Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

30.11.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 07.12.2020 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2024, але не більше ніж до досягнення ним 23 років(а.с. 1). Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти сплати аліментів на утримання сина але у меншому розмірі, оскільки має на утриманні ще одну неповнолітню дитину 2007 року народження від попереднього шлюбу з [PERSON] та хвору матір, з якою мешкає разом, на підтвердження чого надав письмові докази та просив суд врахувати це при ухваленні рішення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що вона є колишньою дружиною відповідача, шлюб з яким розірвано понад три роки тому. Під час шлюбних відносин з відповідачем у них [INFO] народилася дитини [PERSON] , який після розірвання шлюбу та до теперішнього часу перебуває на утриманні відповідача. Останній надає матеріальну допомогу дитині у вигляді грошової допомоги два рази на місяць у розмірі більше 1000,00 грн. Під час шлюбних відносин відповідач завжди матеріально утримував свого сина від першого шлюбу позивача по справі. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог частково виходячі з наступного. При цьому\~судом встановлено,\~що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецькій області, актовий запис № 190(а.с.2). Батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 29.04.2003року (а.с.4). На даний час позивач [PERSON] є студентом 1 курсу Харківського національного економічного університету ім. С.Кузнеця денної форми навчання, термін навчання: до 30.06.2024 року, про що свідчить довідка № 370 від 17.11.2020 року(а.с.8). Згідно довідки від 04.12.2020 року, виданої спеціалістом Лиманської міської ради, позивач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с.6). Таким чином, судом встановлено, що після досягнення позивачем повноліття та продовження навчання позивач перебуває на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 29.01.2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18) роз`яснив, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (постанова від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Встановлюючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. ст. 182, 200 СК України враховує як обов`язок матері позивача надавати йому матеріальну допомогу, так і обов`язок відповідача робити те саме. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що [PERSON] не працює, навчається на денній формі навчання в іншому місті, що потребує матеріальних витрат на оплату проїзду до місця навчання, оплату оренди житла, їжу, одяг, перебуває на утриманні матері, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] має постійний заробіток, має на утримані малолітнього [PERSON] 2007 року народження, матір похилого віку, яка страждає на хронічні захворювання та отримує мінімальну пенсію, що підтверджується письмовими доказами(а.с.33-36,38-39). Тому, враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Відповідач має можливість і зобов`язаний виплачувати аліменти на користь сина у зв`язку із продовженням навчання в розмірі 1/6 частини доходів (заробітку), щомісячно до припинення ним навчання до 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Згідно\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому згідно з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 15.12.2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, з урахуванням часткового задоволення вимог позивача суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 420,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial