Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав посилаючись в обґрунтування своїх вимог на наступне. [INFO] року у позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом РАЦС Роздільнянського РУЮ в Одеській області, актовий запис за № 261. Позивач вказує на те, що фактично з відповідачем не проживають з 2011 року, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 17 листопада 2011 року, згідно з яким шлюб між мною та [PERSON] було розірвано. З того періоду часу відповідач не приймає жодної участі у вихованні та утримання спільної дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками. Позивач декілька разів намагалася знайти свого колишнього чоловіка, проте всі ці спроби виявилися невдалими, він не виходить на зв'язок з нею, не бажає спілкуватися зі своє дитиною. Фактично відповідач самоусунулася від виховання дітей з власної ініціативи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву у відповідності до якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність, згодна на заочний розгляд справи. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Мамонтова А.Ю. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву у відповідності до якої просила суд їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність, згодна на заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Суд за наявними матеріалами дійшов висновку, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, не цікавиться дитиною. Судом встановлено, що від шлюбу у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом РАЦС Роздільнянського РУЮ в Одеській області, актовий запис за № 261, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачем [PERSON] Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] не приділяє достатньо уваги своїй дитині з 2011 року, після розірвання шлюбу. Не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Вказані обставини підтверджуються довідкою КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси» № 01-72/977 від 04.05.2018 року, довідкою № 7051 від 16.05.2018 року, характеристикою зі школи № 50 від 16.05.2018 року, довідкою ОСШ № 50 від 08.05.2018 року, заявою мешканців будинку № [ADDRESS], висновком органу опіки, висновком ВКК № 31 від 13.02.2018 року. Згідно висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23.10.2018 року батько дитини [PERSON], надав до служби у справах дітей Одеської міської ради заяву в якій виступив проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що любить свою доньку, але мати перешкоджає його участі у вихованні дитини. [PERSON] зобов'язався надати до служби у справах дітей Одеської міської ради пакет документів підтверджуючих його участь у виховані малолітньої доньки до 11.07.2018 року. Станом на 19.09.2018 року батько дитини, [PERSON], до служби у справах дітей Одеської міської ради не з'явився та не надав жодного доказу щодо участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO]. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено обстеження житло - побутових умов проживання малолітньої [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] про що складено відповідний акт, згідно з яким встановлено, що матір'ю створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. На засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 11.10.2018 року, була присутня [PERSON]. Гр. [PERSON] не з'явився, хоча був повідомлений належним чином. під час засідання [PERSON] повідомила, що [PERSON], зовсім не приймає участі у вихованні дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Одночасно суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідач не позбавлений можливості у поновленні її батьківських прав. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, інші обставини справи та вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 (п'ять тисяч) гривень щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття.

Outcome: partial