Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

22.05.2018 року (згідно поштового конверту 13.05.2018 року (а.с.43)) представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача, посилаючись на те, що 01.04.2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 1200 грн зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку. Взяті на себе зобовязання відповідачка не виконала, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 70436,45, яка складається з: 1164.04 грн заборгованість за кредитом; 61685.10 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3757.00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф (фіксована частина); 3330.31 грн штраф (процентна складова), яку позивач і просить стягнути з відповідачки Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька після укладення шлюбу змінила прізвище з «Василенко» на «Радибеда». Дійсно у 2011 році нею був укладений споживчий кредит, який вона давно з відсотками сплатила позивачу. Відповідач не була ознайомлена з умовами надання кредиту. Позивач виставив їй «грабіжницькі» відсотки та штрафи. Замість погашення тіла кредиту кошти йшли на погашення відсотків. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки до березня 2015 року, а з позовом банк звернувся лише у травні 2018 року. На думку відповідачки, наданий позивачем розрахунок не відповідає умовам укладеного між нею та банком кредитного договору, оскільки банк при його проведенні застосував підвищені відсоткові ставки, які не узгоджувались сторонами кредитного договору. За доводами представника відповідача [PERSON] вона є споживачем, а відповідно субєктом Закону України «Про захист прав споживачів», тому у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту. Просить застосувати строк позовної давності. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Радибеда». Копія паспорту додається. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмомі докази, що знаходяться в матеріалах справи приходить до наступного висновку. 01.04.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON]було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 1200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банківської установи станом на 31.03.2018 року становила 70436.45 грн., яка складається з: 1164.04 грн. заборгованості за кредитом, 61685.10 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3757.00 грн. заборгованості по пені та комісії, а також штрафи у розмірі 500 грн. фіксована частина та 3330.31 грн. процентна складова. Відповідач засвідчила своїм підписом, що ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, та підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування у ПриватБанку (а.с. 7 зворот, 8-32). Також відповідачка погодилась, що вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифам становить договір про надання банківських послуг, про що також свідчить її особистий підпис. У заяві наявна відмітка про отримання Василенко([PERSON]) 01.04.2011 року картки. 01.04.2011 року відповідач своїм підписом засвідчила, що ознайомлена з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» (а.с. 8). Відповідно до умов даного договору, позичальник зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»). Випискою по рахунку основної карти 5457********1667 на імя ([PERSON]) [PERSON] за період з 24.05.2011 року по 12.10 2016 року підтверджується\~факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту (а.с. 73-77). Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг держатель картки надає згоду банківській установі на зміну у будь-який час кредитного ліміту ( збільшення чи зменшення). Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право змінювати проценти за користування кредитними коштами, про що зобов`язаний не пізніше ніж за сім днів повідомити позичальника у виписці по картковому рахунку. У разі якщо позичальник протягом семи днів не висловить незгоду про зміну розміру процентів, вважається, що позичальник прийняв нові умови договору. Відповідно до п. 1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов»язаний отримувати дані про стан карткового рахунку\~\~та по операціях по цьому рахунку. Розмір процентів за користування кредитними коштами змінювався і з 01 квітня 2015 року встановлений у розмірі 43.2% річних ( а.с. 5). Матеріали справи не містять даних про те, що позичальник не погоджувався з новим розміром процентів за користування кредитними коштами, про що належним чином повідомляв\~\~банківську установу. Відповідач належним чином зобов'язань не виконувала. В ході розгляду справи представником відповідачки було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії платіжної\~\~картки, виданої відповідачці, становив березень 2015 року ( а.с.98, 115). Останній платіж\~\~по платіжній картці на суму 200 грн. був проведений відповідачкою 12.10.2016 року (а.с.6). Випискою по рахунку (а.с. 76) підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами та часткове погашення кредиту. Остання дата внесення коштів\~12.10.2016 року (а.с. 76). Тому суд приходить до висновку, що саме дату останнього внесення коштів в рахунок погашення існуючої заборгованості слід вважати останнім платежем.\~\~\~\~ Враховуючи вищенаведені документально підтверджені фактичні обставини справи та приймаючи до уваги ту обставину, що посилання відповідача про звернення позивача з даним позовом до суду поза межами строків позовної даності не узгоджується із фактичними обставинами даної справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.\~\~\~ Виходячи з цього, суд вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом 13 травня 2018 року (а.с.43), трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 1164,04 грн не пропущений. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.. Отже, заявлені банком вимоги в частині стягнення з [PERSON] тіла кредиту підлягають задоволенню. Що стосується стягнення відсотків, то суд зважає на наступне. [PERSON] Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. В даному випадку відповідачу була видана кредитна картка зі строком дії до березня 2015 року включно. Отже, строк кредитування припинився з 01 квітня 2015 року та з цієї вважається, що у нього припинились зобов'язання по сплаті щомісячних платежів, які він мав вносити та сплати відсотків, які нараховувались за базовою ставкою щомісяця. В даній справі сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобовязання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом у цій справі, оскільки був встановлений строк кредитування до 01.04.2015 року, а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Отже, нарахування відсотків після 01.04.2015 року є безпідставним, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в період з 01.04.2011 року по 31.03.2015 року в сумі 2368,85 грн. Оскільки штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, процентна складова штрафу підлягає перерахунку. Враховуючи, що сума заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів складається з 1164,04 грн. заборгованості за кредитним лімітом та 2368,85 грн. заборгованості за процентами, що дорівнює 3532.89 грн., штраф у розмірі 5% від суми заборгованості складе 176,64 грн. Разом із тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача пені. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3757, 00 грн не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже на\~підставі вище\~викладеного суд\~прийшов до\~висновку,\~що з\~відповідача на\~користь позивача\~необхідно стягнути\~4208,89\~грн, заборгованості,\~яка складається\~з:\~1164,04\~грн -\~заборгованість за\~кредитом,\~2368,85 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штрафу (фіксована частина) та 176,64 грн. - штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, а в решті позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial