Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

01 серпня 2017 позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини та заміну черговості одержання права на спадкування, мотивуючи вимоги тим, що вона з 2000 року проживала разом із [PERSON] однією сім'єю в смт.Борова в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], а пізніше з 2007 році в будинку [ADDRESS], де він і був зареєстрований. Позивач вказує, що із [PERSON] вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, надавали один одному необхідну фізичну допомогу та моральну і матеріальну підтримку. Згодом стан здоров'я [PERSON] погіршувався та в 2014 року йому було зроблено першу операцію: внаслідок розростання пухлини онкологічного походження йому видалили гортань та він став інвалідом II групи. Лікування, яке отримував [PERSON], та його дієтичне харчування потребувало значних матеріальних затрат та оскільки він втратив роботу і не мав матеріальної можливості щодо належного лікування та догляду, тому всі витрати, пов'язані із його лікуванням та харчуванням були покладені на позивача. Крім того, у зв'язку із онкологічним захворюванням, крім матеріальної, [PERSON] потребував ще й психологічної допомоги, позивач постійно спілкувалась із ним, підтримувала його. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 р.в., однак заповіту за життя ним складено не було. Спадкоємицею першої черги спадкування за законом є його дочка, відповідач [PERSON]. Позивач вказує, що вищезгаданий автомобіль є спільною сумісною власністю її та [PERSON], тому до спадкової маси після його смерті входить 1/2 частина автомобіля, а отже для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на вказане майно їй необхідно підтвердити факт її постійного проживання із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім того, позивач просить визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємицею першої черги [PERSON], оскільки [PERSON] тривалий час знаходилася у безпорадному стані у зв'язку із проблемами зі здоров'ям і потребував стороннього догляду, який позивач особисто йому надавала. В судовому засідання позивач та її представник надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Із письмових заперечень відповідача вбачається, що дійсно, позивач проживала з померлим в одному приміщені, втім ніколи не мала шлюбних (сімейних) відносин із померлим, а померлий, у свою чергу, не мав наміру оформлювати із нею шлюбні відносини. В момент, коли стало відомо про смертельну хворобу померлого, позивач змінила місце проживання та переїхала до своєї доньки у місто Київ, де і знаходилась, поки [PERSON] не помер. Також відповідач вказує, позивач ніколи не опікувалась лікуванням померлого, не займалась організацією його поховання. Усіма питаннями проведення медичних операцій та лікування опікувалась вона сама та її чоловік. З приводу автомобіля Chevrolet Aveo 2007 р.в відповідач зазначила, що автомобіль було придбано коштом померлого без участі позивача. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки та знає її з 2005 року, сприймала її як одну сім'ю з [PERSON] Знає, що вони разом придбали автомобіль. Свідок [PERSON], який є чоловіком дочки [PERSON], суду показав, що знав [PERSON] з 2011 року, коли почав зустрічатися з донькою позивачки. З 2011 року почали проживати у квартирі по вул. Залізничниківразом з [PERSON] та [PERSON], стосунки яких були сімейними. Зі слів знає, що купували автомобіль разом, діти допомагали, користувалися автомобілем всі разом. Свідок [PERSON], яка є дочкою позивачки, показала, що з [PERSON] була знайома з 2000 року, коли мати привезла його до гуртожитку і сказала, що це її чоловік і він буде проживати разом з нами. Потім в 2007 році вони переїхали проживати до квартири по вул. Залізнична, що належала батькам мами. Стосунки між ними були як у сім'ї, вважала його батьком. Автомобіль купували разом, гроші збирали та позичали також разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки, показала, що знала [PERSON] з 2002 року. Вони разом з позивачкою проживали в гуртожитку, потім почали проживати у будинку позивачки, відносини між ними були сімейними, діти також проживали з ними. Авто з їх слів купували разом. Свідок [PERSON], який є сусідом позивачки по вул. Залізнічній, в судовому засіданні показав, що знав позивачку та [PERSON] більше 10 років, з ними проживала мати в іншій частині будинку та дочка до одруження. Жили як одна сім'я, володіли автомобілем. Свідок [PERSON], який є знайомим позивачки, в судовому засіданні показав, що знав [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2001 року. Проживали як сусіди в гуртожитку в [ADDRESS], [PERSON] та позивач заїхали у сусідню кімнату, іноді з ними була дочка. Жили як сім'я, готували та поралися по господарству разом. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, в судовому засіданні показала, що знає [PERSON], з того моменту, як дочка почала з ним зустрічатися. З 1995-1996 років вони почали проживати разом у гуртожитку, потім перейшли до неї у будинок. Мали дужі гарні стосунки у сім'ї, все було спільне, авто також купували разом, гроші збирали разом, позичали у родичів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дочкою позивачки, в судовому засіданні показала, що познайомилася з [PERSON] приблизно в 2001 році, коли він приїхав до мами до гуртожитку, почали жити разом, потім переїхали до мами у будинок у Боровій. Вели спільне господарство, спільний бюджет. Автомобіль придбали разом, гроші позичали разом, кредит на машину брала мама. Свідок [PERSON] який є зятем позивачки, в судовому засідання показав, що [PERSON] знає з 2001 року, коли заселився до гуртожитку, де і жили як сусіди з [PERSON], [PERSON] та двома дочками. Жили як одна сім'я, та потім переїхали до будинку [PERSON], приблизно в 2009 році. Авто придбали разом, гроші позичали, теща брала кредит. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 08.02.2017 року виконавчим комітетом Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області [INFO] помер [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 16 (а.с. 11). Як вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Фастівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 60475119, спадкодавець - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно положень ч.2 та ч.4 ст.3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.1986 р. у справі «Джонсон проти Ірландії», яке є джерелом права в Україні, поважний суд визначив, що поняття сім'я виходить за межі формальних відносин та встановлених законом угод, тобто не обмежується виключно стосунками, заснованими на шлюбі, і може включати інші «родинні» зв'язки, коли сторони живуть спільно поза шлюбом. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства. Наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Факт проживання [PERSON] з померлим спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини підтверджений наступними доказами. Так, згідно договору найму кімнати у гуртожитку від 1 квітня 2007 року за № 1, наймодавець передав кімнату [ADDRESS] в гуртожитку наймачеві [PERSON] для проживання разом із сім'ю, а саме [PERSON] строком на 11 місяців за плату, встановлено договором (а.с. 63). Згідно довідки Мотовилівської сільської ради від 19.07.2017 року за № 1112, [PERSON] проживала та вела спільне господарство з гр. [PERSON], який помер [INFO], з 26.12.2007 року по день його смерті, мали спільний бюджет та підсобне господарство (а.с.16). З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 26.12.2007 року в будинку [ADDRESS], який належить позивачу [PERSON] Факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] з 2007 року по день смерті останнього підтвердили в судовому засіданні допитана в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що у спірний період вони проживали однією сім'єю, в період сумісного проживання вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом та взаємними правами та обов'язками. Більш того, свідок [PERSON], яка допитана за клопотанням відповідача, суду повідомила, що вона є матір'ю померлого [PERSON], а позивачку вважає своєю невісткою, оскільки вони разом більше 10 років проживали однією сім'єю в будинку позивачки. Покази свідків в цій частині не викликають у суду сумніву щодо достовірності повідомлених ними обставин, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Таким чином покази свідків та сторін в сукупності дозволяють стверджували, що між позивачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] дійсно існували фактичні подружні відносини, оскільки достовірно встановлене їх проживання однією сім'єю не менш ніж з 2007 року, як чоловік та жінка, хоча офіційно свій шлюб не оформлювали, і всі оточуючі сприймали їх як сім'ю, із спільними правами та обов'язками, а тому існують вагомі підстави вважати що їх відносини мали ознаки шлюбно-сімейних. Таким чином, досліджена сукупність доказів та їх системний аналіз дає підстави вважати про те, що позивач дійсно проживала однією сім'єю з [PERSON] з 2007 року і до часу відкриття спадщини - [INFO]. При цьому, більшість свідків вказувала на те, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] задовго до 2007 року, а позивач стверджує про проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2000 року. Однак, належних та допустимих доказів того, що між [PERSON] та [PERSON] існували відносини де-факто, які можна вважати сімейним життям, зокрема, письмових доказів систематичного ведення спільного господарства, прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї у період з 2000 по 2007 рік та існування довготривалих відносин між ними, матеріали справи не містять. При цьому, суд не може ґрунтувати своє рішення виключно на показах свідків, які не підтверджені іншими доказами, томуоднозначно та беззаперечно не підтверджують спірних обставин. Крім того, із роз'яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, який діяв на час виникнення правовідносин вбачається, що факт проживання однієї сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за КпШС України не встановлювався. Факт проживання однієї сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу встановлюється з 01 січня 2004 року за СК України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, а не з 2000 року, на чому наполягає позивач. Щодо вимоги позивача про надання спадкоємцю четвертої черги спадкування за законом права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є проживання осіб однією сім'єю зі спадкодавцем. Відповідач [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України. Позивач [PERSON] відноситься до спадкоємців четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України. Для виникнення у позивача права на спадкування вирішальне значення має наявність правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово і кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Частина 2 ст.1259 ЦК України встановлює, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як роз'яснено у п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, - під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. В п. 2.5 листа-узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (№ 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.) роз'яснено, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Судом встановлено, що згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 1077 від 12.12.2014 року, наданою державною установою «Інститут отоларингології ім.. проф. О.С. Коломійченка НАМН України» [PERSON] мав клінічний діагноз с-r гортані середньої локалізації кл. гр. ІІ субстеноз гортані, (а.с. 21), аналогічний діагноз вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного хворого ДОЗ КОДА КЗ «ФЦПМСД» (а.с. 22), із виписки № 1055 державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України» (а.с. 24). Відповідно до консультативного висновку № 5668/13 державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України» від 27.03.2017 року, [PERSON] мав діагноз Сr гортані ст. ІІІ, стан після комбінованого лікування (20.11.2014 року - трахеотомія, 08.12.20174 року - ларинготомія, 23.11.2015 року - видалення рецидива пухлини щитовидної залози, променева терапія (серпень-жовтень 2016 року), 2 курси хіміотерапії (березень-квітень 2016 року), 25.07.2016 року - видалення рецидиву пухлини правої долі щитовидної залози) (а.с.29). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] хворів довго, а [PERSON] ним опікувалася, оскільки останні півроку життя він сам не міг нічого робити. Свідок [PERSON], який є чоловіком дочки [PERSON], суду показав, що [PERSON] тяжко хворів, переніс багато операцій, стан його був тяжкий, тому він потребував фізичної та психологічної підтримки, тому теща постійно ним опікувалася, купувала необхідні ліки. Свідок [PERSON], яка є дочкою позивачки, показала, що [PERSON] хворів, в 2014 році була зроблена перша операція, одужував важко, всю допомогу надавала мати, через тяжку хворобу він не міг сам себе доглядати. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки, показала, що [PERSON] хворів та спочатку стан був задовільний, проте протягом останніх 2 років не міг сам себе доглядати, догляд вела позивачка, також вона та діти супроводжували його на лікуванні. Свідок [PERSON], який є сусідом позивачки, показав, що [PERSON] хворів, мав поганий стан, однак не був лежачим. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки, показала, що виключно позивачка опікувалася, лікувала та доглядала [PERSON] Свідок [PERSON], яка є дочкою позивачки, показала, що [PERSON] хворів, переніс декілька операцій, мати завжди була поряд з ним. Приблизно місяць після операції [PERSON] жив у неї в квартирі та її чоловік допомагав йому, відвозив до лікарні. Гроші на лікування збирали всі разом. Також зазначила, що [PERSON] сам нічого не робив, йому було важко нахилятися та розмовляти. Свідок [PERSON] який є зятем позивачки, в судовому засідання показав, що [PERSON] хворів та після операції жив у них в Києві. Опікувалася останнім позивачка, так як він сам не міг навіть їсти через хворобу горла, ходив також за допомоги [PERSON] Гроші на лікування позичала, а також давали всі родичі, завжди [PERSON] збирала гроші. З метою прийняття вірного рішення, суд вважає за необхідне співставити юридичні факти необхідні для зміни черговості з істинними обставинами наступним чином: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); Зазначена обставина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки підтверджується зібраними у справі доказами, не спростовувалась показами свідків. До того ж встановлено спільне проживання позивача разом зі спадкодавцем з 2007 року. 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; Позивачем не доведено належними доказами, що саме виключно вона матеріально забезпечувала та надавала матеріальну допомогу спадкодавцю. Так, надані позивачем документи про купівлю медичних препаратів (товарні чеки, акти про надання медичних послуг, заявки на доставку ліків) не підтверджують здійснення оплати саме нею. У актах про надання медичних послуг клієнтом вказаний - [PERSON], в заявках на доставку ліків одержувачем вказаний - [PERSON], товарні чеки взагалі не містять найменування платника. До того ж є суттєвими показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні вказала на те, вона приймала участь у витратах на лікування сина та на його поховання. 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; Суд не спростовує зазначений факт, оскільки він знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та не спростовується сторонами. 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3. Факт здійснення дій передбачених у п. 1 та п. 3 знайшли своє підтвердження, однак здійснення дій передбачених п.2 не підтверджується належними та допустимими доказами. 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Отже, із наданих медичних документів та пояснень свідків даних у судовому засіданні вбачається, що спадкодавець перебував у вкрай хворобливому стані, який через отримане лікування періодично покращувався, однак [PERSON] потребував у особливого догляду у весь період хвороби, що пов'язано з особливістю хвороби - рак гортані, з 2014 рокуі до смерті, що виступає оціночним критерієм та не вважається судом достатнім в порівнянні зі строком спільного проживання позивача та спадкодавця без реєстрації шлюбу, в той час як для зміни черговості одержання права на спадкування необхідно довести не тільки факт знаходження особи у безпорадному стані, а й перебування в зазначеному стані тривалий час. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта. Згідно зі ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дійсно, судом встановлено, що померлий [PERSON] довгий час хворів на онкологічне захворювання, тривалий час проходив лікування, а перед смертю [PERSON] дійсно перебував у вкрай важкому стані, проте для задоволення позову про зміну черговості на право на спадкування необхідною умовою є існування всіх необхідних підстав, передбачених ч.2 статті 1259 ЦК України. З огляду на викладене вище, судом також відзначається, що за принципом змагальності, визначеним в ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому встановивши, що позивачем не доведено належними доказами перебування спадкодавця на матеріальному забезпеченні, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні цієї частини вимог. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial