Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 1987 р. по 2006 р. працював на шахті Червоноградська (« 50-річчя СРСР»), що на даний час входить до складу ДП «Львіввугілля». У зв’язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров’я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. Через неналежне забезпечення безпечних умов праці працедавцем, він захворів на професійні захворювання: антракосилікоз Іст. Інтерстиційна форма та емфізема легень ДН-ІІ ступеня. 26.09.2006 року актом розслідування професійного захворювання було зроблено висновок про шкідливі умови праці, які характеризуються умовами в основному пов’язаними контактом з вугільно - породним пилом в концентрації вище ГДК, несприятливим мікрокліматом, важкими умовами праці, підвищеною вологістю повітря. 18.10.2006 року Червоноградсьькою міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. В подальшому стан здоров’я не покращувався і він змушений був проходити стаціонарне лікування у Київському інституті медицини праці в клініці професійних захворювань, де йому було встановлено ще професійні захворювання: хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія та вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок. 7.11.2007 року актом розслідування професійного захворювання було зроблено висновок, що дане професійне захворювання виникло внаслідок шкідливих умов праці, які характеризуються умовами в основному пов’язаними з важкими умовами праці, підвищеною вологістю повітря, піднімання вантажу, вимушені нахили тулуба, вібрація. 5.01.2008 року Червоноградською міжрайонною спеціалізованою МСЕК йому встановлено безтерміново 65% втрати професійної з яких: 45% по профзахворюваннях: антракосилікоз та емфізема легень, 10% - хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія, 10% - вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки на 65% втратив працездатність внаслідок профзахворювань, отримав ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Змушений докладати додаткових зусиль для виконання робіт по домашньому господарству, витрачати кошти на лікування та придбання ліків. Розмір моральної шкоди оцінює у 65 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 1987 р. по 2006 р. працював на шахті Червоноградська (« 50-річчя СРСР»), що на даний час входить до складу ДП «Львівугілля». 18.10.2006 року Червоноградською міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. 15.01.2008 року Червоноградською міжрайонною спеціалізованою МСЕК йому встановлено безтерміново 65% втрати професійної працездатнссті з яких: 45% по антракосилікозу та емфіземі легень, а також нові професійні захворювання: 10% хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія та 10% вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок. Час від часу постійно проходить медичне лікування, через значну втрату працездатності суттєво змінився його спосіб життя, що негативно відобразилось на здоров’ї. Вважає, суму моральної шкоди у 65 000 грн. обґрунтованою та просить позов задовольнити. Пояснення позивача підтримав і його представник [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечив, в обґрунтування яких повідомив, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов’язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок втрати працездатності. Також зазначив, що позивачу не встановлено групи інвалідності. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого захворювання. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1987 р. по 2006 р. позивач працював на шахті Червоноградська (« 50-річчя СРСР»), що на даний час входить до складу ДП «Львіввугілля» в шкідливих умовах праці, що стверджується копією трудової книжки виданою на його ім’я. За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, неодноразово звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, де йому встановлено професійні захворювання, а саме: антракосилікоз І ст. Інтерстиційна форма та емфізема легень ДН-ІІ ступеня. 26.09.2006 року актом розслідування професійного захворювання було зроблено висновок, що дане захворювання виникло внаслідок шкідливих умов праці, які характеризуються умовами в основному пов’язаними контактом з вугільно - породним пилом в концентрації вище ГДК, несприятливим мікрокліматом, важкими умовами праці, підвищеною вологістю повітря. 18.10.2006 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, що підтверджується копією довідки серії ЛВА-1 №311073 від 18.10.2006 року. В період з 22.08.2007 р. по 05.09.2007 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Київському інституті медицини праці в клініці професійних захворювань, де йому було встановлено нові професійні захворювання: хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія та вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок, що підтверджується копією виписки із історії хвороби №1148 та повідомленням про хронічні професійні захворювання. 27.11.2007 року актом розслідування професійного захворювання було зроблено висновок, що дані професійні захворювання виникли внаслідок шкідливих умов праці, які в основному пов’язані з роботою у важких умовах праці, підвищеною вологістю повітря, підніманням вантажу, вимушеним нахилом тулуба, вібрацією. 15.01.2008 року міжрайонною спеціалізованою профпатологінчою МСЕК позивачу встановлено безтерміново 65% втрати професійної з яких: 45% по профзахворюваннях: антракосилікоз та емфізема легень, 10% - хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія, 10% - вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров’я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов’язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими позивачу 18.10.2006 року вперше і безтерміново встановлено 45 % втрати професійної працездатності, а висновком МСЕК від 15.01.2008 року безтерміново встановлено 65% втрати професійної а саме: 45% - профзахворювання антракосилікоз та емфізема легень, 10% - хронічна лівостороння попереково-крижова радикулопатія, 10% - вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок. Це призвело до того, що позивач втратив працездатність, у нього є постійна задишка при ходьбі, пітливість, він обмежений у рухах, не може виконувати повноцінно роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що склав більше 18 років. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлений його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 13000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 65 000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial