Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в Верховинський районний суд із позовом до [PERSON] про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що навесні 2011 року вона почала зустрічатися з відповідачем. В подальшому їхні стосунки стали більш тісними та вони почали роздумувати над створенням сімї. В листопаді 2015 року вона дізналася про те, що вагітна та повідомила про це відповідача. Після почутого у нього одразу змінилося відношення до неї, він почав вимагати штучного переривання вігітності, але вона не погодилась на це та в березні 2016 року стала на облік в лікарні. З кожним днем стосунки між ними погіршувалися, вони спілкувалися тільки по телефону, відповідач говорив їй, що його мати проти того, щоб вони одружувалися, а з часом він взагалі почав уникати будь-яких контактів з нею та її родичами. Від односельчан їй стало відомо, що відповідач всіх запевняє, що вона вагітна не від нього. 06.08.2016 вона народила сина - [PERSON], батьком якого є відповідач по справі, однак відомості про батька у свідоцтві про народження дитини, записані з її слів, так як відповідач батьківство не визнав. З моменту народження сина, відповідач жодного разу не поцікавився станом його здоровя та її спроможністю самостійно утримувати дитину. На даний час вона ніде не працює, ніякої допомоги на утримання дитини не отримує, а існує фактично за рахунок допомоги батьків, з якими проживає. Просить, з урахуванням додаткової позовної заяви, позов задовольнити, встановити, що [PERSON] є батьком її неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн щомісячно з дати подання заяви до суду до його повноліття та на її утримання у розмірі 1600,00 грн до досягнення дитиною трьохрічного віку, а також судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні збільшив позовні вимоги в частині судових витрат, просить крім судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позовної заяви, стягнути із відповідача також судові витрати, повязані з проведенням експертизи, що складаються з витрат за безпосереднє проведення експертизи в розмірі 7614,00 грн та витрат на доїзд до місця проведення експертизи в загальній сумі 9248,86 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що ніде не працює, на обліку в центрі заяйнятості не перебуває, проживає у важкому матеріальному становищі, до складу його сімї входять матір, а також сестра і брат, які теж ніде не працюють, а тому він немає змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Згідний платити аліменти на утримання сина, але в розмірі, що не перевищує 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивачки не визнав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідач є малозабезпеченим, а тому не може сплачувати аліменти на дитину у розмірі, що вказаний в позовних вимогах Також вважає безпідставними та необгрутованими вимоги позивачки щодо стягнення із відповідача на її користь аліментів до досягнення дитиною трьохрічного віку та стягнення витрат за договором з надання послуг, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 03.04.2017, оскільки вважає, що сума за перевезення в розмірі 7500 грн не відповідає дійсності, оскільки ці послуги, як їм відомо надав брат позивачки, крім цього договір про надання послуг не зареєстрований у встановленому законом порядку та підписаний особою., яка не може надавати послуги з перевезення. Просить позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі, що не перевищує 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, а в задоволленні решти позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. ст.126, 127 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судом встановлено, що 06.08.2016 [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого зі слів матері в порядку ст. 135 СК України записано [PERSON] (а.с.4). З пояснень позивачки батьком дитини є [PERSON], з яким вона зустрічалася з 2011 по 2016 рік та з яким вони мали на меті створити сімю . Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи з встановлення батьківства № 10/232 від 07.04.2017, яка була призначена ухвалою суду від 23.02.2017 [PERSON] [INFO] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO], матірю якої є [PERSON], [INFO] з вірогідністю 99,9999% (а.с. 69-77). Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народженої позивачкою дитини [PERSON] доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч. 2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 цього ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Оскільки факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] доведений, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, а саме, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач постійної роботи та доходу не має, на обліку в центрі заяйнятості не петребуває , за своїм матеріальним становищем згоден виплачувати аліменти на утримання сина , але в розмірі, меншому ніж заявлений позивачкою в позовній заяві, суд вважає що позовні вимоги щодо стягення аліментів підлягають до часткового задоволення, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. Вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі по 1600 грн щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку суд визнає необгрунтованими, оскільки позивачкою в судовому засіданні не доведено жодними належними доказами, що [PERSON] може надавати їй зазначену матеріальну допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме: 551,20 грн судового збору на користь держави з позовної вимоги про стягнення аліментів, 551,20 грн. на користь [PERSON] з позовної вимоги про визнання батьківства, 9362, 86 грн витрат, повязаних з проведенням експертизи (7614,00 грн молекулярно-генетичні дослідження +1748,86 грн на придбання пального ). У стягненні 7500 грн. за договором про надання послуг від 03.04.2017 року ,який уладено між [PERSON] та [PERSON] слід відмовити, оскільки належні докази на підтвердження того, що ці послуги у встановленому порядку були надані та , що позивач сплатила [PERSON] 7500 грн. за перевезення до місця проведення експертизи відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial