Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.04.2013 року, вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони по справі мають двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Спільне життя між сторонами по справі не склалося з тих підстав, що у позивачки відсутнє бажання перебувати у шлюбі з відповідачем, вони проживають окремо вважає, що подальше перебування їх у шлюбі не має ніякого сенсу та перешкоджає реалізації її прав. Відповідач не допомагає у вихованні та забезпечені дітей, а тому позивачка змушена звернутись до суду з відповідною заявою. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову та просила позов задовольнити. Зазначила, що діти хворіють, відповідач спроможний забезпечувати дітей у розмірі 3000 гривень на кожну дитину, та на її утримання до досягнення молодшою дитиною трирічного віку 2000 грн., стан здоров`я у нього нормальний, відповідач працює маляром - штукатуром і має щомісячний дохід приблизно 20000 грн., хоча і працює неофіційно. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначив що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, про що надав відповідне посвідчення. Зазначив що сім`я його дружини за адресою свого проживання користується наданими йому пільгами, він може зараз сплачувати 3000 грн., на двох дітей, у разі покращення фінансового становища, буде сплачувати більше.. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №144 (а.с.32). Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям не склалися. З серпня 2019 року шлюбні відносини між ними припинені, тому шлюб підлягає розірванню. Сторони по справі мають малолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Первомайського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 536 (а.с.33), сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській область актовий запис № 5154 (а.с.34). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 04.09.2020 року виданого Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають: донька - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (а.с. 29-30). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач відповідач, як батько своєї дитини, зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В даному випадку, позивачка просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень на кожну дитину, та на її утримання 2000 грн., щомісячно. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Разом з тим, статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд критично ставиться до твердження відповідача про те що він не працює та не може сплачувати аліменти, оскільки це не виправдовує його перед батьківським обов`язком. Але у суду також відсутні офіційні відомості щодо отримання відповідачем доходу. Позивач не просила витребувати інформацію щодо офіційних джерел доходу відповідача. Судом встановлено, що у відповідача немає інших непрацездатних членів сім`ї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням. Відповідачем до матеріалів справи не було надано доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, тому суд вважає, що відповідач, як батько малолітніх дітей зобов`язаний сплачувати на них аліменти в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно. Зазначену суму, суд вважає не надмірною враховуючі ціни на продукти харчування, комунальні послуги та інше. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи вище зазначене, суд вважає необхідним та достатнім стягнути з відповідача по 2000 грн. аліментів щомісячно. Позивач відповідно до ч.2 с. 84 СК України, також просить стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. до досягнення дитиною 3 річного віку. Відповідач в судовому засідання зазначив, що він є учасником бойових дій має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, про що надав відповідне посвідчення. Зазначив що сім`я його дружини за адресою свого проживання користується наданими йому пільгами. Позивач визнала, що проживаючі за своєю адресою користуються пільгами відповідача. Стаття 76 Сімейного кодексу України передбачає можливість утримання дружини колишнім чоловіком у разі такої можливості. Враховуючи той факт, що позивачка користується пільгами відповідача, відомостей про можливість сплачувати відповідачем більшу суму немає, суд частково задовольняє позов в частині стягнення аліментів на дітей, однак не вбачає підстав стягувати аліменти на утримання дружини. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial