Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON], будучи законним представником недієздатної [PERSON], звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. 31 січня 2006 року померла [PERSON]. За життя, 18.10.1995 року, остання на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла своєму синові [PERSON] та своїй онуці [PERSON] житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, в рівних частинах кожному. Решта майна не була охоплена цим заповітом. Згідно заповіту вчиненого 16.01.2001 року [PERSON] заповіла належну їй земельну частку (пай), що розташована на території Білянської сільської ради своїй дочці [PERSON]. Рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було визнано недієздатними, а його, [PERSON], було призначено їх опікуном. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [PERSON] від спадкування своєї частки за заповітом відмовився, про що подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли шляхом подачі опікуном у їх інтересах заяв про прийняття спадщини. На ім'я дочки спадкодавця [PERSON] нотаріусом було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, а також права на майновий пай. Однак постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 05.06.2015 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в селі Шендерівка Липовецького район по вул. Гагаріна буд. 11, який належав померлій 31.01.2006 року [PERSON], оскільки спадкодавцем у заповіті не визначено точної адреси житлового будинку, що змушує збирати докази, а нотаріуси посвідчують лише безспірні факти. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а таке право [PERSON] оспорюється, її законний представник звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати за його підопічною право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно у вигляді цілого житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,7 кв.м. та житловою площею 38,6 кв.м., що розташований в селі Шендерівка по вул.. Гагаріна 11, Липовецького району Вінницької області, який належав [PERSON], яка померла 31 січня 2006 року. 12.02.2016 року представник Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, здійснюючи свої повноваження на захист інтересів недієздатної [PERSON], як Орган опіки та піклування, звернувся до суду із зустрічним позовом, який обґрунтував тим, що 31 січня 2006 року померла [PERSON], яка приходиться [PERSON] рідною матірю. Згідно заповіту вчиненого 18.10.1995 року [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] та своїй онуці [PERSON] житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області, в рівних частинах кожному. Згідно заповіту вчиненого 16.01.2001 року [PERSON] заповіла [PERSON] належну земельну частку (пай), що розташована на території Білянської сільської ради. Рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було визнано недієздатними, а їх опікуном призначено [PERSON] Відповідно до матеріалів Спадкової справи своїм правом на спадкування скористались як [PERSON] так і [PERSON] шляхом подачі їх опікуном [PERSON] заяв про прийняття спадщини. [PERSON] є недієздатною особою, отож у разі наявності заповіту законодавець її убезпечив обовязковою часткою у спадщині. Ураховуючи те, що [PERSON] на час відкриття спадщини була інвалідом ІІ групи, отож має право на половину частки у спадщині незалежно від змісту заповіту, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), а спадщина належить спадкодавцю з моменту відкриття спадщини, однак таке право її оспорюється, тому орган опіки та піклування в особі Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, здійснюючи свої повноваження на захист інтересів недієздатної [PERSON], просив суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,7 кв.м. та житловою площею 38,6 кв.м., що розташований в селі Шендерівка по вул.. Гагаріна 11, Липовецького району Вінницької області, який належав [PERSON], яка померла 31 січня 2006 року. Ухвалою суду від 12 лютого 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним та обєднано їх в одне провадження. В судове засідання позивач та її опікун [PERSON] не зявились. В заяві, яку [PERSON] адресував суду, зазначив про підтримання позовних вимог за первісним позовом, просив суд його задовольнити з урахуванням зустрічних позовних вимог, вимоги за зустрічним позовом визнав не заперечував щодо задоволення зустрічного позову у заявленому обсязі, а розгляд справи просив проводити за відсутності позивача та його як її опікуна. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилась. Представник Управління праці та соціального захисту населення Липовецької районної державної адміністрації у Вінницькій області, як орган якому законом надано право на представництво інтересів непрацездатної [PERSON], в судове засідання не зявився, в заяві, яку направив суду зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом визнає частково, в цій частині не заперечують щодо їх задоволення, вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила суд їх задовольнити у заявленому обсязі, розгляд справи здійснювати за її відсутності. Ураховуючи те, що сторони та особи, які беруть участь у справі скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, передбаченими ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов до висновку про таке. 31.01.2006 року в селі Біла Липовецького району Вінницької області, померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ №030255. За життя, 18.10.1995 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження, відповідно до якого заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в селі Шендерівка, Липовецького району Вінницької області своєму синові [PERSON] та онучці [PERSON] в рівних частках кожному. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Білянської сільської ради Липовецького району 18.10.1995 року та зареєстрований в реєстрі за №16. Вказанийц заповіт не змінено та не скасовано за життя спадкодавця. З матеріалів Спадкової справи №44/2009 до майна померлої [PERSON] було встановлено, що своїм правом на спадкування за законом скористалась [PERSON], будучи дочкою спадкодавця, на що вказує відповідно свідоцтво про її народження серія 1-АМ №127373 та свідоцтво про одруження серія І-АМ №324039. [PERSON] спадщину прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від неї не відмовилась в межах шестимісячного строку. Син спадкодавця [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовився як за заповітом та і за законом, про що надав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву, яка міститься серед матеріалів спадкової справи. Судом також встановлено з матеріалів Спадкової справи, що окрім означених вище спадкоємців, своє право на спадкування використала позивач за первісним позовом [PERSON], як спадкоємець за заповітом вчиненим спадкодавцем 18.10.1995 року, подавши нотаріусу заяву за місцем відкриття спадщини через свого опікуна [PERSON]. Зібрані у справі докази вказують на те, що [PERSON] являється інвалідом ІІ групи з 06.06.2008 року, на що вказує Довідка серії АС №002011 видана психіатричною МСЕК. Із матеріалів Спадкової справи судом також зясовано, що за рішеннями Замостянського районного суду м. Вінниці від 29.05.2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було визнано недієздатними та призначено їх опікуном [PERSON], як відповідно батька та чоловіка недієздатних осіб. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Білянської сільської ради Липовецького району віл 13.03.2015 року судом встановлено, що до складу сімї [PERSON] входили: [PERSON], [INFO] та Войчук (після шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO]. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що спадкоємцями майна померлої [PERSON], які спадщину прийняли є: [PERSON], як спадкоємець за заповітом, та [PERSON], як спадкоємець за законом та особа, яка була непрацездатною на час відкриття спадщини, отож набула права на обовязкову частку у спадщині незалежно від наявності заповіту, що передбачено нормами ст.1241 ЦК України. Згідно матеріалів Спадкової справи на імя [PERSON] на успадковуване нею майно, що не увійшло до заповіту, 25.06.2015 року було видано державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом. У той же час 25.06.2015 року державним нотаріусом цієї ж державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії на імя [PERSON] та відмовлено у видачі на імя останньої Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.1995 року на житловий будинок, що розташований в селі Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна, буд. 11, після смерті [PERSON], яка померла 31. Січня 2006 року, так як із змісту вказаного заповіту не зрозуміло, який саме житловий будинок заповіла [PERSON], оскільки у ньому не зазначено номера будинку. Факт належності нерухомості у вигляді житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, саме [PERSON] підтверджується: довідками виданими виконавчим комітетом Білянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 27.11.2015 року за №580, відповідно до якої констатовано, що у власності [PERSON] був лише один житловий будинок, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11; Витягом про державну реєстрацію прав, з якого встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за №11, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 24.05.1995 року; Технічним паспортом на житловий будинок за №11, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна, де власником значиться [PERSON] Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року, таку позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. З аналізу вказаної норми слідує, що здатність особи спадкувати за обов'язковою часткою визначається на час відкриття спадщини. Такий спадкоємець, як і будь-який інший, для придбання права на спадщину зобов'язаний її прийняти встановленими законом способами і у належні строки (ст. ст. 1268 - 1270 ЦК). Згідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну (ст.1275 ЦК України). Відповідач [PERSON] на час смерті матері [PERSON] була непрацездатною, оскільки мала ІІ групу інвалідності загального захворювання, отож незалежно від наявності заповіту спадкодавця набула абсолютного права на прийняття частини спадщини незалежно від змісту заповіту, тобто на половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. Як було судом встановлено, до кола спадкоємців першої черги за законом увійшли діти спадкодавця: відповідач [PERSON] та її брат [PERSON], отож кожен із них мав би по ? частці у спадковому майні, успадкувавши за законом. Прийнявши до уваги, що [PERSON] від своєї частки у спадщині за заповітом відмовився, розмір обов'язкової частки у спадщині відповідача [PERSON] не був зменшений судом з урахуванням відносин між нею та спадкодавцем, а також інші обставин, які мають істотне значення, не були встановлені судом, [PERSON] спадщину прийняла у спосіб, що визначений законом шляхом подачі нотаріусу заяви відповідного змісту, від спадщини не відмовилась, відтак суд вважає, що [PERSON] має право на ? частку у житловому будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, незалежно від наявності заповіту спадкодавця від 18.10.1995 року стосовно цього майна. Наразі, з урахуванням відмови одного із спадкоємців за заповітом від 18.10.1995 року, [PERSON] від своєї частки в житловому будинку із господарськими спорудами, що розташований в с. Шендерівка Липовецького району Вінницької області по вул.. Гагаріна 11, суд вважає, що [PERSON] успадкувала ? частки цього обєкта нерухомості. Однак таке право позивача оспорюється, оскільки у визначеному законодавцем порядку через нотаріальну контору позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права з незалежних від неї причин, у звязку із чим отримано відмову. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справі про спадкування роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору та обставин, які були перевірені судом зібраними у справі доказами, суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення за взаємовиключенням з урахуванням вимог зустрічного позову, оскільки суд дійшов до переконання, що порушені права сторін цього спору потребують захисту судом у спосіб, що ними був обраний. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268 -1270, 1273, 1275 ЦК України,

Outcome: partial