Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

09.02.2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.09.2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] зобовязання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 04.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 173973,79 грн. Банк, користуючись своїм правом вимагати повернення будь-якої частини заборгованості за кредитом, зменшив свої вимоги до 117000 грн. З даної суми 26790,43 грн. - заборгованість за кредитом, 5398,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84811,45 грн. - пеня. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1762 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений через судове оголошення про дату, час та місце судового розгляду справи. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. У даній справі позивачем подано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і потреби щодо необхідності заслухати особисті пояснення відповідача суд не вбачає, а тому, вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів та в порядку ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до заяви від 06.09.2013 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12-47). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] зобовязання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 04.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 173973,79 грн. Банк, користуючись своїм правом вимагати повернення будь-якої частини заборгованості за кредитом, зменшив свої вимоги до 117000 грн. З даної суми 26790,43 грн. - заборгованість за кредитом, 5398,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 84811,45 грн. - пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-10). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.12.6.1 умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, а у разі прострочення суми кредиту на 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє протягом 12 місяців, якщо жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] порушив умови даного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Однак, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 84811,45 грн., при тому, що розмір самої заборгованості складає 32188,55 грн. (5398,12 - відсотки + 26790,43 тіло кредиту). Частиною 3 ст. 551 ЦК Українипередбачено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.\~ Крім того, при вирішенні вказаного спору необхідно застосовувати висновки, викладені в\~ рішенні Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг)про\~ поширення на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору положень п.п.22, 23 ст.1, ст.11 Закону України Про захист прав споживачів.\~ За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів в якому передбачено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Оскільки визначений позивачем розмір пені, (84811,45 грн), є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту (32188,55 грн.), її розмір слід приблизити до 50% суми основної заборгованості, стягнувши 16000 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 48188,55 грн. З даної суми 26790,43 грн. - заборгованість за кредитом, 5398,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16000 грн. - пеня. Отже, позов слід задовольнити частково. Оскільки, позов задоволено частково, тому судові витрати на користь позивача слід, відповідно до ст. 141 ЦПК України, присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: partial