Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував спричиненням шкоди внаслідок ДТП, яка відбулась з вини відповідача, що встановлено постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.10.2017 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. В судовому засіданні позивач наполягав на стягненні з відповідача матеріальної шкоди, яка полягає у втраті товарної вартості транспортного засобу в сумі 20 235грн 12коп та витрат пов'язаних з проведенням оцінки завданої шкоди в сумі 1200грн. Посилаючись на моральні страждання через сильні душевні хвилювання, викликані відсутністю можливості допомогти дружині з дитиною, які стали учасниками ДТП, наполягав на компенсації моральної шкоди у розмірі 2000грн. Відповідач не заперечував факту своєї провини у настанні ДТП та спричиненні матеріальної шкоди пов'язаної з втратою товарної вартості транспортного засобу визначеною за звітом оцінщика-автотовароведа. Заперечував щодо обґрунтованості моральної шкоди спричиненої позивачу, оскільки останній учасником ДТП не був, а спричиненні душевні хвилювання мотивує умовами роботи за контрактом. Так, використання джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль обумовлює можливість настання ДТП. Враховуючи незначний характер пошкоджень, які отримав автомобіль позивача, твердження останнього про неможливість його використання без проведення відновлювального ремонту вважає надуманими та необ'єктивними. З огляду на викладене, просив в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, відмовити. Враховуючи позицію сторін судового розгляду цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що 20.09.2017 року в Центральному районі м.Маріуполя по пр-ту.Будівельників, 106 відбулась ДТП, внаслідок якої автомобіль [NUMBER], який належить позивачу, отримав механічні ушкодження, чим йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Винним у ДТП визнано відповідача [PERSON], що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 05.10.2017 року. (а.с.7) Згідно звіту №974/17 про оцінку шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу від 24.10.2017, проведеної оцінщиком СПД [PERSON], сума матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу автомобіля [NUMBER] склала 41 897,37 грн., при цьому втрата товарної вартості автомобіля визначена в 20 235,12 грн. З відповідача [PERSON], як винуватця ДТП, позивач просить стягнути: матеріальну шкоду, яка полягає у втраті товарної вартості автомобіля в сумі 20 235,12 грн.; заподіяну йому внаслідок ДТП моральну шкоду в розмірі 2000 грн., пов'язану із душевними стражданнями внаслідок пошкодження належного йому майна, відсутністю можливості користуватися ним в інтересах родини; оплачені витрати на проведення звіту про оцінку КТЗ 1200 грн.; сплачений судовий збір. (а.с.12-29) З визначеною у звіті оцінщика висновку №974/17 від 24.10.2017 втратою товарної вартості (ВТВ) автомобіля «KIA Sportage», що складає 20 235,12 грн. відповідач погодився, що вказує на відсутність необхідності більш ретельного дослідження цього питання. Вимоги позивача про стягнення на його користь витрат пов'язаних з оцінкою спричиненої матеріальної шкоди, в сумі 1200 грн підлягають задоволенню, оскільки підтвердженні відповідним договором №292 від 28.09.2017 та квитанцією прибуткового касового ордеру№292 від 28.09.2017, крім того беззаперечно визнанні відповідачем по справі. Відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. є розумним та справедливим. Що стосується судових витрат пов'язаних з оплатою судового збору, вони підлягають стягненню з відповідача по справі відповідно до вимог встановлених ЦПК України. При вирішенні наведених спірних правових відносин суд керується наступними вимогами норм матеріального, процесуального права. Так, згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, надано визначення поняття «вартості матеріального збитку» (реальних збитків) що визначається, як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, правових підстав для не нарахування втрати товарної вартості у експерта згідно із зазначеним пунктом Методики не було. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Таку правову позицію встановлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14) Таким чином, за вимогами п. 32.7 ст. 32 Закону № 1961-IV, не підлягає відшкодуванню Страховиком шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, тому за ст. 1194 ЦК України величина втрати товарної вартості (ВТВ) «KIA Sportage», що складає 20 235,12 грн., підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Оплачені позивачем витрати на проведення звіту про проведення оцінки колісного транспортного засобу СПД [PERSON] №974/17 від 24.10.2017 у розмірі 1200 грн. про що свідчать відповідний договір та квитанція до прибуткового касового ордеру №292 від 28.09.2017 (а.с.14), не є судовими витратами, вони є матеріальною шкодою завданою потерпілому за наслідками ДТП і відшкодовуються особою винною в ДТП. Вирішуючи питання компенсації моральної шкоди, заявленої позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ч. 2 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема за пунктом 3 у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.10.2017 року, особою винною у скоєнні ДТП визнано відповідача по справі - [PERSON] Суд, вважаючи доведеним факт спричинення моральної шкоди позивачу [PERSON], знаходить переконливими його доводи щодо незадовільного психологічного стану, душевних страждань і переживань. В даному випадку, суд враховує тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, суб'єктивну оцінку самого позивача його порушених благ, і зважаючи на положення ст.ст.23,1167,1187 ЦК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за адекватне відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 500 грн. Вимоги компенсації моральної шкоди заявлені позивачем на рівні 2000 грн, суд вважає безпідставно завищеними, оскільки в наслідок ДТП автомобіль зазнав незначних механічних ушкоджень, які не мали позначитись на можливості його використання без проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Нервовий стрес про який вказував позивач, як наслідок ДТП, належним чином недоведений в залі судового засідання, та є сумнівним з огляду на те, що позивач учасником події не був, про наслідки дізнався перебуваючи у відрядженні. Відсутність можливості допомогти родині в усуненні наслідків ДТП через перебування у рейсі за контрактом, викликана не діями відповідача, а умовами роботи позивача. Таким чином, відшкодуванню підлягає сума 500 грн., шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за рішенням суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); закриття провадження у справі. При зверненні до суду, за позовні вимоги майнового характеру позивач [PERSON] 24.11.2017 року, згідно квитанції (0.0.901949805.1) на розрахунковий рахунок №31211206700052, одержувач [PERSON]. УК/Жовтнев р-н/22030101 (Жовтневий районний суд м.Маріуполя); МФО 834016, сплатив судовий збір у розмірі 640 грн., (а.с.1-2) Стаття 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] майнового характеру задоволені у повному обсязі у зв'язку з чим судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial