Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку у такому ж розмірі - ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, зазначаючи, що після розірвання шлюбу із відповідачем, останній матеріально, ані їх спільну дитину дитину, ані її не забезпечує. До початку розгляду справи по суті сторона відповідача заявила клопотання про прийняття до спільного розгляду із первісним позовом - зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Згідно ухвали суду від 10.12.2015 року вказаний зустрічний позов було прийнято до спільного розгляду із первісним про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В подальшому сторона позивача за первісним позов збільшила свої позовні вимоги, згідно яких, окрім стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, [PERSON] також просила визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею. Отже, на розгляді Святошинського районного суду м. Києва перебуває позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір»ю та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Так, позивач за первісним позовом, яка має зворотній статус за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що до розлучення вона, її чоловік [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] [INFO] проживали в квартирі [ADDRESS], яка належить її тітці, з її дозволу на таке проживання. Після розлучення із відповідачем вона та донька [PERSON] [INFO] так і продовжують в ній жити, коли відповідач переїхав до квартири своїх батьків за адресою: [ADDRESS], де разом з ними і живе тепер. За ініціативою відповідача та за їх спільним рішенням за участтю Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації було погоджено, що дитина через тиждень буде відвідувати батька та дідуся з бабусею за їх адресою проживання. Розуміючи ситуацію, ставлення батька до дитини, дитини до нього, вона як мати не заперечувала проти такого порядку зустічей, задля належного емоційного розвитку доньки. Проте, відповідач належно матеріально ані дитину, ані її не забезпечував, з огляду на, що вона завжи вимушена була випрошувати ті чи інші гроші на утримання дитини, виходити періодично на підробіток, що і стало причиною її звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, які всетаки просить стягнути з відповідача в заявленому розмірі. Позивач у своїх поясненнях зазначає і те, що лише після такого позову про стягнення аліментів, відповідач подав свій зустрічний та став висловлювати думку щодо визначення місця проживання дитини з ним. Позивач в судовому засіданні пояснила також, що донька [PERSON], [INFO] проживала, проживає та має проживати з нею, оскільки вона її дуже любить, піклується про неї в повній мірі, коли для відлучення від неї малолітньої доньки підстави відсутні, та коли відповідач не зможе належним чином за нею доглядати, піклуватися про неї, займатися її вихованням та розвитком, оскільки постійно зайнятий на роботі, та має несприятвиві для цього житлові показники, оскільки проживає разом з батьками в маленькій однокімнатній квартирі. Крім того, позивач вказує на важливі емоційні фактори, які пов»язані із великою прив»язаністтю її з малолітнькою донькою та навпаки доньки із нею, оскільки вона як мати, яка дев»ять місяців її виношувала, народжувала та яка завжди поряд із нею є цілим емоційним явищем з донькою, яку ще досі підгодовує груддю та які наразі лише повних 2 роки. Представник позивача у судовому засіданні первісний позов підтримала, зустрічний не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що мати дитини є хорошою та люблячою, яка виключно діє в її інтересах, а тому підстав для відібрання від неї малолітньої доньки задля визначення її місце проживання з батьком відсутні. Сам батько займатися піклуванням та вихованя дитини не зможе, оскільки постійно на роботі, є молодим чоловіком, коли дитина жіної статі, які немає і трьох років. Посилання відповідача на те, що в цьому буде допомагати йому його мати, представник вважає не можуть братися до уваги, оскільки у зустрічному позові мова йде про визначення міця проживання із батьком, а не з бабусею. Представник вказала і на те, що для такого проживання дитини в батька також відсутні належні житлові умови, оскільки у відповідача та його батьків лише одна маленька однокімнатна квартира, де місця для дитини буде недостатньо, тоді як позивач проживає з дозволу власника, яка є її родичкою самостійно з дитиною в окремій квартирі [ADDRESS]. Окрім того, позивач є співвласником іншої квартири [ADDRESS], де фактично проживає її мати, батько та маленький брат, які в жодному разі та ніколи не будуть заперечувати проти їх із дитиною проживання в ній на випадок такої необхідності. Зазначила і те, що у позивача є, ще бабуся, яка також має у власності квартиру в м.Києві та занеобхідності у якої також зможе жити із дитиною. Вказала і на емоційну близькість маленької дитини, яка є жіночої статі з її матір»ю, з огляду на, що вважає, що розлученя таких стане неповоротним стресом для обох, та головне для дитини. Звернула увагу і на те, що подані стороною відповідача документи в якості доказів на підтвердження своїх зустрічних вимог, стосуються часу коли дана справа вже перебувала в суді, а тому не можуть засвідчувати заявлені стороною відповідача факти, зокрема звернення відповідача до Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 10.11.2015 року, від 22.12.2015 року, заява відповідача про розшук малолітньої дитини від 23.12.2015 року, розписка щодо надання грошей у розмірі 500 грн. на утримання дитини від 27.12.2015 року, заява головному лікарю "Охматдит" від 23.12.2015 року, фотографії та звернення відовідача до поліції щодо ненадання йому дитини позивачем від 23.12.2015 року. Відповідач [PERSON], який має зворотній статус за зустрічним позовом, у судовому засіданні підтримав у повному обсязі свій позов про визначення місця проживання дитини з ним та заперечував проти первісного. Суду пояснив, що фактично дитина після іх їз [PERSON] розлучення проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] не цікавить та не пікується про дитину належним чином, що стало причиною тому, що [PERSON] в день їх із позивачем розлучення, випала із вікна квартири, де вони із позивачем разом проживають. Зазначив відповідач і те, що позивач так і нездійснила належного медичного догляду за донькою, виписалася із лікарні раніше необхідного часу, не дотримувалася режиму здійснення дитині всіх необхідних прививок, до лікаря в передбаченому режимі дитину не водила, з огляду на, що вважає, що дитина має жити разом із ним в квартирі за адресою: [ADDRESS], де він живе один без батьків. На запитання суду [PERSON] пояснив, що він працює водієм в ТОВ «Просто Транс», що підтверджується відповідною довідкою, за режимом роботи з 09-00 год ранку до 17-00 або до 20-00 годин вечора. Та вказав, що у години його перебування на роботі, з донькою може бути його мама, яка зможе приходити щодня за адресою його проживання, а згодом дитину буде влаштовано в дитячий садок, куди він вже подав відповідну заявку. Представники відповідача у судовому засіданні підтримали у повному обсязі позов свого довірителя про визначення місця проживання дитини з батьком та заперечували проти первісного з тих підстав, що мати неналежним чином здійснює догляд за донькою [PERSON], допустила ситуацію, коли дитина за її присутності в квартирі випала із другого поверху. В подальшому здійснювала неналежний медичний нагляд, оскільки пішла з лікарні раніше ніж це було потрібно. Часто дитину залишає на своїх батьків, коли сама ходить на роботу та на зустрічі із друзями, до подачі вказаного позову, дитина взагалі тиждень через тиждень проживала у свого батька [PERSON], який і займався її вихованням та утриманням, купуючи для неї всі необхідні продукти харчування. Вказали представники і на всі необхідні матеріальні, житлові та емоційні умови проживання малолітньої доньки саме із батьком, зазначаючи про його хорошу характеристику з місця роботи, його працевлаштованість, існування постійного доходу та заробітку, існування всих необхідних та належних умов проживання дитини в квартирі де живе батько, на можливу та реальну допомогу його матері, яка завжди зможе попуби з дитиною, поки він зайнятий на роботі, та на його особисте бажання та велику прихильність батька до дитини та навпаки. Представник Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації у судовому засіданні підтримала первісний позов та заперечувала проти зустрічного, надавши суду відповідний висновок згідно якого комісією з питань захисту прав дитини рекомендовано визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір»ю [PERSON] У судовому засіданні вказаний представник суду пояснила і те, що працівниками Служби у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації обстежувались житлово-побутові умови для проживання дитини, як за адресою матері дитини: [ADDRESS] так і за адресою батька [ADDRESS]. [PERSON], відповідно до яких, за обома адресами створені всі необхідні умови для проживання дитини. Досліджувалося службою і питання порушені батьком дитини в частині неналежного виконання матір»ю обов»язків по догляду за дитиною, коли такі свого підтвердженні так і не знайшли, з огляду на, що враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини, яка проголошена Асамблеєю Організації Об»єднаних Націй 20.11.1959 року, було прийнято рішення рекомендувати визначити місце проживання дитини із її матір»ю, а не з батьком. Заслухавши пояснення з»явившихся в судове засідання сторін, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25.08.2015 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За приписами ст.7 Сімейного кодексу України яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав,відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні,а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Під час судового розгляду встановлено, що сторони після розірвання шлюбу стали проживати окремо, зокрема [PERSON] із малолітньою донькою [PERSON], [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами наданими суду Службою у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, комісія якої складали відповідний висновок на підставі здійсненої ними перевірки; Актом обстеження умов проживання від 03.09.2015 року, який складала вказана служба; медичною карткою дитини [PERSON], яка була надана суду стороною відповідача, та в якій зазначено адресою проживаня саме вказана адреса за [ADDRESS]; відповіддю Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 25.12.2015 року адресовану на ім»я відповідача, із якої також вбачається, що дитину було доставлено до їх лікарні у супроводі матері саме з адреси [ADDRESS], відповідною медичою документацією цієї лікарні; та наданим відповідачем висновком від 22.01.2016 року за результатами перевірки матеріалів ЄО № 91829 від 23.12.2015 року із якого вбачається, що відповідач вказує на те, що позивач за адресою проживання: [ADDRESS] не дозволяє йому бачитися з дитиною. Згідно наданих пояснень відповідачем [PERSON] вбачається, що в період перебування сторін у шлюбі він з позивачкою та їх дочкою дійсно проживали за адресою: [ADDRESS], а тому посилання сторони відповідача під час розгляду даної справи на те, що така адреса проживання має невідоме походження оцінюються судом критично. Крім того, [PERSON] звертаючись 23.12.2015 року до працівників поліції із заявою про ненадання йому дитини його колишньою дружиною, зазначає саме вказану адресу їх проживання, а саме [ADDRESS]. Встановлено і те, що відповідач після розлучення із позивачем став жити за адресою: [ADDRESS], в якій окрім нього зареєстровані [PERSON] - мати відповідача, [PERSON] - батько відповідача та донька [PERSON], що незаперечується жодною із сторін у судовому засіданні та підтверджується довідкою форми № 3 за № 108 від 21.09.2015 року. За результатом зробленої Службою у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації перевірки встановлено, що за обома адресами проживання батьків, матері та батька створені всі необхідні умови для проживання дитини. Вказане також підтверджується наданими суду Актами обстеження умов проживання від 03.09.2015 року та від 18.01.2016 року. Посилання кожної із сторін на відсутність належних житлових умов для проживання дитини, як за адресою матері, так і за адресою батька, в наданих та перевірених судом доказах не знайшли свого відображення, а тому суд за наявності відповідних Актів вказаних вище, вважає доведеним факт належності умов проживання для дитини, як за адресою фактичного проживання матері так і за адресою проживання та реєстрації батька. Необхідно зазначити, що діючим законодавством передбачено визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків, проте такі умови проживання судом враховуються разом з іншими обставинами, які мають значення. Предметом перевірки Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації також були писилання відповідача на неналежне виконання матір»ю обов»язків по догляду за дитиною, які як зазначила представник вказаної служби так і не знайшли свого підтвердження. Слід вказати, що суд також приділив достатньо уваги на перевірку вказаним даним, за результатом якої також вбачається, що такі посилання відповідача не знайшли свого підтвердження в належних та допустимих доказах. Зокрема, згідно медичної документації, яка надавалася строною відповідача вбачається, що дійсно [PERSON] [INFO], з 25.08.2015 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні торакоабдомінальної хірургії НДСЛ «Охматдит» МОЗ України з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м»яких тканин спини та шиї. Що в період перебування та такому лікуванні дитину у супроводі її матері [PERSON] було належним чином обстежено черговим травматологом, дитячим хірургом, неврологом, проведено: рентгенографія черепа, органів грудної клітки, хребта, здано велику кількість аналізів, за результатом чого 27.08.2015 року дитину було виписано із «Охматдит» в задовільному стані з поліпшенням на амбулаторне лікування (а.с. 112-126). Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Святошинського району м.Києва від 10.09.2015 року дитина [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] на диспансерному обліку не перебуває, мати дитини [PERSON] догляд за дитиною здійснює належним чином, рекомендації лікарів виконує, до медичного закладу дитину зазвичай супроводжує матір [PERSON] Посилання відповідача на те, що позивачка в силу свого стану здоров»я та образу життя не зможе належним чином здійснювати належний догляд за дитиною, також не знайшли свого підтвердження в доказах, які були надані суду стороною відповідача. Натомість позивач надала суду сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду, згідно якого ніяких протипоказань щодо неї не встановлено;медичну довідку про проходження обов»язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 12.01.2016 року згідно якої також ніяких протипоказань [PERSON] не має. Згідно довідки Департаменту охорони здоров»я від 14.09.2015 року за № 2283 також вбачається, що [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебуває; згідно рапорту начальника Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві від 17.09.2015 року [PERSON] ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності не притягувалася, скарг від сусудів на неї не надходило. Отже, будь-які обмеження чи-то протипоказання [PERSON], як матері малолітньої дитини на виконання нею батьківських обов»язків не встановлено. Жодних фактів, що залишення дитини з матір'ю буде суперечити її інтересам не встановлено. Докази щодо зловживання позивачем спиртними напоями, чи наркотичними засобами відсутні, як і докази аморальної поведінки такої. Так само, будь-які обмеження чи-то протипоказання [PERSON], як батька малолітньої дитини на виконання ним батьківських обов»язків також не встановлено, навпаки з»ясовано, що останній працює, має стабільний дохід, позитивно харакретизується за місцем роботи. Необхідно вказати і на те, що судом були допитані свідки, заявлені з обох сторін, зокрема матір позивача [PERSON], кума сторін та відповідно хрещена мати дитини [PERSON], мати відповідача [PERSON] та двоюрідна сестра матері відповідача [PERSON], знайомі матері відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], із показів яких суду стало зрозумілим, що і мати дитини- позивач і її батько - відповідач, люблять свою дитину, а дитина відповідно їх, між сами батьками існують непорузуміння. Обоє із батьків дбайливо ставляться до дитини, займаються її доглядом та вихованням, приділяють належну увагу її розвитку. Пояснення свідків в частині зворотнього, які надавалися свідками за протилежними їх заявниками, зокрема тими свідками, які заявлялися позивачем висловлювали негативні відзиви щодо відповідача та навпаки, суд оцінює кретично, оскільки такі свідчення суперечать один одному, матеріалам справи та встановленим в судовому засіданні обставинам, висловлені такими з урахуванням належності та прихильності до однієї із сторін. Деякі із наданих показів давалися як характеризуючі дані сторони, зокрема свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що довго та добре знає сім»ю відповідача, що [PERSON] є хорошим сином для своєї мами, доброю людиною, гарним батьком, тоді як позивача [PERSON] вона бачила лише три рази. Свідок [PERSON] також вказала, що відповідач [PERSON] є хорошою лидиною та сином, гарним і дбайливим батьком, коли позивача [PERSON] вона бачила лише один раз, ще до її вагітності. Свідок [PERSON] пояснила суду, що добре знає матір відповідача [PERSON] та його самого, висловлюючи також позитивні характеристики останнього, зазначаючи, що позивача [PERSON] вона бачила лише два рази. Свідок [PERSON] зазначила, що є тіткою відповідача [PERSON], двоюрідною сестрою його матері, знає [PERSON] виключно як хорошого, доброго чоловіка, тоді як із позивачем [PERSON] вона взагалі не знайома, про її ставлення до дитини та їх відносини нічого не знає. Свідок [PERSON], яка є матір»ю відповідача, в судовому засіданні, окрім позитивних характеризуючих даних свого сина [PERSON], пояснила, що вона дійсно за погодженням із батьками дитини, тобто своїм сином, колишньою невіскткою часто здійснювала догляд за дитиною, спочатку це було тому, що і її син і її невістка працювали, а після їх розлучення, тиждень через тиждень, тому що такий порядок було між ними, зокрема і нею погоджено задля належного виховання та спілкування дитини з батьком. Вказала свідок і на те, що позивач на її думку не в повній мірі дбає про свою дитину, коли її син зможе із цим впоратися краще, за її відповідної підтримки. Тоді як свідок [PERSON], яка є матір»ю позивача [PERSON], у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] є гарною та хорошою матір»ю, сильно любить свою доньку [PERSON], постійно проживає та перебуває з нею вдвох, за виключенням тих випаків, коли вона вимушена підробляти в салоні краси, оскільки [PERSON] жодним чином ані дитині, ані позивачу матеріально не домогає. Вказала і на те, що позвач із дитиною дійсно проживають в квартирі [ADDRESS], яка належить їх родичці за її на це згоди. [PERSON] на праві вланості також належить ? частка квартири в якій живе вона, її чоловік та син, відповідно батько та брат позивача, та яка за першої ж необхідності може повернутися до себе додому жити із донькою, їх онукою. Вказала і на те, що дитина сильно прив»язана до своєї мами, постійно в ній потребує, оскільки є дуже маленькою та любить свою маму, коли батько дитини постійно зайнятий на роботі і належної уваги дитині не приділяє, навіть коли дитина знаходилася у відповідача, то за нею наглядала його мати, а не сам відповідач. Свідок, яка зазначила, що є кумою сторін, оскільки хрестила [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що і [PERSON], і [PERSON] люблять свою дитину, а вона їх, проте дитина більш є прив»язаною до своє матері [PERSON], остання належним чином дбає про дитину, про її стан здоров»я, вигляд, розвиток, тощо, все їй купує, проводить з нею дозвілля, грається, відвідує дитячі заклади, робить все для того щоб [PERSON] відчувала себе счастливою, тоді як [PERSON] постійно знаходиться на роботі. Так, з урахуванням вище встановленого, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з її матір»ю [PERSON] за її місцем проживання, враховуючи при цьому положення принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., в якому зазначено, що «малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». В даному випадку судом встановлено належну поведінку по відношенню до дитини обох батьків та навпаки встановлено відсутність виключних обставин за якими б малолітню дитину можна було б відлучити від матері, визначивши місцем проживання такої з батьком. Враховується судом і те, що незважаючи на рівність прав обох батьків, таке питання щодо визначення місця проживання дитини має бути вирішено саме таким чином, оскільки дитина, зокрема дівчинка в такому маленькому віці найбільш потребує постійного з нею находження, догляду, любові та увагу матері, тоді як батько ніяким чином не обмежується у спілкуванні та вихованні дитини. Таким чином, враховуючи перш завсе інтереси дитини, її прихильність до матері, яка з нею проживала та проживає до тепер, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини з матір'ю є обґрунтованими та доведеними. Посилання сторони відповідача на проживання дитини разом із батьком, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом при допиті свідків як з боку позвача так і з боку відповідача, за поясненнями представника третьої особи, було встановлено, що саме за ініціативою відповідача таке питання за участтю Служби у справах дітей Святошинської райдержадміністрації було вирішено між батьками дитини добровільно, зокрема щодо участі батька в житті та вихованні дити шляхом її періодичного перебування разом з ним та його батьками, з огляду на, що суд таке погодження між батьками не сприймає як неналежну поведінку позивача - матері дитини, чи -то постійне проживання дитини з батьком. Отже суд, оцінивши всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, подані докази в їх сукупності, повністю погоджується з висновками органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір»ю. Суд враховуючи всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, вважає необхідним визначити місцем проживання малолітньої з її матір»ю, оскільки це буде відповідати насамперед інтересам дитини, таким чином задовольнивши в цій частині позовні вимоги первісного позову та відмовивши в задоволенні зустрічного. Щодо позовних вимог первісного позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то суд дійшов наспного. За положеннями статей 18, 181 СК України, роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існує спір в частині матеріального забезпечення дитини та позивача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працює та має стабільний дохід, що підтверджується наданою суду відповіною довідкою з місця роботи. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання малолітньої дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що він працює та має стабільний заробіток, матеріальний стан позивача, потреби дітей відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 1\\4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом, задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача в цій частині повністтю. Відповідно до ч.2 ч. 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Отже, оскільки дитині сторін не випонилося три роки, остання проживає зі воєю матір»ю, тому позивач має також право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Слід вказати, що норма, яка визначає вказані правовідносини, зокрема ч.2 ч. 3 ст. 84 СК України таке право на утримання передбачає незалежно від того, чи працює позивач. Вирішуючи питання в даній частині щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання позивача, суд враховує окрім матеріального стану позивача, який працює та має стабільний дохід також і вимоги ст. 128 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» які визначають, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до повного погашення заборгованості у разі стягнення аліментів п'ятдесят відсотків заробітної плати боржника. Загальний розмір усіх відрахувань при кожній виплаті заробітної плати не може перевищувати п'ятдесяти відсотків заробітної плати, яка належить до виплати працівникові, в тому числі при відрахування за кількома виконавчими документами. Враховується судом і прожитковий мінімум працезданої особи, визначений Законом України «Про бюджет України на 2016 рік», а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO] трьох річного віку, вважаючи такий розмір аламіентів прийнятним для обох із сторін, таким, що не порушує права відповідача, оскільки такий відповідає вище вказаним нормам навіть за вирахуванням аліментів на утримання малолітньої дитини, оскільки загалом в даному випадку аліменти становлять як на утримання дитини так і на утримання позивача у загальному розмірі 41,6 %. Суд враховує і те в даному випадку, що за вирахуванням аліментів у розмірі 41,6 % від заробітної плати відповідача, згідно довідки про доходи, за таким залишається сума, яка відповідає прожитковому мінімуму визначеному для працездатної особи. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Таким чином, суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 07.09.2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп., які та сплатила за вимогу щодо визначення місця проживання дитини з матір»ю та необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 487 грн. 20 коп. за вимогу в частині стягнення аліментів, від якої при подачі позову до суду була звільнена [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial