Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, вказавши його підставою те, що у грудні 2020 р. за її місцем роботи, після утримань із заробітної плати, вона дізналась про вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. виконавчого напису № 25100 від 04.09.2020 р., згідно якого з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», стягнуто 9135,51 грн. за кредитним договором № 007-26510-080612 від 08.06.2012 р.. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням законодавства, оскільки заборгованість перед відповідачем не є безспірною, так як у неї відсутні будь-які кредитні правовідносини з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 31.05.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. 28.09.2021 до суду надійшов лист, в якому він, зазначив, що документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис не можуть бути надані у зв`язку з тим, що вони були вилучені 28.07.2021 під час обшуку в нотаріальній конторі. Відзив на позов не надав. Відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», отримавши копію позовної заяви з додатками, відзив на позов не надав. Третя особа не скористалась правом подачі пояснення щодо позову. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 08.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем [PERSON] укладено договір №007-26510-080612 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно з яким банк надає клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10000грн. (а.с.12-14). 04.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», вчинено виконавчий напис за реєстровим №25100 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», (який є правонаступником усіх прав і обов`язків ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-капітал», який був правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ «Дельта Банк») заборгованості за кредитним договором 007-26510-080612 від 08.06.2012 за період з 11 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року в розмірі 9135,51грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4619,87грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 4515,64грн.. За вчинення виконавчого напису стягнуто 500грн. (а.с.10). 19.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження №63329791 з примусового виконання виконавчого напису №25100 від 04.09.2020 про стягнення з [PERSON] 9635,51грн., та стягнуто з неї основну винагороду приватного виконавця у сумі 963,55грн. (а.с.8-9). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суду не надано доказів, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З наявних у справі матеріалів вбачається, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості з відміткою стягувача про дату та суму, що підлягає стягненню, наданою відповідачем, що не може бути доказом безспірності заборгованості за кредитним договором. Будь-які інші документи на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу не надавалась. Натомість, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений самостійно відповідачем і існує тільки в складених відповідачем документах, які позивачем не визнані та із ним не узгоджені. Крім того, з тексту оспорюваного виконавчого напису від 04.09.2020 встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за №1172. Відповідно п.2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017., визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 910/13233/17), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14), визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 04.09.2020 не врахував, що станом на 04.09.2020 Постановою КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів. Норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі є не чинними, а тому нотаріус повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не спростовані. При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №200/3452/17 сформував позицію про те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом (Постанова КЦС ВС від 12.11.2020р. по справі №200/3452/17 (61-18790св19)). У зв`язку з тим, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання процесуальних витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908грн., а також 1500грн. витрат на правову допомогу, що підтверджені відповідними документами. На підставі наведеного,

Outcome: partial