Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

17 липня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, яким просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 500 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що: -07.07.2015 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, згідно обставин кримінальної справи вбачається, що позивач обвинувачувався у зловживанні своїм службовим становищем; -під час досудового розслідування до позивача застосовувались запобіжні заходи вигляді домашнього арешту, особистого зобов'язання, відносно позивача проводилось службове розслідування за порушення службової дисципліни та скоєння вчинку, який дискредитує працівника міліції; -01.09.2015 року прокурором прокуратури Миколаївської області відносно позивача затверджено обвинувальний Акт, після чого кримінальне провадження відносно [PERSON] направлено до Новоодеського районного суду Миколаївської області; -Вироком суду від 05.10.2017 року позивача виправдано за недоведеністю його вини, 05.03.2018 року Апеляційним судом Миколаївської області вирок суду залишено без змін; -внаслідок незаконного застосування до позивача запобіжних заходів під час кримінального провадження йому завдано моральну шкоду, яка підлягає компенсації. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Згідно пояснень представника прокуратури Миколаївської області: -позивач не наводить жодних доказів на підтвердження своїх моральних страждань внаслідок здійснення відносно нього досудового розслідування; -позивач перебував під слідством та судом з 07.07.2015 року по 05.03.2018 року, тобто 31 місяць 26 днів; -враховуючи засади розумності та справедливості, а також положення п.3 Розділу ІІ прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за яким розмір відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно розраховувати виходячи з прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати, а відповідно на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 986 грн. 00 коп. З пояснень представника ГУНП в Миколаївській області вбачається, що: -позивач не обґрунтував, в чому виразились страждання та як вони вплинули на позивача, які зусилля були зроблені для відновлення попереднього стану душевного спокою та як вони пов'язані з протиправними діями відповідачів; -розмір моральної шкоди є надуманим та визначений позивачем без засад розумності та виваженості і не відповідає характеру та немайнових втрат та обсягу моральних страждань; -при розрахунку моральної шкоди позивачу необхідно враховувати положення п.3 Розділу ІІ прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 18 липня 2018 року Ухвалою суду було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно Ухвали від 16.10.2018 року, оголошеної у судовому засіданні, до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області. 16 жовтня 2018 року Ухвалою підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Представник третьої особи прокуратури Миколаївської області вважав, що мінімальний розмір шкоди, про який може йти мова це 118 639 грн.60 коп., проте позивачем не надано доказів, відповідно не доведено спричинення будь якої моральної шкоди або страждань. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. 07.07.2015 року слідчим СВ прокуратури Миколаївської області молодшим радником юстиції Білецьким С.Ю. було повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме у зловживанні своїм службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою влади і службового становища всупереч інтересам служби, яке спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, інтересам громадян, державним та громадським інтересам. Зі змісту вказаного Повідомлення вбачається, що 28.01.2013 року на вул. Леніна у м. Нова Одеса Миколаївської області сталась ДТП, на місце якої прибув позивач [PERSON], який на той час виконував функції начальника ДАІ Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області, який за твердженням третіх осіб, будучи працівником міліції, умисно діючи в інтересах одного з учасників ДТП, зловживаючи владою і службовим становищем всупереч інтересам служби, грубо порушив норми законодавства України, що заподіяло тяжкі наслідки у вигляді неможливості виконання правоохоронними органами, передбачених КПК України, завдань кримінального провадження. В липні 2015 року, на підставі Наказу №959 від 09.07.2015 року, начальника УМВС України в Миколаївській області, у зв'язку із зазначеним розпочатим кримінальним провадження та здійсненням досудового розслідування відносно позивача було проведено службове розслідування, яким встановлено, що позивачем, як працівником міліції, грубо порушено службову дисципліну та скоєно вчинок, що дискредитує працівника міліції, він підлягає притягненню до суворої дисциплінарної відповідальності. Однак, враховуючи пропуск строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, не застосовано до позивача дисциплінарне стягнення. Також, під час здійснення досудового розслідування, стосовно позивача було застосовано запобіжні заходи, зокрема Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.07.2015 року до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (а.с.30). Згідно Обвинувального акту, затвердженого Прокурором відділу прокуратури Миколаївської області старшим радником юстиції Телечканом Д.В. від 01.09.2015 р., [PERSON] обвинувачувався у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб використанні влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним 364 КК України. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05.10.2017 р. [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та виправдано за недоведеністю вини. Згідно Ухвали від 05.03.2018 року Апеляційним судом Миколаївської області вищевказаний вирок суду у відношенні позивача залишено без змін. Ухвала набрала законної сили 05.03.2018 року. Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із частиною першоюстатті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина першастатті 15 ЦК України). Частиною другоюстатті 16 ЦК Українивстановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Положеннями частин першої, другої, сьомоїстатті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Законуу випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода. Згідно зіст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода. Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 2 грудня 2015 року в справі за № 6-2203цс15. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік» у 2018 році мінімальна заробітна плата складала - у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні. Як встановлено [PERSON] знаходився під слідством та судом ( з урахуванням апеляційного розгляду справи) з 07.07.2015 р. по 05.03.2018 р., тобто 31 місяць 26 днів. Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 3 723 грн. 00 коп., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 118 639 грн. 60 грн. Однак, відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також, слід враховувати ті обставини, що позивачем не наведено жодних доказів щодо погіршення його стану здоров'я, відносин з оточуючими людьми, спричинення йому діями органів досудового розслідування, прокуратури моральної шкоди у зазначеному в позові розмірі. Відповідно до Довідки Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Миколаївській області № 474/14-2018 від 27.08.2018 року [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ з 27.02.2004 року по 06.11.2015 року та в Національній поліції України з 07.11.2015 року по теперішній час. З 02.01.2018 року перебуває на посаді старшого інспектора відділу озброєння у правління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області, у спеціальному званні "майор поліції", яке було присвоєно наказом ГУНП № 5о/с від 07.11.2015 року. З вказаної довідки вбачається те, що під час перебування під слідством та судом, позивачу було присвоєно чергове спеціальне звання, він весь час перебуває у трудових відносинах, що свідчить про відсутність обмеження його прав у професійному плані. Отже, з урахуванням конкретних обставин по справі, в тому числі і тривалості перебування [PERSON] під слідством та судом, а також характеру пред'явленого обвинувачення, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим визначити компенсацію моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. 00 коп. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи третіх осіб про те, що для визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди необхідно брати як розрахункову величину мінімальну заробітну плату у розмірі 1 600 грн. 00 коп. або прожитковий мінімум у розмірі 1 762 грн. 00 коп., з огляду на таке. Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилаються відповідач та треті особи, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Проте, вказаним Законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 04.06.2018 року у справі №489/1792/17 та Постанові від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц. На підставі ст. 141-142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: partial