Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

11.03.2020 року до Херсонського міського суду Херсонської області звернулась [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису відносно батька її цивільного чоловіка [PERSON] . В обґрунтування заяви вказала, що з 2003 року проживає однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; у зареєстрованому шлюбі не перебувають, мають спільну дитину доньку [PERSON] , яка народилась [INFO] . З 2019 року спільне життя значно погіршилось, що пов`язується з зловживанням [PERSON] алкогольними напоями, постійними сварками, висловлюванням нецензурною лайкою, штовханням, погрозами та переслідуванням, нав`язливими ідеями про зраду. Сумісне проживання стало неможливим, вона та її малолітня донька мають страх знаходитися у одному приміщенні з [PERSON] через мінливість його настрою та постійне психологічне насилля, вони постійно відчувають страх за своє життя та здоров`я. Вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , але через поведінку [PERSON] була змушена з малолітньою дитиною переїхати до своїх батьків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2020 року відкрите провадження у справі, призначено судове засідання на 13.03.2020 р., вирішено питання про виклик свідків. За клопотанням представника заінтересованої особи адвоката Крупица О.С. розгляд заяви про видачу обмежувального припису відкладено на 16.03.2020 року. В судове засідання 16.03.2020 р. заінтересована особа [PERSON] не прибув - за приписами ч.11 ст. 128 ЦПК України викликаний через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, яке розміщене більш ніж за 24 годин до дати судового засідання, з одночасним надісланням судової повістки у вигляді СМС-повідомлення. З опублікуванням 13.03.2020 р. оголошення про виклик, [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи на 12-55 год. 16.03.2020 р.. Представником заінтересованої особи заявлено клопотання про допит свідка [PERSON] , явка якого буде забезпечена. Під час судового засідання була оголошена технічна перерва для з`ясування можливості прибуття свідка, який в телефонному режимі відмовився свідчити на користь будь-якої сторони, пояснив, що знаходиться поза межами Херсона та його не попереджали та не запитували згоду на допит. Представник заінтересованої особи просив залишити клопотання про допит свідка без розгляду, клопотання задоволено судом. В судовому засіданні заявник підтримала заяву в повному обсязі, дала пояснення, аналогічні, викладеним у заяві, пояснила, що з 2019 року у неї погіршилися відносини з цивільним чоловіком [PERSON] , оскільки він зловживає алкогольними напоями. Постійно обвинувачує її в наявності коханця, погрожує у сприянні звільнення її з роботи, ображає її та доньку, забороняє спілкуватися з сином, з батьками, обшукує будинок та її особисті речі, говорить про те, що вона його власність та він її не відпустить, вб`є, будинок спалить тощо. Він приїжджає до її місця роботи, дзвонить з прохідної, заважає їй працювати. Вона зверталася з заявою при видачу обмежувального припису, але, оскільки [PERSON] обіцяв змінити свою поведінку, лікуватися, вона йому повірила та залишила заяву без розгляду, повернулася до будинку. Але після цього нічого не змінилося, вона була вимушена знову забрати доньку та поїхати до батьків, має страх повернутися додому, оскільки [PERSON] продовжує її переслідувати, погрожувати тощо. В судовому засіданні уточнила, що просить заборонити наближуватися ближче 200 м до місця її проживання, роботи та місця частого відвідування будинку де проживають її батьки та вона тимчасово знаходиться. Представник заінтересованої особи адвокат Крупица О.С. вважав заяву необґрунтованою та недоведеною належними доказами, звертав увагу на те, що сторони перебувають у стадії розірвання спільних відносин, будинок є їх спільною власністю, оскільки придбаний під час їх сумісного спільного проживання без реєстрації шлюбу, є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , який не має іншого житла. Крім того, звертав увагу, що 25.02.2020 року сторони примирилися, належних доказів про домашнє насильство після [INFO] не надано. Просив відмовити у задоволенні заяви. В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що є сином заявниці, [PERSON] його вітчим, якого він вважає батьком. З 2019 року батьки сваряться йому постійно дзвонять мати або сестра, які плачуть та скаржаться на батька, він чує крики та погрози батька. Він неодноразово приїжджав до них після таких дзвінків, заспокоював батька, але з кожним разом вітчим ставав агресивнішим. Одного разу після такого приїзду він бачив у мами вирване пасмо волосся, червоний слід на обличчі як з`ясувалося від пневматичного пістолету. [PERSON] вважає що у [PERSON] є коханець, у нього маячні ідеї, він іздит ьдо мами на роботу, обшукує її речі, на телефоні перевіряє її геолокацію, їздить перевіряє, де вона була. У день, коли працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, він забрав маму з сестрою та відвіз до дідуся з бабусею. Мати показувала йому на телефоні, а потім пересилала скріншоти з месенджеру Вайбер, де батько погрожує їй розправою, надсилає різні лякаючи картинки, наприклад, щурів, пише, що «щури повинні здохнути» тощо. Батько просив вибачення у мами та вони з сестрою знову переїхали у будинок, але все почалося знову, в останній раз приїжджав заспокоювати вітчима [PERSON] . Мама з сестрою знову поїхали до дідуся з бабусею. Попереджена в судовому засіданні про обов`язок говорити правду малолітня [PERSON] приведена до присяги, допит проводився у присутності матері, матір при допиті не мала жодного впливу на дитину. Малолітня пояснила, що батьки, з літку 2019 року сваряться, при цьому вона знаходиться частіше у своїй кімнаті, але все чує. Батько став зловживати алкоголем, в стані алкогольного сп`яніння він агресивний. Батько ображає та обвинувачує маму не тільки в стані алкогольного сп`яніння. При одній з сварок, вона становилася між ними, захищаючи маму батько вдарив її по щіці, говорив що вона не його донька та вимагав у двох екземплярах писати заяву, що вона відмовляється від нього як від батька. Зимою цього року він наставляв на маму пістолет. Батько кричить, що звільнить маму з роботи, щоб вона оглядалася, коли йде по вулиці, бо він її вб`є, відправляє фото на телефон, наприклад гранату, пише що підірве її, та підпалить будинок. Погрожує також їй, і брату. Вони переїжджали з мамою до дідуся з бабусею, батько вибачався, просив повернутися. Вони повернулися, а він почав знову обвинувачувати маму то у зраді, то у тому, що вона її продає на органи. Він постійно надсилав погрози на телефон, тому вони його заблокували, зараз дзвонить його мама - її бабуся та говорить, що батьку погано без них, він страждає. Суд, заслухавши вступне слово сторін, допитавши свідків та дослідивши надані докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції (арк. справи 6). [PERSON] є власницею 33/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу від 15.06.2007 року (арк. справи 10-12). З листа Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 36/Г-162 від 11.03.2020 року вбачається, що у 2020 році мали місце звернення [PERSON] щодо вжиття заходів до [PERSON] , який вчиняє домашнє насильство, а саме: 04.02.2020 року заяву розглянуто в порядку звернення громадян; 20.02.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП; 28.02.2020 року звернення зареєстроване, перевірка триває (арк. справи 9). В судовому засіданні досліджені фотокопія протоколу серії АПРВ 18 № 421562 від 20.02.2020 року та постанова Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2020 року про звільнення [PERSON] від адміністративної відповідальності, за ч.1 ст. 173-2 відповідно до ст. 22 КУпАП, постанова набрала чинності 10.03.2020 року. За приписами ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2020 року у справі № 766/3093/20 встановлено, що [PERSON] 20.02.2020 року о 09:00 годині, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме: висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Суд прийшов до висновку, що в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Той факт, що [PERSON] звільнений від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП з огляду на примирення [PERSON] та [PERSON] не спростовує вчинення ним 20.02.2020 року домашнього насильства, вказана обставина встановлена судом. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину доньку [PERSON] , яка народилася у 2006 році та станом на день розгляду справи в суді їй виповнилося повних 14 років. Заявник, заінтересована особа та малолітня [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що не є спірним у справі. З сукупності пояснень наданих [PERSON] , свідка [PERSON] та малолітньої [PERSON] , досліджених в судовому засіданні письмових доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] систематично застосовує до [PERSON] домашнє насильство у вигляді словесних образ, погроз, приниження, переслідування, залякування. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених статтею 350-7 ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України). З досліджених в судовому засіданні доказів убачається наявність домашнього конфлікту між сторонами, що мало наслідком неодноразове звернення заявниці із заявами до поліції. Пояснення заявника та свідків щодо систематичного характеру психологічного домашнього насильства відносно заявниці, дають суду підстави дійти висновку про наявність ризиків, щодо повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за місцем проживання, а також при особистому спілкуванні за допомогою телефонного зв`язку, через інтернет, інший спосіб тощо. Суд не приймає до уваги позицію заінтересованої особи щодо наявності спору про поділ спільного майна, оскільки наявність такого спору не доведена та не спростовує встановлені обставини щодо систематичності домашнього насильства та вірогідності його продовження. Щодо доводів про єдине місце проживання заінтересованої особи, суд зазначає, що заборона перебувати [PERSON] у місці спільного проживання з [PERSON] є пропорційним та необхідним обмеженням його права користування будинком, оскільки сприяє запобіганню подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі в тому числі його малолітньої доньки, яка стала свідком (очевидцем) неодноразового домашнього насильства. Суд звертає увагу, що захід є правовим інструментом спрямованим на забезпечення безпеки постраждалої особи, тимчасовим та не позбавляє заінтересовану особу права користування будинком за закінченням строку на який цей захід був застосований. Щодо заборони наближатися до місця роботи та місця проживання батьків постраждалої особи, суд вважає, що вказаний обов`язок належним чином не обґрунтований, ризики вчинення домашнього насильства в цих місцях не доведені. Також судом не встановлено, що постраждала особа перебуває у місці, невідомому кривднику, а тому заборона особисто і через третіх осіб її розшукувати, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, не доцільно. Враховуючи встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, про часткову обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язкуів зокрема, встановлених п. 1, 4, 6 п. 7, 4, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В той же час, суд вважає можливим застосувати такі заходи на строк 2 місяця, що не позбавляє заявницю звернутися до суду з заявою про продовження такого строку при наявності доказів на підтвердження ризиків домашнього насильства. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, приймаючи до уваги ризики та, враховуючи, задекларовані у ст. 3 Конституції України гарантії держави, відповідно до яких людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, вважає, що обмеження прав [PERSON] переслідує законну мету, здійснюється відповідно до закону та є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення законної мети безпеки постраждалої особи від потенційного домашнього насильства. Суд вважає, що вимога "доступності закону" дотримана, оскільки всі вказані у цьому рішенні нормативні акти були опубліковані у належному порядку. Беручи до уваги всі обставини справи суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 2 місяці. Роз`яснити, що згідно ч.1 ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Повний текст рішення суду складено 16 березня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial