Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Чорнобаївська селищна рада Черкаської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача, який в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК УРСР, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, позивач подала до суду телефонограму, в якій просила позов задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Чорнобаївська селищна рада Черкаської області надіслала на адресу суду листа, в якому просила розглянути справу без представника, не заперечували проти задоволення позову. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору дарування квартири від 01 вересня 2017 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 13 травня 2021 року № 885, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Також дана обставина підтверджується актом по факту не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , складеного депутатом селищної ради Пурденком Р.Р. (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, п.п. 1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК РСР). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволенняв цій частині. Разом з тим, вимога про зобов`язання зняти відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи та звільнена від сплати судового збору, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 25 вересня 2018 року (а.с.5), відповідач до розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, а тому з останнього на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору, що складає 454 гривні. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial