Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Фізична особа підприємець [PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 13 грудня 2020 року укладений договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 31, відповідно до умов якого відповідач доручила, а позивач взяла на себе зобов`язання надати консультаційні, інформаційні платні послуги з покупки-продажу об`єкту нерухомості та іншу допомогу по організації і проведенню процедури покупки нерухомого майна. Вартість послуг складає 3% від реальної ринкової вартості об`єкта нерухомості, але не менше 21 300 грн. У випадку порушення замовником своїх обов`язків, підлягає сплата неустойки в розмірі подвійної вартості послуг 42 600 грн. протягом трьох календарних днів. Позивач надала відповідачу обумовлені договором послуги, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг. У послідуючому був підписаний Договір щодо намірів купівлі- продажу нерухомого майна. Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, не сплатила зазначені договором кошти, а тому просила стягнути 21 300 грн. та 42 600 грн. неустойки. 22 лютого 2021 року відповідач [PERSON] звернулась з зустрічним позовними вимогами до ФОП [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультативних послуг, стягнення моральної шкоди та стягнення забезпечувального платежу посилаючись на те, що 13.12.2020 року між нею та ФОП [PERSON] укладено договір про надання інформаційно-консультативних послуг № 31 . [PERSON] є особою похилого віку, пенсіонеркою, особою з 2 групою інвалідності, необізнана в нюансах укладення договору купівлі-продажу, а тому звернулась за допомогою до ФОП [PERSON] 13.12.2020 року їй було надано для огляду кв. [ADDRESS] , яка підійшла їй за характеристиками, нею був переданий продавцю аванс в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 14 100 грн. [PERSON] підписала договір щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна. Правоустановчих документів на квартиру їй не надали та не пояснили, який саме буде укладатись договір. Також їй не було надано документів, що [PERSON] має відношення до зазначеної квартири. У послідуючому було встановлено, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] 14 вересня 2020 року, тому на час підписання договору щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] не був його власником. З вини [PERSON] не був укладений основний договір уступки майнових прав на квартиру, а тому з нього на користь [PERSON] на підставі п. 5.2. укладеного між ними договору підлягає стягнення сума завдатку (авансу) в розмірі 1000 доларів США , що еквівалентно 27 900 грн. Укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] договір грубо порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів», здійснений внаслідок використання нечесної підприємницької практики, є несправедливим за своєю ціною, а тому просила визнати його недійсним з моменту підписання. Враховуючи особу позивача за зустрічним позовом, численні дзвінки, що надходили від ФОП [PERSON] з приводу оплати її послуг, [PERSON] спричинено глибоких, непомірних, душевних страждань, погіршився стан її здоров`я. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн., яку просила стягнути з ФОП [PERSON] . Остання понесла витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн. , які просила стягнути з відповідачів на її користь. [PERSON] звільнена від сплати судового збору, який просила покласти на відповідачів. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року прийнята зустрічна позовна заява, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Судові засідання проведені в режимі відео конференцій. У судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ФОП [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали пославшись на викладені в позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву обставини. На час укладення договору щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна власником майнових прав була [PERSON] . Просили свої позовні вимоги задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала з підстав викладених в ньому. Просила врахувати, що [PERSON] підписувала договір в неналежних умовах, є необізнаною в юридичних питаннях, також врахувати її вік, стан здоров`я . Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги, у задоволенні первісного позову відмовити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що на час підписання договору щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] будь-яких заперечень щодо неможливості укладення договору саме в цей день не висловлювала, розповідала про свій відпочинок за кордоном. Не заперечує отримання 500 доларів США від [PERSON] . Він діяв від імені дружини [PERSON] , яка залишилась вдома з трьома малолітніми дітьми. На той час мав відповідну розписку, надану йому дружиною, яка не збереглась. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заявлені до [PERSON] не визнала за безпідставністю та просила відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши докази по справі дійшов до наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення. Судом установлено, що 13 грудня 2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) укладено договір № 31 про надання інформаційно-консультативних послуг, відповідно п.2.1 якого, виконавець зобов`язаний здійснити для замовника пошук необхідного об`єкту нерухомості по заданим ціновим та технічним характеристикам. Надати інформацію про наявність, орієнтовану ціну, технічні характеристики об`єкту нерухомості, що цікавить замовника ( п. 2.2 договору); організувати для замовника перегляд об`єктів нерухомості, що його цікавлять ( п. 2.3 договору); консультувати замовника з підготовки необхідного пакету документів для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості ( п.2.4 договору); забезпечити сприяння в оформленні договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості ( п.2.5 договору). Серед інших прав та обов`язків замовника, п 3.4.4 визначено, що замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавця під час підписання договору про наміри купівлі-продажу нерухомості (договору про завдаток, аванс, попереднього договору). Пунктом 4.1. договору визначено, що вартість послуг складає - 3 % від реальної ринкової вартості об`єкта нерухомості на дату укладення договору про наміри купівлі-продажу нерухомого майна ( договору про завдаток, аванс, попереднього договору), обраного замовником об`єкта нерухомості, але не менше ніж 21 300 грн., що еквівалентно 750 доларів США на дату укладення договору про наміри купівлі-продажу нерухомості (договір про завдаток, аванс, попереднього договору) про наміри щодо купівлі-продажу, обраного замовником об`єкта нерухомості. Оплата послуг виконавця проводиться на підставі підписаного сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг ( п.4.2). Згідно п. 5.2 договору у випадку порушення замовником своїх обов`язків за наступним договором ( п.п.3.1-3.7) замовник зобов`язується заплатити неустойку в розмірі подвійної вартості послуг, визначеної цим договором, протягом трьох календарних днів. Відповідно до додатку до договору № 31 від 13.12.2020 року , 13 грудня 2020 року відповідачем [PERSON] оглянута квартира [ADDRESS] , вартість 24 700 умовних одиниць. У фізичної особи [PERSON] , згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид економічної діяльності: 68.31 Агенства нерухомості. У цей же день, між сторонами підписаний акт здачі-приймання послуг, відповідно до якого ФОП [PERSON] виконавець та [PERSON] замовник, склали цей акт про наступне, що виконавцем замовнику були фактично надані інформаційно-консультаційні послуги згідно договору № 31 від 13 грудня 2020 року. Загальна вартість послуг складає 21 300 грн. Сторони претензій одна до одної не мають. Борг складає 21 300 грн., що еквівалентно 750 умовних одиниць. Як договір , так і акт здачі-приймання наданих послуг підписані сторонами . Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі Закон) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до положень, закріплених нормі статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з абзацом другим частини першої статті 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 5 ст. 18 вищевказаного Закону визначено, що у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Частиною 6 цієї ж статті встановлено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] на обґрунтування заявлених позовних вимог щодо визнання недійсним договору про надання інформаційно-консультативних послуг від 13 грудня 2020 року посилалась на порушення норм ст. ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Також, суд приймає до уваги ту обставину, що ФОП [PERSON] виконала умови договору, а саме: здійснила для [PERSON] пошук об`єкту нерухомості згідно ціновим та технічним характеристикам. Сторонами 13 грудня 2020 року підписаний акт здачі-приймання наданих послуг. У судовому засіданні представником позивача за зустрічним позовом не спростовано зазначений факт. Посилання представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] щодо відсутності належних умов підписання спірного договору, юридичної необізнаності, похилого віку [PERSON] не можуть бути взяті судом до уваги як підстаив для визнання договору недійсним, оскільки як встановлено в судовому засіданні та не спростовано представником позивача за зустрічним позовом, її довіритель [PERSON] на перегляд спірної квартири приїхала не одна, а з [PERSON] , а тому мала підтримку даної особи. Також, маючи будь-які сумніви у вчиненні зазначених дій, могла заперечити підписання акту здачі-приймання наданих послуг чи вчинити інші дії, передбачені діючим законодавством направлені на захист своїх порушених прав чи законних інтересів. Таких дій [PERSON] не вчинила. Таким чином, відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій та на підставі вільного волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі уклала зазначений правочин. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частинівизнання недійсним договору про надання інформаційно-консультативних послуг не підлягають задоволенню. Враховуючи висновки, до яких дійшов суд, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з ФОП [PERSON] .. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] підлягають стягненню послуги за договором № 31 від 13 грудня 2020 року в сумі 21 300 грн. Що стосується стягнення неустойки в розмірі 42 600 грн., то суд виходить з наступного. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. У правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року № 6-473цс16, зазначено, що за змістом ч.3 ст.551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Згідно правової позиції ВСУ від 03.09.2014 р. по справі 6-100цс14 ч. 3 ст. 551 ЦК України може застосовуватись як за клопотанням сторони у справі, так і за ініціативою суду пославшись на ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції до грудня 2017 р.) щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав. Також про необхідність застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України за ініціативою суду у випадках, коли пеня значно перевищує розмір збитків зазначалось судом касаційної інстанції в ухвалах ВСС України від 29.01.2014 р. № 6-45806св13 (н/п 22ц/790/6217/13), від 15.10.2014 р. по справі № 6-21626св14 (н/п 22ц/790/2524/14), від 29.10.2014 р. по справі № 6-6087св14 (н/п 22ц/790/285/14), від 25.03.2015 р. по справі № 6-869св15 (н/п 22ц/790/7266/14). При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Враховуючи те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків понесених позивачем, а також враховуючи принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, викладений в ст. 3 ЦК України, суд дійшов до висновку, що розмір неустойки повинен бути зменшений до 6 900 грн. Тому, на підставі викладеного, заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме відповідач за первісним позовом [PERSON] має сплатити позивачу послуги за договором № 31 від 13 грудня 2020 року в сумі 21 300 грн., неустойку 6 900 грн., а всього 28 200 грн. Аналізуючи посилання представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом щодо відсутності повноважень [PERSON] на укладення договору щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна від 13.12.2020 року, то в судовому засіданні встановлено наступне. 18 вересня 2009 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 21.02. 2019 року між АО «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «СКАЙ» в інтересах та за рахунок якого на підставі Договору № 19/07-2017 про управління активами від 19.07.2017 р. діє ТОВ «Компанія з управління активами «Річмонд» (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір, згідно якого продавець зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується прийнятий й оплатити Дериватив - майнові права на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору № МП/Крмн54б-1-79 від 21.02.2019 року [PERSON] набула майнові права на кв. [ADDRESS] . Таким чином, зазначені майнові права придбані у період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя . 13 грудня 2020 року між [PERSON] з однієї сторони іменований надалі як продавець та [PERSON] іменована як покупець укладено договір щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна (договір про завдаток, аванс). Пунктом 1.1 договору визначено вартість нерухомого майна 696 540 грн., що є еквівалентом 24 700 умовних одиниць - доларів США. Предметом договору є квартира за адресою [ADDRESS] . Покупець передав продавцю завдаток (аванс), що входить у вартість об`єкту нерухомості в сумі 14 100 гривень, що еквівалентно 500 доларів США ( п. 2.1). Покупець зобов`язаний купити, а продавець продати вище зазначений об`єкт нерухомості не пізніше 22 грудня 2020 року ( пп. 3.1.1, 3.2.1). Пунктом 5.1. визначено, що в разі не укладення сторонами договору купівлі-продажу з вини покупця сума завдатку (авансу) залишається у продавця. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що її чоловік [PERSON] діяв в її інтересах надаючи для огляду спірну квартиру та укладаючи договір. Що стосується посилання представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] 21 січня 2021 року на підставі поданих документів від 14.09.2020 року, то судом установлено наступне. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна , кв. [ADDRESS] зареєстровано 21 січня 2021 року право власності за [PERSON] . Підстави для державної реєстрації: 14.09.2020 року видавник: ТОВ «Будівельна компанія «Комбінат виробничих підприємств»; акт погодження фактичної площі та кінцевої (остаточної) вартості квартири; акт приймання - передачі нерухомого майна; договір про уступку майнових прав на квартиру [PERSON] / [PERSON] ; договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Допитана судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її чоловік, у них троє малолітніх дітей, тому саме чоловік , який діяв з її згоди, уклав з [PERSON] договір щодо намірів купівлі-продажу нерухомого майна. Безпосередньо договір про уступку майнових прав на квартиру між нею та [PERSON] укладений 16 січня 2021 року , проте на прохання забудовника, дата правочину була зазначена як 14.09.2020 року. Оскільки не обізнана в юридичних питаннях, тому не приділила цьому ніякої уваги. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона набула майнові права на кв. [ADDRESS] . Фактично договір укладений 16 січня 2021 року, але за пропозицією забудовника дата зазначена 14.09.2020 року. 16 січня 2021 року вона розрахувалась з [PERSON] та остання надала їй розписку. Різниця у датах не викликала у неї занепокоєння. Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру не був укладений , а тому в цій частині законні інтереси відповідача за первісним позовом не порушені. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону укладено не було, а тому передані [PERSON] [PERSON] кошти є авансом та підлягають поверненню із розрахунку 500 доларів США, що є еквівалентно згідно курсу Національного банку України на день розгляду справи в сумі 13 800 грн. ( курс на 17.05.21 27,6142 грн.). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] є особою 3 2 групою інвалідності, а тому звільнена від сплати судового збору. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог [PERSON] , з [PERSON] на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. Також, відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила стягнути з відповідачів 16 000 грн. наданих послуг з правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Разом з тим позивачем за зустрічним позовом [PERSON] або її представником не надано акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, тому такі кошти не підлягають відшкодуванню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial