Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

20.11.2014 року позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженої відповідальністю «МІК», Криворізької філії Товариства з обмеженої відповідальністю «МІК» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди. Ухвалою суду від 18.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженої відповідальністю «МІК», Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення компенсації втрати частини зарплати у зв'язку з порушенням термінів її виплати залишені без розгляду за заявою самого позивача. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 01.11.2013 року по 26.09.2014 року працювала в ТОВ «МІК» кондитером, звільнена з підприємства наказом №129-к від26.09.2014 року за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Їй не були виплачені грошові кошти, які належали їй від підприємства на день звільнення та не було письмово повідомлено про розмір заборгованості. Згідно довідки відповідача від 03.11.2014 року розмір заборгованості по заробітній платі становить 2755,23 грн.. Оскільки виплата належних їй грошових коштів з вини підприємства не проведена в день звільнення, вона має право відповідно до 117 КЗпП України вимагати середній заробіток за кожен день затримки виплати зарплати. Оскільки затримка виплати заборгованості з 27 вересня 2014 року по 19 листопада 2014 року становить 38 робочих днів, вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по ній становить 1022,58 грн.. Зазначає, що у зв'язку з безпідставним та незаконним відмовленням у виплаті щомісячної зарплати та заборгованості по ній при звільненні, їй спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона вимушена була звертатися до спеціалістів за отриманням юридичної допомоги, тобто був порушений її звичайний спосіб життя, бездіяльність відповідача ображає її як людину, своєю байдужістю та зневагою принижує її честь і гідність, ділову репутацію. У зв'язку з тривалим неотриманням зарплати, вона зазнає значні душевні переживання, незручності у зв'язку з тим, що не може поповнювати сімейний бюджет коштами навіть у необхідному для нормального рівня життя розмірі. Моральну шкоду позивач оцінює грошовою сумою в розмірі 5 000 грн. Таким чином, вважає, що ТОВ «МІК» були порушені її права та просить стягнути з відповідача ТОВ «МІК» на її користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 2755,23 грн., середній заробіток за кожний день затримки виплати зарплати, що належали їй на день звільнення, розмір якої станом на 18.11.2014 року становить 1022,58 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, від позивача надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі в межах заявлених сум (а.с.28). Представники відповідачів в судове засідання повторно не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про отримання ними судових повісток та ухвал (а.с. 13, 23, 27), причини неявки не повідомили, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надали. В зв'язку з неявкою в судове засідання відповідачів суд, з урахуванням думки позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ст. 197 ЦПК України, через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. … Використання примусової праці забороняється. … Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення… Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що згідно трудової книжки 01.11.2013 року [PERSON] наказом №244-к від 01.11.2013 року прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду кондитера, з якої звільнена 26.09.2014 року наказом № 129-к від 26.09.2014 року за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с. 5). Розмір невиплаченої заробітної плати, що належить [PERSON], згідно довідки № 205 від 03.11.2014 року виданої ТОВ «МІК», за період з 01.04.2014 року по 26.09.2014 року складає 2 755,23 грн., з яких: за квітень 2014 року - 351.41 грн., за травень 2014 року - 385,07 грн., за червень 2014 року - 385,07 грн., за липень 2014 року - 385,07 грн.; за вересень 2014 року - 1248,61 грн. (а.с. 20). Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Отже, оскільки відповідачем ТОВ «МІК» порушено право позивача на оплату її праці, то саме з ТОВ «МІК» на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 2755,23 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки [PERSON] звільнена 26.09.2014 року, який є її останнім робочим днем, ТОВ «МІК» в добровільному порядку не виплатило їй середній заробіток за час затримки виплати заборгованості, то періодом затримки слід вважати період з 27.09.2014 року по 18.02.2015 року. Однак,

Outcome: partial