Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.04.2015 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. З часом їх сімейне життя погіршилось, постійні сварки та непорозуміння призвели до розриву сімейних відносин. З початку січня 2018 року сторони не проживають разом. В даний час позивачем подано до суду заяву про розірвання шлюбу. Відповідач, в свою чергу, жодним чином не бере участі у вихованні доньки, яка проживає разом із [PERSON], коштів на її утримання не виділяє. Відтак, позивач змушена самостійно виконувати усі обовязки, повязані із забезпеченням потреб малолітньої дитини, що полягають у належному догляді зі її здоровям, харчуванням, придбанні одягу та інших необхідних речей, наданні емоційного тепла, тощо. Крім того, малолітня донька часто хворіє і [PERSON] доводиться самій оплачувати дорого вартісне лікування та забезпечувати дотримання умов дієтичного харчування дитини. У звязку із скрутним матеріальним становищем, позивач вимушена була перервати декретну відпустку та вийти на роботу. Зазначає, що на утриманні відповідача інших осіб не перебуває, є працездатним та отримує значний дохід. З огляду на наведене, позивач просить суд винести рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року в даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Крім того, додатково зазначила, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2018 року їх шлюб з відповідачем було розірвано. Відповідач проти задоволення позову заперечив, правом подачі письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Додатково суду пояснив, що на даний час немає офіційного місця роботи, відповідно до цього, його дохід є нестабільним, орієнтовна сума місячної заробітної плати становить 4800 грн. Окрім поточних витрат, він також винаймає квартиру за яку теж необхідно вносити орендні платежі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб від 23 квітня 2015 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу «Д-3» рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року (головуючий суддя Плахтій І.Б.) шлюб між сторонами було розірвано, однак, на момент розгляду справи, вказане рішення ще не набрало законної сили. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с. 21), яка проживає з матірю, яка здійснює її догляд та виховання. Відповідно до довідки № 83 від 28.11.2018 року, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад №3 з 1 жовтня 2018 року. За харчування дитини у дошкільному закладі сплачує мати [PERSON] (а.с. 23). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач також витрачає кошти на лікування [PERSON] Дані витрати не є регулярними та здійснюється у випадку виявлення захворювань. Важких захворювань постійного характеру в дитини немає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум у 2018 році для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи вищевказане, будь-яких доказів непрацездатності [PERSON], перебування на його утриманні інших осіб, інформації про погіршений стан здоровя чи скрутне матеріальне становище відповідача суду не надано. Судом встановлено, що відповідач немає офіційно визначеного постійного місця роботи та отримує нестабільний дохід. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на утримання яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, те, що діти перебувають на утриманні матері та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні їх необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку, що слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1626 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно положень ч. 6 ст. 141\~ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial