Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] як ФОП грошові кошти у розмірі 3999,00 грн., 10 000 грн. моральної шкоди та 6 670,00 грн. витрат на правову допомогу, вказуючи, що 26.07.2020 вона придбала білу сукню розміру «М» вартістю 3999,00 грн. в магазині « [INFO] », що розташований за адресою [ADDRESS] . З куточка споживача в магазині їй стало відомо, що відповідач як ФОП здійснює роздрібну торгівлю одягом у вказаному магазині та керує діяльністю магазину. Оглянувши товар на місці, вона здійснила оплату сукні банківською карткою за допомогою терміналу. Після детального огляду та примірки сукні вдома вона виявила, що сукня не задовольняє її за розміром та фасоном, у зв`язку з чим вона вирішила повернути придбаний товар. 29.07.2020 позивач звернулась до магазину з поверненням товару, однак їй було відмовлено з підстав необхідності надання саме чека з терміналу. Однак, такий чек їй не видавався, їй надали лише товарний чек №012-000331. Вона звернулась до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання копії чека терміналу, на що в банку їй надали виписку по картковому рахунку, в якій зазначено про сплату позивачем коштів відповідачу за придбання сукні. В усній формі в магазині їй повідомили звернутись через кілька днів з питанням повернення товару, коли керуюча [PERSON] буде в магазині. 03.08.2020 [PERSON] письмово звернулась до магазину із заявою про повернення товару та видачу сплачених коштів, але така заява не задоволена без поважних причин. Тому вона просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені нею за сукню. Крім того, в обгрунтування стягнення моральної шкоди зазначила, що внаслідок порушення відповідачем її прав, змінився її звичний спосіб життя, адже вона була змушена неодноразово звертатись з вимогами до відповідача щодо повернення товару, витрачання таким чином свого часу на вирішення цієї проблеми, враховуючи також, що вона перебуває у стані вагітності. Тому вважає співмірним стягнення 10 000 грн. моральної шкоди. У зв`язку з відсутністю спеціальних знань, вона звернулась за правовою допомогою, вартість якої складає 6670,00 грн., яку вона також просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 10.11.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, суд ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору За змістом положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відновлення становища, яке існувало до порушення і припинення правопорушення. З матеріалів справи судом встановлено та не спростовано відповідачем, що 26.07.2020 [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») придбала в магазині « [INFO] », що в [ADDRESS] , білу сукню розміру М за ціною 3999,00 грн. та розрахувалась банківською карткою в терміналі магазину. Керуючою в даному магазині є фізична особа-підприємець [PERSON] (а.с. 36-37). На підставі придбання товару магазином « [INFO] » позивачу виданий товарний чек №012-000331, згідно якого вона сплатила 3 999,00 грн. за придбання сукні (а.с.12). Після більш детального огляду позивач зрозуміла, що товар не задовольняє її потреби та 29.07.2020 звернулась до магазину з проханням забрати товар та повернути їй його вартість, проте отримала відмову з посиланням на відсутність чеку з терміналу. Сукня позивачем не використовувалася, збережено її товарний вигляд та цілісність упаковки. 29.07.2020 [PERSON]. звернулась до АТ «Райффайзен Банк Аваль» із проханням надати їй копію чеку з терміналу «Андре ТАН» від 26.07.2020, на що їй роз`яснено, що такий чек зберігається в магазині та видано виписку по картковому рахунку, з якої вбачається, що [PERSON] 26.07.2020 здійснила безготівковий платіж в торговельній точці «Андре ТАН» на суму 3 999,00 грн. (а.с. 13) 03.08.2020 позивач письмово звернулась до магазину на ім`я відповідача [PERSON] із заявою про повернення товару та видачу сплачених коштів (а.с. 23), але така заява не задоволена. 07.08.2020 позивач звернулась до магазину з письмовою претензією щодо повернення товару та отримання сплачених за нього коштів, сплату моральної шкоди та витрат на правову допомогу, на підтвердження чого надала копії фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта» (а.с. 14-21). Отримувач претензії ФОП [PERSON] не відреагувала на вимоги, заявлені в ній. На час розгляду справи права позивача, як споживача послуг, відновлені не були. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів(ч.2, ч.3 ст.698 ЦК України). Відповідно до ст.707 ЦК України покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем. Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму. Вимога покупця про обмін або повернення товару підлягає задоволенню, якщо товар не був у споживанні, збережено його товарний вид, споживчі властивості та за наявності доказів придбання товару у цього продавця. Перелік товарів, які не підлягають обміну або поверненню на підставах, передбачених цією статтею, встановлюється нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Перелік товарів, що не підлягають обміну (поверненню) з підстав, зазначених у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. N 172 « Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів» (зі послідуючими змінами) придбаний [PERSON] товар не входить до переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню), додаток №3. Системний аналіз наведених норм права, дає підстави стверджувати, що споживач має право протягом 14-днів після його придбання повернути товар, який йому не підійшов і не може бути ним використаний за призначенням та отримати сплачені за нього кошти. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказів повернення [PERSON] придбаного товару у стані, який не підлягає поверненню, відповідачем не надано. Враховуючи, що факт придбання позивачем товару в магазині « [INFO] », її звернення до керуючого ФОП [PERSON] про повернення через два дні після придбання товару, тобто в строк передбачений законодавством, підтверджені обставинами справи, а відповідач, не зважаючи на отриману претензію покупця від 03.08.2020, 07.08.2020 не прийняла товар і не повернула сплачені за товар грошові кошти в сумі 3999,00 грн., та не надала доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 3999,00 грн. У зв`язку з тим, що з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню вартість сукні, то сама сукня підлягає поверненню відповідачу. При вирішенні питання про стягнення з відповідача 10 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ст. 23 Цивільного кодексу України обумовлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно копії обмінної карти [PERSON] , вона перебуває у стані вагітності. (а.с. 24) Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що дійсно, не прийняття відповідачем у позивача придбаного нею товару та не поверненням коштів за такий товар, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, що призвело до хвилювань, переживань, стресового та емоційного стану, враховуючи вагітність позивача. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від позивача додаткових зусиль для вирішення проблеми, яка склалась між нею та відповідачем, пошук адвоката, звернення до банку. Тому, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач мала незручності з приводу порушення відносно неї законодавства про захист прав споживачів, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Стосовно заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 6670,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем додано до позову копію Договору №П-739 від 04.08.2020, укладений між ТОВ «Центр правової допомоги населенню» та [PERSON] про надання правової допомоги, акт про надання юридичних послуг від 07.08.2020 із калькуляцією визначення вартості юридичних послуг в розмірі 6670,00 грн. із підписом замовника [PERSON] , а також копію квитанції про сплату зазначеної суми. (а.с. 26-27). Однак, враховуючи, що вищезазначений договір про надання правової допомоги, акт про надання юридичних послуг, укладені та підписані не позивачем [PERSON] , а [PERSON] , тому відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , яка не є стороною договору, витрат на правову допомогу. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 3999,00 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди, в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial