Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

18.05.2020 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом, за яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 03.11.2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . З березня 2020 року сторони припинили шлюбне життя та почали проживати окремо, дитина проживає разом з нею. Позивачка самостійно несе витрати з утримання дитини, які складаються із необхідності придбання господарчих товарів, продуктів харчування, іграшок та всього іншого, що необхідно для життя та розвитку дитині, відповідного віку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначила, що відповідач працює за контрактом моряком, ходить у рейси на посаді другого помічника капітана, його заробітна плата складає приблизно 3800 доларам США на місяць, з огляду на що повинні сплачуватись аліменти. Посилаючись на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою зобов`язання обох батьків просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 9000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 01.06.2020 року у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження . Ухвалою суду від 09.07.2020 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази шляхом зобов`язання Головного центру обробки Спеціальної інформації надати відомості про перетини кордону відповідачем; у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» інформацію про наявність грошових рахунків та рух коштів по них; у Marlow Navigation Україна інформацію про розмір заробітної плати відповідача. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пудак О.І. надала до суду відзив на позовну заяву у якому зазначила, що позивач з березня 2020 року за власним бажанням забрала спільну дитину та залишила місце проживання, при цьому відповідач продовжує приймати участь у вихованні та утриманні дитини, забирає дитину за погодженням з позивачем, їздить з дитиною на відпочинок. Під час перебування з батьком дитина забезпечена усім необхідним. На даний час відповідач не працевлаштований, не має постійного доходу, а всі грошові кошти, які були отримані за час перебування відповідача у рейсі, позивачка привласника собі, з приводу чого відповідач звернувся до суду з відповідним позовом. Також посилається на те, що позивачка також повинна приймати участь в утримуванні дитини, однак остання на даний час ніде не працює, при цьому є працездатною особою. Відповідач не ухиляється від свого обов`язку утримувати дитину, однак не має змоги сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Через непередбачувану ситуацію в Україні та світі, у зв`язку із пандемією захворювання на «COVID-19», невідомо чи матиме відповідач можливість в найближчий час працювати за спеціальністю моряка. Оскільки відповідач на даний час планує постійно перебувати на території України та у зв`язку із нерегулярним доходом, просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у виді ј частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Позивачка надала до суду заперечення на відзив в яких заперечила факт надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання дитини. Відповідач дійсно, іноді, у вихідні дні, проводить час з дитиною, однак починаючи з моменту їх окремого проживання, а саме: з квітня 2020 року, жодної матеріальної допомоги не надавав. Крім цього зазначила, що саме через відповідача вона вимушена була залишити місце проживання разом з дитиною, через його неадекватну поведінку, після чого відповідач змінив замки у квартирі, та вона не має змоги туди потрапити. З цього приводу, позивачка зверталась до органів поліції. На даний час позивач винаймає житло, де проживає разом з дитиною, що обумовлює додаткові витрати. Спільний автомобіль також знаходиться у користуванні відповідача, та позивачка не має до нього доступу з квітня 2020 року. На даний час позивачка не працює, оскільки продовжує перебувати у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім цього, в провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа про розподіл майна, де у позовній заяві відповідач самостійно зазначав, що працює моряком, та його дохід за останні шість місяців склав 22 000 доларів США. Також зазначила, що обрання способу та порядку стягнення аліментів є правом позивача, тому доводі відповідача про необхідність стягнення з нього аліментів у виді частки від його доходу, суперечить чинному законодавству. Посилання відповідача на прожиткового мінімуму для дитини, який встановлений в розмірі 1859 грн., є неспроможним, оскільки згідно практики Верховного суду, закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальної функції при визначенні розміру аліментів. Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви, навела приблизний розрахунок витрат на утримання дитини, який дорівнює 18000 грн на місяц. З огляду на матеріальне забезпечення відповідача, середній дохід якого на місяць перевищує 1000 долів США, що за умов відсутності інших утриманців та витрат на облаштування побуту, дозволяє сплачувати аліменти на рівні 12 000грн., тому заявлені 9000грн., є достотними та такими, що не створюють непомірного тягар для відповідача. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що за час спільного життя з позивачкою в них народилась донька. На утримання якої запропонував 3000 грн на місяць, що визнано представником позивача неприйнятним. Представник відповідача у судовому засіданні зосередила увагу на недоведеності вимог позивача, що обумовлює необхідність відмови у позову. Утримання родини покладалось на відповідача, який здійснюючи роботу моряка за контрактом, перераховував кошти на рахунки позивачки відкриті на її ім`я у Банківських установах Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх обставини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином для правильного вирішення справи суду слід визначити, чи до належного відповідача заявлено позов (чи є відповідач батьком дитини) та враховуючи надані сторонами докази та пояснення щодо вказаних вище обставин стосовно стану здоров`я, матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2012, актовий запис про шлюб № 612. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії договору оренди квартири від 14.06.2020, позивач винаймає квартиру [ADDRESS] , де проживає разом з малолітньою дитиною, що не заперечується відповідачем. Стосовно доказів про майновий стан відповідача та його місце роботи, суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копій свідоцтв про кваліфікацію, документу, що посвідчує особу моряків, паспорту моряка, наданих позивачем разом з позовною заявою, вбачається, що відповідач працював моряком за контрактом, що також не заперечується відповідачем. З інформації, на виконання ухвали суду про витребування доказів Головним центром оброби спеціальної інформації Прикордонної служби України, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 16.09.2019 року перетнув державний кордон України, та повернувся у країну 13.03.2020. Таким чином, хоча факт працевлаштування відповідача моряком за контрактом і підтверджений належними та допустимими доказами у справі, однак такий період не охоплений часом виникнення аліментних зобов`язань. Крім цього, робота моряка не є постійною роботою із стабільною заробітною платою, оскільки залежить від ринку праці, яка надається крюінговими компаніями з урахуванням різних умов контрактів, та суд вважає слушними доводи відповідача щодо нестабільності зазначеного ринку праці, з урахуванням поточної глобальної пандемії коронавірусної інфекції COVID-19, викликаної коронавірусом SARS-CoV-2. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилається, як на підставу свого позову, а саме отримання відповідачем що місячного доходу на рівні 3800 доларів США, в період виникнення аліментних зобов`язань. Крім того суд зазначає, що вирішуючи спір щодо стягнення аліментів відомості про отримані у минулому стороною спору доходи не мають істотного значення, навіть при тому, що факт отримання доходу за минулий період не заперечувався відповідачем. При цьому щодо посилань позивача на те, що відповідач є працездатною особою і спроможною сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, то суд зазначає, що такі посилання не є обґрунтованими, оскільки зі сторони позивача такий розмір матеріальної допомоги не обґрунтовано жодними розрахунками, будь-якими офіційними відомостями. За таких обставин, суд приймаючи до уваги відомості про неможливість врегулювання спору у позасудовому порядку, враховуючи що відповідачем позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини визнано частково, а саме у розмірі 3000 грн. на місяць, суд з урахуванням закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з урахуванням інтересів дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2020 рік, приходить до висновку про необхідність часткове задоволення позову та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 3000 гривень, щомісячно, оскільки вказана сума є достатнім утриманням одного із батьків для гармонійного та всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні позовних вимог щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн, який відповідає часу подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial