Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач з 02.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що сторони проживають окремо та на даний час відповідач повністю усунувся від обов'язку щодо утримання неповнолітніх дітей, натомість позивач самостійно не в змозі забезпечити дітей. Відповідач постійного місця роботи не має, однак працює на різних роботах та отримує мінливий дохід. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред'явлений позов, з якого вбачається, що він позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів у сумі 2100,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Зокрема зазначив, що наведені в позові факти є необ'єктивними, надуманими та не відповідають обставинам справи. Так, позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач має такий розмір доходів, який дозволить сплачувати аліменти в сумі 3000.00 грн. Відповідач вказує, що на даний час він тимчасово не працює, його доходи нерегулярними та мінливими. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив задовольнити позов частково, оскільки позивачем не надано суду доказів задовільного матеріального стану відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 02.09.2007 року, який зареєстровано Люблинецькою селищною радою Ковельського району Волинської області, актовий запис № 21. Від шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що фактично визнав відповідач у поданому на позов відзиві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] інших утриманців не має, є працездатним, стан його здоров'я дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у сумі 3000,00 грн. щомісячно. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином, вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 39 рік, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. Визначений розмір аліментів в сумі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, на переконання суду, буде об'єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан, не впливають на першочерговий висновок суду про розмір аліментів, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 08.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial