Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

13.07.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до Споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» (СК «МЖК «Машинобудівник») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона в період з 08.05.2013 року по 17.06.2016 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді бухгалтера. Наказом № 7 від 13.06.2016 року вона була звільнена 17.06.2016 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. У день звільнення 17.06.2016 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з нею не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості по невиплаті заробітної плати за період 01.06.2016 року по день звільнення 17.06.2016 року в розмірі 1343,19 гривень, а також компенсації за невикористані 2 дні відпустки у розмірі 111,50 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1343,19 гривень, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 111,50 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також суму моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив задовольнити їх у повному обсязі, також додала розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2016 року по день винесення рішення суду 10.08.2016 року у розмірі 6209,46 гривень (без урахування податків та обов'язкових платежів), що становить 4998,62 гривень (з урахуванням податків та обов'язкових платежів), який просила стягнути з відповідача на її користь. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала частково, з підстав, викладених у письмових запереченнях та додатково поданій заяві, відповідно до яких не заперечувала проти стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2016 року по 17.06.2016 року у розмірі 1219,17 гривень, компенсації за 2 дні невикористаної відпустки у розмірі 113,31 гривень, а також суми середнього заробітку (компенсації) у розмірі 4482,49 гривень (з урахуванням податків та обов'язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог, зокрема стягнення моральної шкоди, просила відмовити. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 08.05.2013 року по 17.06.2016 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді бухгалтера, наказом № 7 від 13.06.2016 року вона була звільнена 17.06.2016 року з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці /а.с. 6/. У день звільнення 17.06.2016 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачкою не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період 01.06.2016 року по день звільнення 17.06.2016 року в розмірі 1343,19 гривень. Крім того, при звільненні позивачці не було виплачено компенсації за невикористані 2 дні відпустки у розмірі 111,50 гривень, про що не заперечував представник відповідача. Оскільки на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, заборгованість по заробітній платі у розмірі 1343,19 гривень та компенсація за невикористані 2 дні відпустки у розмірі 111,50 гривень, а всього 1454,69 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно розрахунку, наданого позивачкою, який не було спростовано жодними доказами відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складала 114,99 гривень. Беручи до уваги графік роботи позивачки, з дня наступного після її звільнення по день винесення даного рішення, а саме: з 18.06.2016 року по 10.08.2016 року, минуло 38 робочих днів (червень 2016 року - 9 роб. д. + липень 2016 року - 21 роб. д. + серпень 2016 року - 8 роб. д.) Таким чином, сума середнього заробітку позивача за період з 18.06.2016 року по 10.08.2016 року складає (38 робочих днів х 114,99 гривень = 4369,62 грн.) 4369,62 гривень, а тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з утриманням СК «МЖК «Машинобудівник» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що порушенням трудових прав, яке полягало у невиплаті заробітної плати, позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних переживаннях та порушенні нормального ритму її життя через невиплату їй заробітної плати. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягує з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 200,00 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнена позивачка.

Outcome: partial