Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

15.11.2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], право на керування вказаним транспортним засобом має [PERSON] 17.09.2017 року о 09.20 годин відповідач [PERSON] в с. Запоріжжя Токмацького району, керуючи мотоциклом [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі при проїзді перехрестя з вул. 50 років Жовтня не надав перевагу в русі автомобілю СНEVRОLЕТ AVEO, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого допустив зіткнення, при ДТП постраждалих людей не мас, автомобіль механічно пошкоджено, чим порушив п. 16.11 ПДР України, цим вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАГІ. 17.09.2017 року по факту ДТП працівниками Токмацького ВІТ Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення, який направлено до Токмацького районного суду Запорізької області. 20.10.2017 року суддею Токмацького районного суду Запорізької області винесено постанову по справі 328/2658/17 та притягнуто неповнолітнього [PERSON], [INFO], до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Згідно зі звітом автотоварознавця [PERSON] № 8/134/17 від 29.102.017 року про оцінку автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, державний номер [NUMBER], вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля, в результаті його пошкодженій складає: 11887,07 гривень. За проведення експертної оцінки автомобіля було сплачено 900 гривень, згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29.10.2017 року, [PERSON], [INFO], на час скоєння ДТП є неповнолітнім, навчається у Молочанському ліцеї, не має самостійного прибитку окрім стипендії та майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, мешкає з матір'ю [PERSON], яка працює у птахокомбінаті с. Запоріжжя та має прибуток у вигляді заробітної плати, у зв'язку з чим відповідальність за завдану шкоду зобов'язана нести його мати [PERSON]. Оскільки відповідачі не бажають добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивачі звернулися до суду з даним позовом, просять суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON], а у разі недостатності у нього майна для відшкодування шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в сумі 11887,07 гривень, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], вартість проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 900 гривень, а також стягнути з відповідачів на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON].17.09.2017 р. о 09.20 год. в с.Запоріжжя Токмацького району керуючи мотоциклом ММВЗ-3.П д.н.[NUMBER] рухаючись по другорядній дорозі при проїзді перехрестя з вул.50 років Жовтня не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON] в результаті чого допустив зіткнення, в результаті ДТП постраждалих людей не має, автомобіль механічно пошкоджено, чим порушив п.16.11 ПДР України, цим вчинив правопорушення передбачене ст.124 КУпАП. Постановою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні зазначеного ДТП доведена. Автомобіль марки СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], належить позивачеві [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.01.2007 року. При зіткненні даний автомобіль отримав технічні пошкодження, що також підтверджується довідкою за № 133 від 17.09.2017 року, складеною інспектором Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області Приходьком І.А. Встановлено, що для визначення розміру збитку, спричиненого зазначеною дорожньо-транспортною пригодою, 25.10.2017 року, позивачем [PERSON] укладено договір про проведення незалежної експертної оцінки збитку заподіяного власнику дорожньої транспортного засобу з експертом-автотоварознавцем [PERSON] та 29.10.2017 року здійснено огляд колісного транспортного засобу в присутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], в результаті чого виявлені пошкодження транспортного засобу СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згідно зі звітом експерта-автотоварознавця [PERSON] за № 8/134/17 від 29.10.2017 року, який провів оцінку збитків, спричинених власнику дорожньо-транспортного засобу, пошкодженого при ДТП - автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодженій складає: 11887,07 гривень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі, будь-яких клопотань з приводу встановлення дійсної вартості збитків в т.ч. і призначення експертиз зі свого боку не заявляли, правом подати до суду висновок експерта, складений на їх замовлення, відповідно до ст. 106 ЦПК України, не скористалися, тому суд приймає вказаний звіт експерта-автотоварознавця [PERSON] за № 8/134/17 від 29.10.2017 року, в якості належного доказу по справі. За проведення експертної оцінки автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] позивачем [PERSON] було сплачено 900,00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру серії 02 БО від 29.10.2017 року. На час розгляду даної справи позивачам шкода, заподіяна внаслідок ДТП, що мала місце 17.09.2017 року, не відшкодована. Право на керування вказаним транспортним засобом має чоловік позивача [PERSON], який мешкає з позивачем та має всі права на транспортний засіб, гак як придбаний за сімейні кошти. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч. 3 ст. 13 ЦПК України позивачі на свій розсуд обрали спосіб захисту порушеного права. Суд не може вийти за межі та підстави заявлених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ДТП скоєно з вини [PERSON], [INFO], - відповідача по справі, який на день скоєння адміністративного правопорушення, був неповнолітньою особою. Як вбачається з дослідженої судом довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Новомиколаївською сільською радою Токмацького району Запорізької області, [PERSON] народився [INFO] року в с. Новомиколаївка Токмацького району Запорізької області. На день розгляду цивільної справи судом відповідач [PERSON] досяг повноліття, а тому відповідно до змісту ст. 34 ЦК України має повну цивільну дієздатність. Суд враховує, що позивачем первісно заявлені вимоги до [PERSON], [PERSON], оскільки відповідач [PERSON] набув повноліття, позивачі позовні вимоги шляхом звернення до одного відповідача [PERSON] не уточнювали, клопотань від позивачів про залишення без розгляду або про відмову від позовних вимог, заявлених до [PERSON] не заявлялося, у зв'язку з чим, суд, вирішуючи спір по суті, розглядає позовні вимоги, які заявлені до обох відповідачів. Відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. В пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"також зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], з набуванням повноліття, набув повної цивільної дієздатності, обов'язок відповідача [PERSON] відшкодовувати шкоду, завдану її сином [PERSON] припиняється згідно вимог ч. 3 ст. 1179 ЦК України, а тому відповідач [PERSON] повинен сам відшкодовувати шкоду, позовні вимоги, заявлені до його матері [PERSON], задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивачам протиправними діями відповідача [PERSON] завдано матеріальної шкоди на суму 11887,07 гривень. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ст. 266 ЦПКМ України, суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Позивачами документально підтверджені витрати за проведення експертної оцінки автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, в розмірі 900,00 гривень, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру серії 02 БО від 29.10.2017 року, які були сплачені позивачем [PERSON] При поданні позовної заяви позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» № 22 від 15.11.2017 року. Вищевказані витрати входять до складу судових витрат, а тому ж підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачів. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з цим, оскільки солідарний зв'язок - це матеріально-правова категорія (ст.541 ЦК України), а не процесуальна, враховуючи правову позицію, викладену в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до якого солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат за проведення експертної оцінки автомобіля СНEVRОLЕТ AVEO, 2006 року випуску, в розмірі 900,00 гривень, та на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial