Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Чернігівська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради з позовом і просить стягнути з відповідача на користь Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 8627,30 гривень. Позов мотивовано тим, що вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.03.2017 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, та покладено обов'язки відповідно до ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили. Потерпіла [PERSON] від кримінального правопорушення, скоєного [PERSON], перебувала на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні № 2. Вартість витрат на її лікування, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 8627,30 гривень. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник Чернігівської міської лікарні №2 у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що в розрахунок витрат на лікування хворої [PERSON] також було закладено господарські витрати, заробітна плата, оплата комунальних послуг та інше, що, на його думку, не підлягає стягненню з відповідача. Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.03.2017 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, та покладено обов'язки відповідно до ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили. (а.с. 6-8). Вказаним вироком було встановлено, що 22 липня 2016 року близько 14 год. 30 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Daewoо Lanos», реєстраційний номер [NUMBER], рухалась в м. Чернігові по вул. Івана Мазепи зі сторони проспекту Перемоги в напрямку вул. Музикальна. Рухаючись у вказаному напрямку, під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поряд з будинком № 58 по вул. Івана Мазепи у м. Чернігові, водій [PERSON], проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, при випередженні автомобіля, що зупинився попереду перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшивши швидкість та не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, виїхала на вказаний пішохідний перехід, де здійснила наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу з право на ліво відносно напрямку руху автомобіля під управлінням [PERSON] У результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота з розривом селезінки, поширеною гематомою та садном м'яких тканин області лівого підребер'я, ускладненої внутрішньо-черевною кровотечею, черепно-мозковою травми з переломами кісток лицевого черепа зліва, забоєм головного мозку, рвано-забійної раною верхньої повіки, субкон'юнктивальним крововиливом лівого ока, синцями, саднами, забиттям м'яких тканин обличчя, закритого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, забою та підшкірної гематоми верхньої третини лівого стегна, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 945 від 02.09.2016 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Згідно розрахунку витрат на лікування Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради від 11.04.2018 № 201, вартість лікування [PERSON] з 22.07.2016 по 22.08.2016 , а саме 31 ліжко-днів становить 8627,30 гривень; витрати за один ліжко -день становлять 278 грн. 87 коп, з них заробітна плата складає 168 грн. 08 коп., нарахування на заробітну плату - 58,51 грн, господарські витрати - 2.15, витрати на харчування - 4,19, придбання медикаментів - 6,10 грн, оплата комунальних послуг та інші витрати - 38,37 грн. (а.с. 10). Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, законодавство покладає обов'язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Пунктом 4 Порядку також передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету ( місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Аналогічні роз'яснення також містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року за № 11 (і змінами і доповненнями) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», в пункті 6 якої роз'яснено, що звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Оскільки витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров'я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, а тому доводи представника відповідача з приводу неправильності розрахунку таких витрат суд вважає безпідставними. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved