Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що збудовані до 1992 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті вітчима - [PERSON] , померлого [INFO] в м.Дзержинськ Донецької області. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 27.07.2021 року Військово-цивільну адміністрацію м. Торецьк замінено на правонаступника - Торецьку міську військово-цивільну адміністрацію Бахмутського району Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі посвідченого Дзержинською держнотконторою 11 листопада 1982 року договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 09 листопада 1982 року, що укладений між Дзержинською міською радою народних депутатів та [PERSON] , останньому було надано в постійне безстрокове користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з дозволом на будівництво індивідуального житлового будинку. [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку, яке було остаточно завершене у 1990 році, оселився в ньому зі своєю родиною та розпочав його експлуатацію для власного проживання, на правах власника здійснював володіння, користування та розпорядження своїм майном. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, до складу якої увійшов і житловий будинок [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем померлого за заповітом є позивач - [PERSON] , який у встановленому порядку звернувся до нотаріальної контори Торецького міського нотаріального округу Донецької області за оформленням спадщини, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Після звернення до нотаріальної контори виявилось, що за своє життя [PERSON] закінчив будівництво житлового будинку, проте у встановленому порядку його не зареєстрував, свідоцтво про право власності на житловий будинок не отримав. Окрім як за рішенням суду оформити своє право на житловий будинок позивач можливості не має, що стало приводом для звернення останнього до суду за захистом порушених прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Судові витрати у справі просив покласти на позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в їх задоволенні відмовити, про що 19.01.2021 року було надано відзив на позовну заяву. На думку відповідача, померлий [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок у визначеному договором порядку, а саме шляхом підписання акту про прийняття в експлуатацію приймальною комісією місцевої Ради народних депутатів, не набув. Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON] , що є підставою для відмови в позові. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, судом встановлено наступне: згідно посвідченого Дзержинською держнотконторою 11 листопада 1982 року договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 09 листопада 1982 року, що укладений між Дзержинською міською радою народних депутатів та [PERSON] , останньому було надано в постійне безстрокове користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з дозволом на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с.7-8). Згідно довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» Торецької міської ради №26 від 01.06.2021 року, житловий будинок на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований, архівної справи на зазначений будинок в архівах не знайдено, інформація про реєстрацію права власності відсутня (а.с.76). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що складений ТОВ «Проектне бюро «Геобудресурс» 18.11.2020 року, вбачається, що будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] разом з прибудовами (окрім альтанки, яку збудовано в 2000 році) закінчено до 1990 року (а.с.11-13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджене свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2012 року, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №168 (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на момент смерті на праві власності. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Іваненко А.М., реєстровий №794, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №29757832 від 29.02.2012 року, [PERSON] заповів все належне йому на праві приватної власності майно [PERSON] , який згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00030278078, №00030278207 станом на 08.04.2021 року є його пасинком (а.с.15, 63-66). Відповідно до п. 23 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За результатом звернення до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Іваненко А.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №62/02-31 від 13.02.2017 року у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно (а.с.18). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 31589912 від 06.09.2012 року, наданого приватним нотаріусом Іваненко А.М., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис 53342165 спадкової справи, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] (а.с.17). Приватним нотаріусом Рижковим О.О. Торецького міського нотаріального округу було надіслано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 63276538 від 25.01.2021 року та копію спадкової справи №70-2012 від 06.09.2012 року після померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що після смерті останній залишив заповіт, в якому заповів [PERSON] все належне йому на праві приватної власності майно (а.с.33-52). Доказів прийняття спадкоємцями, що мають право на обов`язкову частку згідно зі ст.1241 ЦК України, спадщини у встановлений законом строк матеріали справи не містять. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу, за ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 наведеної норми право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст.ст.1217,1218,1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Виходячи з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13: право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. За умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Так, в матеріалах справи наявний договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 09 листопада 1982 року, що укладений між Дзержинською міською радою народних депутатів та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] з дозволом на будівництво індивідуального житлового будинку, згідно рішення Дзержинської міської ради від 20.10.1982 року. Також, в матеріалах справи наявний акт Дзержинського техбюро від 11.11.1982 року про відвід [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Окрім того, в матеріалах справи наявний (а.с.7-9). Тобто, будівництво житлового будинку за зазначеною вище адресою не є самочинним, а є незавершеним. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 5серпня 1992 року №449 "Про порядок експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] був добудований до 1992 року (окрім альтанки, добудованої у 2000 році), тобто до набрання чинності Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, то зазначений будинок введенню в експлуатацію не підлягав. Інших додаткових процедур для набуття права власності на новостворене майно законодавством, чинним станом на 1992 рік, передбачено не було. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Доказів порушення прав інших осіб, у разі визнання за позивачем права власності на збудований житловий будинок з надвірними спорудами, судом не встановлено. В той же час, неможливість отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину спричинена саме відсутністю у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зважаючи на викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими в частині наявності правових підстав для визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що збудовані до 1992 року, в порядку спадкування за заповітом. Зважаючи на письмове клопотання представника позивача від 27.07.2021 року про покладення судових витрат у справі на позивача, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судом не застосовується.

Outcome: partial