Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

30.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого вказав, що він з 23.04.2012 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. 22.12.2014 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. 15.07.2015 року підприємством було здійснено повний розрахунок з позивачем на суму заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.12.2014 року по 15.07.2015 року включно, у розмірі 18499,26 грн. Представник позивача до судового засідання не зявився надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заперечення, в якому зазначив, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати та компенсації ПАТ «Азовзагальмаш» була сплачена 14.07.2015 року . Пояснив, що позивач працював останній місяць за графіком №1. Розмір середньоденного заробітку не визнав. У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш». 01.12.2014 року був звільнений з вказаного підприємства за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з заперечення ПАТ «Азовзагальмаш» та наданої відомості №202, №200 від 14.07.2015 року заборгованість з виплати заробітної плати у підприємства перед позивачем відсутня. Згідно виписки з карткового рахунку позивача [PERSON] остаточний розрахунок з виплати заборгованої заробітної плати підприємством було здійснено 14.07.2015 року. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014р. по червень 2015 року (включно), а також компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати тільки 14.07.2015 року. На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1ст.233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно із графіком №1 роботи працюючих у безперервному режимі з робочим днем тривалістю 8 год. 12 хвил. за яким позивач працював останній місяць перед звільненням, на2014- 2015р.р., кількість робочих днів з 02.12.2014 року (наступний день з дня звільнення) по 13.07.2015 року (день остаточного розрахунку ) складає 129 дні. Таким чином, відповідно до вказаного графіку роботи кількість робочих днів з 02.12.2014 року (наступний день з дня звільнення) по 13.07.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 129 дні. Згідно з розрахунку відповідача, розмір її середньоденної заробітної плати складає 114,39 грн. Розрахунок позивача суд не бере до уваги, у звязку з тим, що він не підтверджується документально. При цьому суд зазначає, що розрахунок ПАТ "Азовзагальмаш" зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 02.12.2014 року по 13.07.2015 року (день остаточного розрахунку) становить 14756,31 грн. (129 робочі дні х 114,39 (середньоденна заробітна плата). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: partial