Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

23.07.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 19.12.2007 року договору № 107508-CRED [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн., з кінцевим терміном погашення 19.06.2009 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 03.04.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 29594,39 грн., яка складається з наступного: 7237,81 грн. - заборгованість за кредитом; 223556,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 14118,15 грн., яка була задоволена за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 09.07.2010 року, різниця на користь позивача становить 15476,24 грн. З урахуванням 250,00 штрафу (фіксована частина), 773,81 грн. штрафу (процентна складова) розмір заборгованості, яку просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) складає 16500,05 грн. Просили суд солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року у розмірі 16500,05 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Филипенок К.Ф. підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, дала пояснення, які співпадають із викладеним у позові, додатково суду пояснила, що відповідно до п. 5.7 кредитного договору № 107508-CRED від 19.12.2007 року та п. 12 договору поруки від 19.12.2007 року встановлено строк позовної давності 5 років, що зверненням позивача до суду у 2010 році строк позовної давності було перервано, так, як після винесення рішення суду зобов'язання за договором продовжує не виконуватися. Станом на час розгляду справи в суді стягнення за рішенням суду 2010 року не здійснено. 250,00 штрафу (фіксована частина), 773,81 грн. штрафу (процентна складова) нараховані відповідно до п. 5.10 кредитного договору № 107508-CRED від 19.12.2007 року, яким передбачено таке нарахування в разі кожного звернення позивача до суду в разі невиконання умов договору протягом 120 днів. Просила суд стягнути солідарно з обох відповідачів солідарно 16500,05 грн. заборгованості та судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, за участю їх представника. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачі позовні вимоги не визнають у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, так, як рішенням суду в 2010 році тіло кредиту було стягнуто в повному обсязі, в даному позові ставиться питання про стягнення процентів, штрафних санкцій, стосовно яких строк позовної давності стік. Просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На попереднє судове засідання представником відповідачів була подана заява про зменшення відсотків, які нараховуються як неустойка. З наданих сторонами письмових доказів слідує наступне: 19.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 107508-CRED, за яким [PERSON] отримала в кредит гроші в сумі 15000,00 грн., строк погашення кредиту встановлено 19.06.2009 року (п. 1 договору), відповідно до п.п. 5.7 договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів по цьому договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором (п.п. 6.1 договору) (а.с. 13-16). Договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року передбачено щомісячне погашення позичальником кредиту рівними сумами в період з 18.01.2008 року по 19.06.2009 року (а.с. 17). 19.12.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім'я [PERSON] картковий рахунок та перерахувало на нього 15000,00 грн. які були отримані позичальником [PERSON].(а.с. 18-19, 20). 19.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки за кредитним договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року, згідно якого [PERSON] зобов'язався в разі невиконання боржником (позичальником) [PERSON] зобов'язань з повернення кредиту відповідати перед кредитором разом із [PERSON] як солідарні боржники (п.п. 1-4 договору), відповідно до п.12 договору строк позовної давності по цьому договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 21). ЗАТ КБ «ПриватБанк» реорганізоване в 2009 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 26, 27). Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 09.07.2010 року, яке набуло чинності 20.07.2010 року, були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року станом на 09.03.2010 року на загальну суму 14118,18 грн., з яких 7556,12 - заборгованість за кредитом, 5412,55 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штраф (фіксована складова) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 648,48 грн. та судові витрати (а.с. 7, 8). З розрахунку заборгованості за договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року станом на 03.04.2014 року слідує, що заборгованість за кредитом складає 7237,81 грн., заборгованість за процентами складає 22356,58 грн., загальна сума заборгованості складає 29594,39 грн., сума за кредитом, задоволена рішенням суду складає 14118,15 грн., різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом складає 15476,24 грн., штраф (фіксована складова) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 773,81 грн., разом - 16500,05 грн. Зазначений розрахунок не містить зазначення жодної сплати заборгованості за кредитом, але в проміжок часу з 08.11.2010 року по 21.02.2011 року розмір заборгованості за кредитом зменшився з суми 7556,12 грн. до 7302,08 грн., в проміжок часу з 21.02.2011 року по 15.04.2011 року розмір заборгованості за кредитом зменшився з суми 7302,08 грн. до 7237,81 грн. Розрахунок містить інформацію тільки про погашення процентів за період із 22.07.2010 року по 03.04.2014 року (після винесення рішення судом 09.07.2010 року) на загальну суму 860 грн. 52 коп. (а.с. 9). З наданих позивачем відомостей про стан розрахунку заборгованості за кредитним договором № 107508-CRED від 19.12.2007 року слідує, що боржником було здійснено за період з 27.01.2009 року по 17.07.2014 року два платежі: 01.09.2009 року на суму 6500,00 грн. та 28.03.2011 року на суму 7033,12 грн. (а.с. 46). Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» надано платіжне доручення від 07.04.3014 року про сплату судового збору в сумі 313,24 грн. за розгляд цієї справи у суді, але зазначене платіжне доручення не містить будь-яких відомостей про дату проведення коштів банком (а.с. 2). Розглядаючи справу суд виходив з наступних вимог чинного законодавства: Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Статтею 131 ЦПК України подання доказів покладено на сторін справи. Відповідно до п 1) ч. 2 ст. 258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена позовна давність в один рік. Статтею 264 ЦК України передбачено, що в разі пред'явлення позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, позовна давність переривається; перебіг позовної давності починається заново після його переривання, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання письмового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягується з боржника, що передбачено ч. 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Згідно висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно яких вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. У зв'язку з тим, що заочним рішенням суду від 09.07.2010 року з відповідачів було стягнуто тіло кредиту, суд приходить до висновку про те, що в даному позові предметом позову є лише стягнення з відповідачів неустойки за продовження невиконання умов кредитного договору після винесення судом рішення, а позивач, не зазначаючи в позові, якій є предметом судового розгляду, про те, що тіло кредиту вже стягнуто судом в 2010 році, фактично вводить суд в оману і заявляє тотожні, вже задоволені судом, позовні вимоги. Враховуючи, що про продовження порушення зобов'язання відповідачами після винесення заочного рішення 09.07.2010 року Банк дізнався ще в серпні 2010 року, коли відповідач не сплатив черговий щомісячний платіж, а до суду звернулися лише 23.07.2014 року, тобто після спливу близько чотирьох років після початку порушення зобов'язання, до цього, після 09.07.2010 року, будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідачів не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором (зокрема, в період з 09.07.2010 року по 03.04.2014 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом збільшилась з 5413,55 грн. до 22356,58 грн.), враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржник, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 2 ст. 616 ЦК України та частини 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки по відсоткам за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачів, до 6000,00 грн., що фактично відповідає сальдо заборгованості станом на час здійснення останнього платежу 28.03.2011 року на суму 7033,12 грн. (сальдо складає 5861,83 грн., боржник отримав кредит у сумі 15000,00 грн., зобов'язаний був повернути 19142,76 грн., фактично повернуто тільки за період з 27.01.2009 року по 17.07.2014 року сплачено банку 13533,12 грн.). Суд також вважає за необхідним стягнути з відповідачів 250,00 штрафу (фіксована частина), 773,81 грн. штрафу (процентна складова), так, як зазначені штрафи прямо передбачені окремим пунктом кредитного договору (п.п. 5.10 договору) і залежать від кожного звернення позивача (кредитора) до суду із позовом про стягнення з боржників заборгованості за кредитом. Таким чином. загальна сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідачів складає 7023,81 грн. (з розрахунку: 6000,00 + 250,00 + 773,81 = 7023,81 грн.). Розглядаючи клопотання представника відповідачів про застосування позовної даності суд виходить з наступного: наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору; станом на час розгляду справи в суді зобов'язання по кредитному договору в повному обсязі не виконано. Позовна давність сторонами встановлена за домовленістю 5 років, в тому числі і стосовно неустойки, в 2010 році позивач вже звертався до суду та отримав позитивне для себе рішення стосовно стягнення частки заборгованості. Все вищевикладене свідчить про те, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності і підстав для застосування позовної давності та і залишення позовних вимог без задоволення у суду не має. Суд також констатує, що позивач сплатив 313,24 грн. судового збору, хоча відповідно до ціни позову потрібно було сплатити лише 243,60 грн. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів потрібно стягнути на користь позивача також 243,60 грн. на відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору, а зайво сплачений судовий збір в сумі 69 грн. 64 коп. потрібно повернути позивачеві. У зв'язку з тим, що позов подано про стягнення неустойки за період по 03.04.2014 року включно, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування відносно відповідачів пільг у зв'язку із проведенням в Донецькій області АТО. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково.

Outcome: partial