Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.07.2016 року по справі № 686/23996/16-ц визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] На даний час позивач є власником вказаної квартири і вказана квартира необхідна позивача для власного проживання. Відповідачі у звязку із втратою права власності на спірну квартиру, втратили право проживання у квартирі, проте відмовляються добровільно звільнити квартиру, у звязку з чим позивач просить виселити відповідачів із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла, стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач, представники позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що неповнолітні діти не можуть бути виселені без надання іншого житла, оскільки вселились на законних підставах. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказали, що зареєстроване право власності на спірну квартиру за [PERSON] не скасовано, позов задоволенню не підлягає, крім цього вказали, що за матірю позивача доглядала [PERSON], а позивач пянствував, не бував вдома по 2-3 тижні. Їх мали виселяти з квартири, не було світла, дверей і його мати просила щоб померти в своїй квартирі заплатити борг та підключити світло. Представник служби у справа дітей виконкому Хмельницької міської ради в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що неповнолітні діти не можуть бути виселені, оскільки вселились в спірну квартиру на законних підставах, просить в задоволенні позову відмовити. Представник Хмельницької міської ради в судовому засіданні позов не визнала, просить в задоволенні позову відмовити. Представник управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи за відсутності представника, при вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.08.2007 року, виданого Управлінням комунального майна Хмельницької міської ради, належала квартира №62 в м. Хмельницькому по вул. Північній, 2. 11.09.2007 року [PERSON] «Дарувальник» та [PERSON] «Обдарований» уклали договір дарування квартири, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-1535. Згідно вказаного договору дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а обдарований прийняв в дарунок квартиру №62, що знаходиться в житловому будинку, розташованому в м. Хмельницькому по вул. Північній, 2. На підставі вказаного договору дарування 14.09.2007 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру, 15.01.2008 року він зареєструвався за вказаною адресою і разом з ним у квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою ЖЕКу №1 від 14.12.2016 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19.09.2016 року, договір дарування від 11.09.2007 року визнано недійсним. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу положень ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. З матеріалів справи вбачається, що право власності [PERSON] на квартиру №62, що знаходиться в житловому будинку, розташованому в м. Хмельницькому по вул. Північній, 2, зареєстровано у встановленому законом порядку. Іншого житла у нього в м. Хмельницькому немає, дана квартира необхідна йому для проживання. Щодо заперечення відповідачів проти виселення неповнолітніх дітей, то судом враховано наступне. Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей". Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кривіцька та Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Однак дана справа стосувалась виселення осіб на підставі ст.ст. 124, 125 ЖК України. В даній справі позивач, як власник житла просить виселити відповідачів на підставі ст. 391 ЦК України, оскільки вони втратили право на проживання у вказаній квартирі, у звязку із визнанням недійсним договору дарування. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, право членів сімї на користування житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а оскільки відповідач [PERSON] позбавлений права на власності на спірну квартиру, у зв'язку із визнанням договору дарування недійсним, то і члені сімї втратили таке право. Також, у [PERSON] відсутній обовязок щодо забезпечення житлом [PERSON] та членів його сім'ї іншим житлом в силу ст. 216 ЦК України, що не позбавляє права на забезпечення відповідачів житлом в порядку передбаченому житловим законодавством, в т.ч. за рахунок комунального майна. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить виселити із квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути судові витрати по 275,60грн. з кожного.

Outcome: approved