Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

12.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визначити способи його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], встановивши можливість систематичних побачень два рази на тиждень у будь-який робочий день по 3 години, один вихідний (субота або неділя) - на весь день, та крім цього: до досягнення донькою 3-х років, також один раз в місяць з ранку суботи до вечора неділі; по досягненню донькою 4-х років, також один раз в рік на два тижня, під час його відпустки; до досягненню 7-ми років, два рази на рік, по два тижня, в період його відпусток або канікул доньки. А також в інший час за домовленістю, на нейтральній території дитячих розважальних комплексів, в місцях масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках. Свої вимоги мотивував тим, що з 30.07.2010 року по 26.11.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з відповідачкою. Позивач стверджує, що з моменту подання позовної заяви на розірвання шлюбу, його колишня дружина [PERSON] забороняє йому та його батькам бачитись, спілкуватись та гуляти з дитиною. Всі спроби вирішити в добровільному порядку питання про його участь у вихованні дитини та спілкуванні, позитивних наслідків не принесли. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що дитину не бачив з грудня 2013 року, так як вона мешкає у бабусі - матері відповідача в Одеській області. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, а саме не заперечувала проти встановлення порядку спілкування з дитиною в її присутності у вихідні дні, вказуючи на те, що дитина є ще дуже малою, а батько проводив з нею не дуже багато часу та не може знати усіх потреб доньки. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис за № 559. Зазначена обставина встановлена рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2013 року, а від так згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Від вказаного шлюбу у сторін народилась донька, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим серії [NUMBER], виданим Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 920. Подружні стосунки між сторонами не склались, у зв'язку з чим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.04.2014 року за № 408/01-11 про визначення способів участі гр. [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], згідно якого вбачається, що визначення порядку спілкування батька з дитиною є неможливим, оскільки факт окремого проживання дитини з одним із батьків не встановлений. Однак, даний висновок у відповідності до ч.2 ст.212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення та підлягає оцінці. Оскільки відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти побачень батька з дитиною у її присутності у вихідні дні з урахуванням графіку дитини, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та встановлення такого порядку. Також суд враховує, що так як питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] зобов'язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Суд не вбачає в діях позивача таких, що можуть перешкоджати нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо). Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між колишнім подружжям у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини та роз`ясніє батьку право звернутись до суду з таким позовом у разі зміни життєвих обставин дитини (зростання, влаштування її у дитячий садок тощо). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial