Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

09 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця», Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, посилаючись на наступні обставини. В період з 03 серпня 2016 року по 17 липня 2017 року [PERSON] працював на посаді начальника сектору судових спорів та виконання судових рішень юридичного відділу Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Після чого, він був звільнений у зв»язку із переведенням до структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаду інженера-технолога, де працює й на теперішній час. Під час роботи у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень», він знаходився на лікарняному з 08.08.2016р. по 17.08.2016р. включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АГУ № 226306, виданим Лікарською амбулаторією м.Волноваха №5 та з 17.01.2017 р. по 14.02.2017р. включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АДГ №453128, виданим Профілактичним закладом «Волноваська районна лікарня №1». Після виходу на роботу, вказані листки непрацездатності були передані позивачем до бухгалтерії структурного підрозділу, про що свідчать відмітки відповідальних осіб та розрахунки розміру виплат за ними на зворотній стороні листів непрацездатності. В день звільнення - 17.07.2017 року, позивачеві стало відомо про відсутність виплат за вищевказаними листами непрацездатності, а також що інформація у формі заяви-розрахунку не передана до відповідного органу Фонду соціального страхування. Ці дії роботодавця позивач вважає такими, що порушують його право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, просить суд стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця»- грошові кошти у сумі 8558,41 грн.- у рахунок відшкодування виплати за листами тимчасової непрацездатності АГУ №226306 та АГД №453128, а також суму індексу інфляції від невиплаченої допомоги за весь час затримки оплати у розмірі 661,82 грн. А також, у рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди просить суд стягнути з відповідача на його користь - 8500,00 грн. та покласти понесені судові витрати на відповідачів. Присутній у судовому засіданні позивач [PERSON], уточнив позовні вимоги у частині суми інфляційних втрат від невиплаченої допомоги за весь час затримки оплати, що підлягає стягненню, зазначивши її у розмірі 1098,30 грн., наполягав на задоволенні інших позовних вимог у повному обсягу. Представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Кучмакра М.В., присутня у судовому засіданні, з позовними вимогами не погодилась, зазначивши, що до їх підприємства не надходили листки тимчасової непрацездатності [PERSON], тому провина Фонду у їх невиплаті відсутня. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця» - будучи належним чином сповіщеним про час та дату розгляду справи, до зали суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, своє ставлення до позову не висловив. Заслухавши доводи сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], з 03 серпня 2016 року по 17 липня 2017 року, перебував із відповідачем ПАТ «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця» у трудових відносинах, працюючи на посаді начальника сектору судових спорів та виконання судових рішень, що підтверджується змістом його трудової книжки (а.с.14). Під час роботи у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень», він знаходився на лікарняному з 08.08.2016р. по 17.08.2016р. включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АГУ № 226306, виданим Лікарською амбулаторією м.Волноваха №5 та з 17.01.2017 р. по 14.02.2017р. включно, що підтверджується листком непрацездатності серії АДГ №453128, виданим Профілактичним закладом «Волноваська районна лікарня №1», що підтверджується наявними у матеріалах справи листами непрацездатності (а.с.15, 17). Доводи позивача щодо передачі ним листків непрацездатності до бухгалтерії структурного підрозділу для здійснення оплати, підтверджуються відмітками відповідальних осіб та наявними розрахунками розміру виплат за ними на зворотній стороні листів непрацездатності (а.с.15-19). Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для огляду за непрацездатними. Згідно зі ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з перерахованих у частині першій цієї статті страхових випадків, в тому числі, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною. Допомога по тимчасовій непрацездатності, внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико - соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначений порядок виплати допомоги з тимчасової непрацездатності регламентований чинним законодавством, а саме Порядком фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 26 від 22.12.2010 р. Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» призначення та виплата матеріального забезпечення за загальнообов'язковим соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності проводяться за місцем роботи застрахованої особи. Встановлено, що позивач не перебуває у відносинах з Фондом. Згідно ч. 1, 2 ст. 34 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників - роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява - розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Отже, зі змісту положень ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» убачається, що саме на страхувальника-роботодавця, а не Фонд, покладено обов'язок щодо призначення та виплаті застрахованій особі матеріального забезпечення за весь період її тимчасової втрати працездатності. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку, вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсягу у частині стягнення виплати за листками непрацездатності у сумі 8558,41 грн. саме з підприємства відповідача - ПАТ «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця», оскільки провини Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв'язку із затримкою виплати, судом не встановлено. Що стосується стягнення інфляційних втрат від суми невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В силу ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Інфляційні втрати від суми невиплаченої допомоги по тимчасовій непрацездатності можливо віднести до категорії таких виплат. Підставою відповідальності власника, відповідно до ст.. 117 КЗпП, якою позивач обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. У судовому засіданні був встановлений факт несплати допомоги по тимчасовій непрацездатності позивача та вина у цьому ПАТ «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу. Таким чином, з вказаного підприємства відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у загальній сумі 1098,30 грн., виходячи з такого розрахунку: -Індекс інфляції за час прострочення оплати листка непрацездатності АГУ № 226306 з вересня 2016 року по грудень 2017 року - 20,2%, згідно даних Національного Банку України на момент розгляду справи. Таким чином, сума інфляційних втрат від допомоги по тимчасовій непрацездатності відраховується від суми, що підлягає сплаті по лікарняному: 1851 х 20,2% = 373,90 грн. -Індекс інфляції за час прострочення оплати листка непрацездатності АДГ № 453128 з березня 2017 року по грудень 2017 року - 10,8%, згідно даних Національного Банку України на момент розгляду справи. Таким чином, сума інфляційних втрат від допомоги по тимчасовій непрацездатності відраховується від суми, що підлягає сплаті по лікарняному: 6707,41 х 10,8% = 724,40 грн. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено в статті 237-1 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На відміну від цивільного законодавства, трудове законодавство детально не визначає способів захисту трудових прав. Пред»явленню працівниками позовів про стягнення моральної шкоди з підприємства за несвоєчасність виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, перерахованої Фондом, відповідає вимогам ст. 237-1 КЗпП України, якщо при цьому буде встановлена вина підприємства. Враховуючи той факт, що в порушення вимог ст. 52 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» підприємство своєчасно не розрахувалось з працівником по виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд вважає, що позивачеві спричинена моральна шкода, оскільки порушення його прав, які випливають з трудових відносин, на протязі декількох місяців, стосовно несвоєчасного отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності стало причиною його душевних страждань. На підставі чого, положення позивача зазнало суттєвих змін - погіршився налагоджений уклад його життя та життєвих зв»язків, нормалізація яких вимагає додаткових зусиль, він почував себе морально пригнічено та така ситуація є прямим наслідком дій відповідача у зв»язку із відсутністю розрахунку за листами непрацездатності. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і виходячи з засад розумності та справедливості, частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. Також підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі відокремленого підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця» на користь держави судові витрати по сплаті державного мита пропорційно до задоволених вимог - в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн..00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial