґрунтувалась на незгоді з розміром заборгованості по аліментах, невірному розрахунку, сума заборгованості станом на 30.04.2020 за розрахунком відповідача становить 69948 грн. 60 к., а також частково проведені виплати 20530 грн. 91 к. Залишок заборгованості по сплаті аліментів складає 49417 грн. 69 к. Враховуючи, що розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості зі сплати аліментів, сума пені становить 49417 грн. 69 к. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про народження Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 12.11.2014 стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.09.2014 і до досягнення повноліття дитини. (а.с.10) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , що наданий до суду позивачем, складеного заступником начальника Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Харків) Нагорною\~О.\~О. вбачається, що відповідно до виконання виконавчого листа № 621/2717/14-ц, виданого Зміївським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] 1/4 заробітку (доходу), починаючи з 22.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.04.2020 складає 83418 грн. 17 к. (а.с.13,14,15,16) Згідно довідки Чемужівської сільського голови №437 від 13.05.2020 [PERSON] , зареєстрована в с. Чемужівка Зміївського району Харківської області, разом з нею зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . (а.с.17) Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року N 2402-III "Про охорону дитинства", він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні суми неустойки (пені) суд керується правовою позицією, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст. 196 СК України. Зокрема, зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки місяцем, у якому не проводилося стягнення. В позовній заяві мається розрахунок пені, яку має сплатити відповідач за несплату аліментів, з якого вбачається, що загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 22.09.2014 по 30.04.2020 складає 862351 грн 38 к. (а. с. 2) При цьому позивач просить стягнути пеню у розмірі 83\~418 грн. 17 к., що не перевищує розмір заборгованості [PERSON] , по сплаті аліментів. Судом витребувані відомості від Зміївського районного відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції про розмір заборгованості [PERSON] , по сплаті аліментів, з урахуванням доданих відповідачем до відзиву довідок, з яких вбачаться здійснення відрахувань з його заробітної плати в рахунок заборгованості по аліментах. (.а.с. 25,26,27) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , що наданий до суду заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.07.2020 складає 53085 грн. 31 к. (а.с. 36) Так, згідно ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину, тобто не більше 53085 грн 31 коп., яка підлягає до стягнення. Належних та допустимих доказів того, що розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів є іншим, позивачем не надано. Відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, підстав для зменшення розміру неустойки чи звільнення відповідача від сплати заборгованості судом не встановлено. За таких обставин, позовна заява [PERSON] , підлягає задоволенню, шляхом стягування з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 53085 грн 31 к. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: partial