Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Адвокат Петренко А.П. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про стягнення з Новокаховського відділу державної виконавчої Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., спричиненої бездіяльністю посадових осіб цього відділу внаслідок тривалого невиконання виконавчого листа №1-583/11, виданого 09.07.2012 року Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000 гривень та в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050 гривень, по 9525 гривень з кожного. Зокрема вказує, що постановою старшого державного виконавця Тищенко Я.А. від 11.10.2019 року відкрито виконавче провадження №60298203 за вищевказаним виконавчим листом відносно боржниці [PERSON] .. В ході проведення виконавчих дій, у період з 15.10.2019 року по 20.05.2020 року, державним виконавцем, за відповідними запитами, отримано інформацію про те, що [PERSON] належать на праві спільної часткової власності частка житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка за цією адресою, кадастровий номер 6510790800:07:001:0052. Постановами державного виконавця від 11.01.2020 року на вказану нерухомість було накладено арешт. Проте, за тривалий час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні не отримано інформації щодо наявності будь-яких доходів [PERSON] , було здійснено лише один вихід за місцем проживання боржника 10.01.2020 року, про що складено відповідний акт, в якому вказано, що двері державному виконавцю ніхто не відчинив і перевірити майновий стан боржника не вдалося, не витребувано декларацію про доходи боржниці і не притягнуто останню до відповідальності у зв`язку із її ненаданням, з метою погашення боргу не реалізоване зазначене вище нерухоме майно, не вжито заходів для розшуку боржника, а тому 05.12.2019 року адвокатом Петренком А.П. подано до Новокаховського міського суду Херсонської області скаргу в інтересах [PERSON] на бездіяльність державного виконавця. Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.05.2020 року цю скаргу задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокаховського ВДВС Тищенко Я.А. у виконавчому провадженні №60298203. Вказує, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду позивач зазнала негативних емоцій, а відтак їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн.. Ухвалою суду від 24.06.2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.09.2020 року представником позивача [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог з огляду на висновок проведеної на замовлення позивача судово-психологічної експертизи №24/07/2020, а тому просив суд стягнути з Новокаховського відділу державної виконавчої Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. шляхом списання коштів з казначейського рахунку відповідача у Державній казначейській службі України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із зазначених у ньому підстав. 26.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що відповідачем не визнаються позовні вимоги у повному обсязі, зазначено, що на примусовому виконанні Новокаховського міського |відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 60298203 та виконавче провадження № 730733, з примусового виконання виконавчого листа № 1-583/11, виданий 09.07.2012 року Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20000 гри., в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050 грн., по 9525 грн. з кожного. 11.10.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 60298203 на суму 20500 грн. відповідно до заяви стягувача від 11.10.2019 року. В ході примусового виконанням державним виконавцем було вжито ряд заходів, направлених на встановлення доходів, рухомого та нерухомого майна боржника, рахунків у банках, факту його працевлаштування, джерел отримання доходів, тощо. При цьому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта боржнику на праві приватної власності залежить житловий будинок загальною площею 219,10 кв.м., розташований за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка, кадастровий номер 6510790800:07:001:0052, площа: 0,175 га розташована за тією є адресою. 10.01.2020 року держаним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаною в виконавчому документі, з метою перевірки майнового стану боржника, але двері ніхто не відчинив (про, що складено акт), 11.01.2020 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, про що винесена постанова, 05.05.2020 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. У зв`язку зі зміною експерта, що мас право проводити J оцінку, 07.07.2020 року державним виконавцем призначено нового експерта. 12.08.2020 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника. 14.09.2020 року на адресу Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло повідомлення AT КБ «ПриватБанк» про наявність коштів на рахунках. Того ж дня державним виконавцем направлено платіжні вимоги на списання коштів. Неодноразово державним виконавцем направлялися виклики боржнику, з проханням з`явитися до державного виконавця, але боржник жодного разу не з`явився до відділу ДВС. На підставі вищевикладеного вказує, що державним виконавцем здійснено відповідні дії примусового виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення реального виконання рішення суду. 29.10.2020 року на адресу відділу надійшов звіт про оцінку марна, який того ж дня був направлений сторонам для ознайомлення рекомендованим листом, що підтверджується поштовими відправленнями ПН215600426655, ПН215600426655. З боку сторін виконавчого провадження ніяких оскаржень щодо експертного звіту не надходило. Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем здійсненні всі заходи примусового виконання виконавчого документу. Доводи позову про те, що розлад здоров`я у позивача відбувався внаслідок бездіяльності державного виконавця не відповідають дійсності, оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження стягувач жодного разу не з`являлася до відділу та не ознайомлювалася з матеріалами виконавчого провадження, а відтак стверджувати про те, що поведінка та відношення до неї з боку державного виконавця призвели до розвитку порушень психічного стану і носять психотравмувальний характер, є неприпустимими. 08.12.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що 27.05.2020 року ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області у справі №661/5699/19 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокаховського ВДВС Тищенко Я.А. у виконавчому провадженні №60298203, рішення набрало законної сили 08.09.2020 року. При цьому, часовий період триваючої бездіяльності судом встановлено з 11.10.2019 року (відкриття виконавчого провадження) по 27.05.2020 рік (день прийняття рішення суду). Наявність заподіяння [PERSON] неправомірною бездіяльність у виконавчому провадженні моральної шкоди підтверджено висновком судової психологічної експертизи від 30.02.2020 року, за якою неправомірна бездіяльність державного виконавця у зазначеному виконавчому провадженні носила та носить психотравмувальний характер. Отже, експертом також встановлено що моральні страждання позивача носять триваючий характер. Таким чином, наявними у справі доказами доведено склад правопорушення, а саме наявність неправомірної бездіяльності, заподіяння шкоди та причинний зв`язок між бездіяльністю та шкодою. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає що нею 07.07.2020 року призначено нового експерта, 12.08.2020 року винесена постанова про арешт коштів боржника, 14.09.2020 року до банку направлено платіжні вимоги про списання грошових коштів. Тобто фактично з 27.05.2020 року по 24.11.2020 року (за пів року) державним виконавцем проведено три виконавчі дії, при цьому, останньою не усунуті порушення які вказані у рішенні суду від 27.05.2020 року. Боржника до відповідальності за неподання декларації не притягнуто, державним виконавцем виходи за місцем проживання боржника не здійснюються, а у разі її ухилення від явки примусовий привід не застосовується, рухоме майно боржника для його опису, арешту та реалізації не виявляється. Таким чином виконавець практично продовжує вчиняти бездіяльність, хоча у відзиві на позов сама вказує що рішення суду про стягнення грошових коштів залишається не виконаним. Окремо зазначається, що вчинення деяких виконавчих дій у період часу з 27.05.2020 року, є діями виконавця спрямовані на виконання ухвали суду від 27.05.2020 року яким виконавця зобов`язано вчинити певні дії спрямовані на виконання рішення, їх вчинення не означає відсутність встановленої судом бездіяльності у минулому періоді та заподіяння шкоди. Не вчинення виконавчих дій з 27.05.2020 року може свідчить про наявність ознак складу злочину передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України (Невиконання судового рішення). Щодо зауваження державного виконавця про те що стягувач з 11.10.2019 року не з`являлась до ДВС та не ознайомлювалась з виконавчим провадженням, вказує про те, що у стягувача є представник і до того ж, маючи постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу сторін, є можливість ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження за допомогою технічних засобів, та наразі необхідності відвідувати орган ДВС відсутня. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, що зазначені у відзиві. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. З матеріалів справи вбачається, що з 11.10.2019 року в провадженні Новокаховського відділу державної виконавчої Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження №60298203 та №4730733 з виконання виконавчого листа №1-583/11, виданого 09.07.2012 року Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] ) на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000 гривень та в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050 гривень, по 9525 гривень з кожного. З наданих суду заяв по суті справи та наявних матеріалів вбачається, що в ході здійснення виконавчого провадження №60298203 (боржник [PERSON] )) державним виконавцем, за відповідними запитами, отримано інформацію про те, що боржнику належать на праві спільної часткової власності частка житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка за цією адресою, кадастровий номер 6510790800:07:001:0052. Постановами державного виконавця від 11.01.2020 року на вказану нерухомість було накладено арешт. Також вбачається, що 10.01.2020 року держаним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаною в виконавчому документі, з метою перевірки майнового стану боржника, але двері ніхто не відчинив (про, що складено акт), 11.01.2020 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, про що винесена постанова, 05.05.2020 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. В подальшому, 07.07.2020 року, державним виконавцем призначеної нового експерта, 12.08.2020 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника, 14.09.2020 року на адресу відділу надійшло повідомлення AT КБ «ПриватБанк» про наявність коштів на рахунках боржника та того ж дня державним виконавцем направлено платіжні вимоги на списання коштів. При цьому, ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.05.2020 року у справі №661/5699/19 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокаховського ВДВС Тищенко Я.А. у виконавчому провадженні №60298203, зобов`язано здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на розшук майна та коштів боржника [PERSON] , їх арешт, опис, вилучення та звернення на них стягнення, рішення набрало законної 08.09.2020 року На час розгляду судом даної справи рішення суду про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000 гривень та в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050 гривень, по 9525 гривень з кожного, не виконане. Статтями 129, 129-1 Конституції України встановлено обов`язковість виконання судових рішень та здійснення судового контролю за виконанням рішення суду. Відповідно до положень статей 1, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»). Так, у справі «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) (заява № 40450/04, рішення від 15 жовтня 2009 року), Європейський суд з прав людини констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу та вказав, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі «Іванов проти України». У цьому рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.ч. 1-3, ч. 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами та доповненнями. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» №24/07/2020 від 29.07.2020 р., для [PERSON] неправомірна бездіяльність державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м, Одеса) про відшкодування моральної шкоди носила і носить психотравмувальний характер, обумовила виникнення та розвиток у неї порушень психічного стану по неврастенічному типу. Загальний коефіцієнт «сумарного стресового еквівалента» для [PERSON] відповідає легко вираженому ступеню. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для [PERSON] може дорівнювати: а) при простій необережності відповідача - 47230 грн.; б) при грубій необережності дій відповідача - 94460 грн.; в) при непрямому намірі дій відповідача - 141690 грн.; при прямому намірі дій відповідача - 188920 грн. Суд визнає аргументованими доводи позову щодо спричинення позивачу немайнової шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, факт якої також встановлено судовим рішенням, така бездіяльність безумовно позначилась негативно на психоемоційному стані позивача, оскільки мала психотравмуючий характер, спричиняла негативні емоції, переживання та хвилювання, а також призводила до вимушених змін у житті позивача і вимагала від неї вжиття додаткових зусиль до відновлення первісного стану, а тому, враховуючи характер та обсяг страждань, характер немайнових втрат, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 7000 гривень. Враховуючи викладене суд задовольняє позов частково. Крім того, відповідно до ст.ст. 139 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати по проведенню амбулаторної судово-психологічної експертизи пропорційно до розміру задоволених вимог, виходячи із суми 4086 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № від 24.07.2020 р., у розмірі 572 грн. 04 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial