Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

28.02.2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку 550 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. На обґрунтування вимог позовної заяви посилався на те, що слідчим 11.05.2013р. до ЄРДР було внесено кримінальне провадження за №12013150010000434 відносно нього за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. 02.08.2013р. за клопотанням слідчого, погодженим прокурором, до нього було застосовано запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому його було поміщено в слідчий ізолятор, звідки він був звільнений тільки 09.01.2014р. в залі суду, оскільки стороною обвинувачення не було доведено вагомість наявних доказів вчинення ним злочину. 29.08.2013р. був затверджений обвинувальний акт, який в подальшому скерований для розгляду до суду. Із-за безлічі безпідставних клопотань сторони обвинувачення, судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції тривав до постановлення відносно нього 26.02.2018р. виправдувального вироку. Даний вирок був оскаржений прокурором, однак ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.03.2019р. , апеляційна карга прокурора була залишена без задоволення, а вирок суду від 26.02.2018р. залишений без змін. Крім того, постановою слідчого від 20.08.2013р. належний йому трактор «МТЗ-80», було визнано речовим доказом у справі та поміщено для зберігання на окрему відкриту територію, у зв`язку з чим він та його родичі не мали доступу до даного трактора, яким його сім`я обробляла власну земельну ділянку, та який являвся для них знаряддям для отримання додаткового доходу. Даний трактор йому був повернутий лише 03.09.2014р., який за рік зберігання прийшов в непридатний стан, робочий стан якого до даного часу не відновлений. Таким чином, з дня відкриття кримінального провадження до набрання виправдувальним вироком законної сили минуло майже шість років, з яких біля пів року він знаходився під вартою. За цей час він зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу, втрати нормальних життєвих зв`язків. Це негативно позначилось на його звичайному способі життя та обмежувало життєві зв`язки, для поновлення яких йому необхідно докласти значних зусиль. Належне розслідування та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоду його ділової репутації, призвело до постійних нервових хвилювань та стресів не тільки для нього, а також його близьких, підірвало його здоров`я. У зв`язку з трагічною ДТП він пережив тяжкий стрес, тому був госпіталізований в лікарню в неврологічне відділення, а набуте в результаті цього захворювання, в подальшому ускладнилось із-за тривалого перебування під вартою в слідчому ізоляторі, оскільки там він був позбавлений можливості отримати належне лікування. Після звільнення з-під арешту, у нього було діагностовано важку невиліковну хворобу - анкілозуючий спондиліт, або хвороба [PERSON] , дана хвороба до даного часу знаходиться в постійній активній фазі та стадії загострення. При визначенні розміру спричиненої йому моральної шкоди він виходить з того, що під слідством та судом він перебував 71 місяць, розмір мінімальної заробітної плати за місяць на час звернення до суду становив 4 743 грн., тому в результаті проведеного перерахунку (71 місяць х 4 743 грн.), мінімальний розмір моральної шкоди у даному випадку складатиме 335 333,00 грн. Виходячи із принципу співмірності вважає, що справедливою сатисфакцією є сплата на його корить моральної шкоди у розмірі 550 000,00 грн. Ухвалою суду від 03.03.2020 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано строк для подання відзиву. 17.04.2020р. представник відповідача подав відзив та просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди значно завищений та повинен визначатися з врахуванням вимог розумності та справедливості такого. Стверджує, що позивачем не обґрунтовано факт заподіяння йому моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також не підтверджено факту заподіяння моральної шкоди у зазначеному в позовній заяві розмірі. За заявою позивача ухвалою суду від 16.10.2020р., Львівська обласна прокуратура залучена до участі у справі в як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 05.01.2021р. представник третьої особи подав пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, тому в їх задоволенні просить відмовити. Вважає, що позивач не обґрунтував і не надав належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) такі заподіяні, а також, що ним необґрунтовано збільшено розмір мінімальної моральної шкоди майже вдвічі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали по наведеним вище мотивам, позов просять задовольнити в повному обсязі. На підтвердження вимог покликаються на копії рішень судів, інші долучені до справи документи, які просять вважати вичерпними в обґрунтування позову. Крім того просять стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 20 тис. грн., пов`язані з оплатою правової допомоги. Представники відповідача - Державної казначейської служби України та третьої особи - Львівської обласної прокуратури,яких належним чином повідомлено про дату, час і місце слухання справи , в судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини неявки, тому їх неявку суд визнає без поважних причин, та у відповідності зі ст.223 ЦПК України, розглядає справу за відсутності таких учасників справи. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч. 2ст. 11 ЦК України), а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст. 16 ЦК України). Отже, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до частин 2 та 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частин 1,2,7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування такої шкоди, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(ч.1 ст.1) (Надалі- Закон) . У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.1 ч.1 статті 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону встановлено, що у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі: пункт 5) моральна шкода . Відповідно до статті 4 Закону , відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з пунктами 1, 5 частини 1статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовується також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. У відповідності зі статтею 13 Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати , суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати , що діє на час розгляду справи. А пунктом 14 даної Постанови визначено, що відповідно до ст.13 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру спричиненої громадянам моральної шкоди унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено, в тому числі, і до компетенції суду. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 11.05.2013р. органом досудового розслідування - СУ ГУ НП у Львівській області, в ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження №12013150010000434 за правовою кваліфікацією за ч.3 ст.286 КК України, з фабули якого слідує, що 11.05.2013р. на 0 км+687 м автодороги « Під`їзд до Львова», поблизу с.Гамаліївка Пустомитівського району Львівської області, відбулося зіткнення колісного трактора «МТЗ-80» під керуванням водія [PERSON] із мотоциклом «Сузукі» під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого водій мотоцикла та його пасажир отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 02.08.2013р. стосовно [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави( а.с.8-9). 29.08.2013р. обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013150010000434 , за яким [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, затверджений прокурором прокуратури Львівської області та скерований до суду( а.с.10-13). Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.01.2014р., прийнятої у кримінальному провадженні №12013150010000434 за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою [PERSON] , відмовлено в задоволенні даного клопотання, а обвинуваченого [PERSON] звільнено з під варти в залі суду( а.с.14-15). Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.02.2018р., прийнятої за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №12013150010000434 , [PERSON] за ч.3 ст.286 КК України, виправдано( а.с.16-25). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.03.2019р., вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.02.2018р. відносно [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення( а.с.138-146). Ухвала апеляційної інстанції, згідно ст.532 КПК України, набрала законної сили з моменту її проголошення, інформація про можливе касаційне оскарження даної ухвали, у суду відсутня. Як слідує з повідомлення Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті від 05.02.2020р., [PERSON] за період з 11.05.2013р. по 24.12.2019р. перебував на стаціонарному лікуванні в даному закладі двадцять разів, зокрема в неврологічному і терапевтичному відділеннях , в тому числі з діагнозом: анкілозуючий спондиліт (хвороба [PERSON] ) стадія загострення, активна фаза, прогноз на одужання сумнівний,ймовірніше-несприятливий(а.с.36-39). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 08.02.2017р. позивач [PERSON] визнаний інвалідом 3-ї групи загального захворювання довічно ( а.с.41). З врахуванням положень ст. ст.4, 13 Закону , якими передбачено відшкодування шкоди за рахунок державного бюджету , виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, суд вважає , що на користь позивача слід стягнути суму моральної шкоди, однак таку вимогу слід задовольнити частково з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував під слідством та судом в період з 11.05.2013р. по 29.03.2019р. , що становить 70 місяців і 18 днів. При цьому до позивача у період з 02.08.2013р. по 09.01.2014 року ( 5 місяців і7 днів) застосовано запобіжний захід у вигляді арешту. Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 01.01.2021 р. мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6 000,00 грн. Звернувшись до суду, позивач вважає, що виходячи з принципу співмірності, справедливою сатисфакцією є сплата на його користь спричиненої моральної шкоди у розмірі 550 000,00 грн., однак не зазначає, в результаті яких саме розрахунків складається розмір визначеної ним шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що на час прийняття рішення у справі, один мінімальний розмір заробітної плати за місяць становить 6 000,00 грн., позивач перебував під слідством та судом в загальному 70 місяців і 18 днів, при визначенні розміру відшкодування шкоди необхідно виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В результаті проведених розрахунків (70,18 місяців х 6000,00 грн.), такий розмір становить 423 600,00 грн., який в даному випадку суд вважає обґрунтованим. З огляду на вище наведене суд, виходячи із встановлених обставин справи, наданих доказів, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача, як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного утримання під вартою зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, дійшов висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку буде 423 600,00 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. Тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, у розмірі 423 600,00 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Що стосується тверджень представника відповідача про те, що в даному випадку слід застосовувати як розрахункову величину розмір прожиткового мінімуму для працездатних громадян, то такі суд вважає безпідставними, які спростовуються вище наведеними нормами діючого законодавства, які підлягають до застосуванню для вирішення спірних правовідносин. Також суд вважає безпідставними твердження представників позивача і третьої особи про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди та не підтверджено факту заподіяння моральної шкоди у зазначеному в позові розмірі, оскільки такі спростовуються вище зазначеними та наданими позивачем доказами - копіями судових рішень, медичними документами, а розрахунок спричиненої моральної шкоди судом проведено згідно вище зазначених норм Закону. Суд також не приймає до відома твердження представника відповідача про те, що Державна казначейська служба України не має жодних зобов`язань перед позивачем, враховуючи наступне. Згідно статті 56 Конституції України, держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішенням Конституційного Суду України від 3.10. 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного бюджету, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 137,341 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути 20 000, 00 грн.судових витрат, понесених позивачем з оплати наданої йому професійної правової допомоги, розмір яких перевірений судом та підтверджений Договором про надання правової допомоги від 08.04.2019р., Додатком №1 до даного Договору від 18.01.2021р. та квитанцією №2 від 26.01.2021р. на суму 20 тис. грн.

Outcome: partial