Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У червні місяці 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, який обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н 06.02.2013 року згідно з умовами якої отримав 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір. Однак позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував, і станом на 31.03.2017 року заборгованість відповідача перед банком складає 45414,98 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 16 223,33 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 25 352,84 грн., 1200грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2 1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 2138,81 грн. процентна складова. Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 06 лютого 2013 року [PERSON] подав анкету-заяву до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав її, згідно з умовами якої отримав 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання означеної заяви про надання кредитних коштів відповідач не заперечує, [PERSON] користувався коштами та частково повертав їх. У відповідності до умов договору та закону позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач умов договору в повному обсязі не виконував, і суми заборгованої позики та заборгованості по відсотках не повернув. Розмір заборгованості позичальника перед банком станом на 31.03.2017 року складає 45 414,98 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 16 223,33 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 25 352,84 грн., 1200 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2 1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 2138,81 грн. процентна складова. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір. Пунктом 1.1.2.1.7 цих Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, проценти, винагороду й неустойку (штраф, пеню), а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати неустойки (пені) та штрафу в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Вказаний правовий висновок міститься у постанову Верховного Суду України від 22 березня 2017 року. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року. Позивач просить справу розглянути у відсутності повноважного представника, тому встановити за якими ставками та за який період нарахована пеня, яким чином був ознайомлений позивач із саме такими умовами кредитування не представляється можливим. Тому з викладених підстав в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1200 грн. слід відмовити. Крім цього, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як убачається з наданого витягу з тарифів обслуговування кредитних карт пеня має нараховуватись за несвоєчасне погашення кредиту та /або процентів, а сплата штрафу передбачена за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов»язань, що є одним і тим самим видом зобов»язань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Тому в частині стягнення штрафу в сумі 2638,81 грн. у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок за договором та погасити заборгованість перед банком. Тому стягненню з відповідача підлягає сума 41 576,17 грн. - основний розмір кредиту та відсотки, а також судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1464,75грн. (41576,17х1600:45414,98). На підставі викладеного та

Outcome: partial