Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

10.10.2017 позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. Просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 23550 грн. матеріальної шкоди, 20000 моральної шкоди та судові витрати. В обгрунтування своїх вимог вказала, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 25.01.2016 зобов'язано [PERSON] та [PERSON] повернути їй належне на праві особистої приватної власності майно, а саме: холодильник SAMSUNG RSH5SLBG1/BWT, загальною вартістю 15070 (п'ятнадцять тисяч сімдесят) грн. 00 коп., стіл обідній 4280-SWL (горіх темний) у кількості 1 шт., стільці 828-S (горіх темний) у кількості 6 шт., загальною вартістю 8 480 (вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.. На стадії виконання судового рішення, виконавчою службою були повернуті виконавчі листи стягувачу через відсутність у боржників майна, яке вони повинні були передати. А із пояснень боржників відділу ДВС стало відомо, що майно ними реалізовано в червні 2015 року. Своїми діями відповідачі заподіяли їй матеріальної шкоди у розмірі 23550 грн.. Саме таку вартість майна було встановлено рішенням суду від 25.01.2016 року. Відповідачами заподіяно також і моральну шкоду, яка виразилась у повсякденному дискомфорті без речей які потрібні для щоденного побуту, безлічі візитів до відділу ДВС, та звернень за захистом своїх порушених прав, яку вона оцінює у 20000 грн.. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали. Причини неявки суду не відомі. У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 25.01.2016 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] належне їй на праві особистої приватної власності майно, а саме: холодильник SAMSUNG RSH5SLBG1/BWT, загальною вартістю 15 070 (п'ятнадцять тисяч сімдесят) грн. 00 коп., стіл обідній 4280-SWL (горіх темний) у кількості 1 шт., стільці 828-S (горіх темний) у кількості 6 шт., загальною вартістю 8 480 (вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Загальна вартість майна становить 23550 грн.. Рішення набрало законної сили 08.02.2016 року. На його виконання було видано виконавчі листи (а.с. 18-19, 20, 21). 25.04.2016 року та 30.08.2017 року державними виконавцями були винесені постанови про повернення виконавчих документів, оскільки у боржників відсутнє майно, яке вони мають мають передати стягувачу(а.с. 22, 23, 24, 25-26). Як вбачається із повідомлення Бердичівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 31.05.2016 за № 6/2812, 18.04.2016 при виході на дільницю за адресою: [ADDRESS], державним виконавцем було складено акт про те, що майно зазначене в рішенні суду відсутнє у боржників [PERSON] та [PERSON], в поясненнях значили, що вказане майно було реалізоване в червні 2015 року, і місце його знаходження не відоме. Відповідно до п. 6 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі. У відповідності до положень ст. 1212 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, проаналізувавши усі обставини даної справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі не повертають позивачу визначене рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2016 року майно, а виконавчі листи з примусового виконання вказаного рішення були повернені позивачу через відсутність у боржників майна, яке вони повинні передати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути вартість цього майна, яке складає 23550,00 грн.. Позов у цій частині підлягає задоволенню. Також, одночасно з відновленням порушеного немайнового права, право позивача на отримання відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачів передбачено ст. 276 ЦК України. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовувала тим, що вона виразилась у повсякденному дискомфорті без речей які потрібні для щоденного побуту, безлічі візитів до відділу ДВС, та звернень за захистом своїх порушених прав, та оцінила її у 20000 грн.. За загальним правилом у деліктних правовідносинах, встановленим статтею 1166 ЦК України, - цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірність дій заподіювача шкоди; негативний наслідок таких дій (шкода); причинний звязок між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою; а також вина особи, яка завдала шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз'яснень у п. 9 постанови Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на наведене, беручи до уваги, що відповідачами належне позивачці майно не повернуто, та було безпідставно ними реалізовано, чим завдано їй душевних страждань через тривалий повсякдений дискомфорт без речей які потрібні для щоденного побуту. Проте, позивачкою та її представником не доведено факту заподіяння моральної шкоди саме на суму 20000 грн., тому виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивачки моральної шкоди в сумі 2000 грн.. Відповідно до ст.ст. 133-141 ЦПК України, суд покладає судові витрати позивачки на відповідачів в рівних долях.

Outcome: partial