Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про повернення коштів за строковим вкладом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18 травня 2013 року між нею, [PERSON], та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Договір № 585877/2013 про банківський строковий вклад (депозит) у національній валюті на суму 165 090 (сто шістдесят п'ять тисяч дев'яносто) грн. 00 коп. (далі - Договір). Позивач вказує, що після спливу терміну договору вона звернулася до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою повернути їй кошти та нараховані відсотки за час дії депозитного вкладу. Однак, їй було відмовлено в цьому, посилаючись на внутрішнє розпорядження банку. Позивач вважає, що одностороння відмова відповідача від належного виконання своїх зобов'язань за договором є порушенням вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутися до суду та просити суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» повернути їй, [PERSON], суму вкладу згідно умов Договору банківського вкладу «Японський «Постійний» № 585877/2013 у національній валюті від 18 травня 2013 року у розмірі 165 090 (сто шістдесят п'ять тисяч дев'яносто) грн. 00 коп., нарахувати та виплатити проценти по вкладу у розмірі 24,25% річних від суми вкладу за весь час користування відповідачем грошима, тобто з 18 травня 2013 року по день виплати їй, [PERSON], банком всієї суми вкладу повністю. 11 вересня 2014 року до суду надійшла заява від позивача, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.14). Представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 18 травня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено Договір банківського вкладу «Японський «Постійний» за № 585877/2013 у національній валюті, предметом якого є розміщення вкладником в банку на умовах депозитного продукту «Японський «Постійний» в національній валюті України на строк 13 (тринадцять) місяців, з дня укладення договору, з виплатою річних процентів. Згідно умов вказаного договору сума початкового вкладу склала 165 090 (сто шістдесят п'ять тисяч дев'яносто) грн. 00 коп. Відповідно до п. 1.5. вказаного Договору виплата процентів нараховується на вклад за ставкою 23,25 % річних. Пунктом 1.7. означеного договору передбачено, що дата вимоги вкладника про повернення свого вкладу є 18 червня 2014 року. (а.с. 6-7). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 18 червня 2014 року позивач звернулася до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з вимогою видати їй грошові кошти з вищевказаного рахунку, однак відповідач свої обов'язки за договором не виконав, не повернув позивачу отримані у якості вкладу грошові кошти та не нарахував і не сплатив відповідні проценти на вклад у розмірі 23,25 % річних. Згідно виписки по особовому рахунку позивача від 18.06.2014 року на рахунку позивача знаходяться грошові кошти в розмірі 165 090 (сто шістдесят п'ять тисяч дев'яносто) грн. 00 коп. (а.с. 11). Задовольняючи позов частково суд виходив з наступного. Норми статей 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до норм ст. 1068 ч. 3 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12.11.2003 року (далі - Інструкція). Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі наявними або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів або за заявою вкладника на інший його рахунок. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Оскільки датою витребування вкладу було 18 червня 2014 року, а банк не повернув позивачеві вклад по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде стягнення суми вкладу на користь позивача та застосування норм ч. 5 ст. 1060 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов'язку в натурі. За таких обставин суд доходить висновку про те, що відповідача слід зобов'язати нарахувати та сплатити на користь позивача проценти у розмірі 23,25% по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6 - 39 цс 13 від 29 травня 2013 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зв'язку з чим із відповідача слід стягнути за Договором банківського вкладу «Японський «Постійний» № 585877/2013 у національній валюті від 18 травня 2013 року суму вкладу у розмірі 165 090 (сто шістдесят п'ять тисяч дев'яносто) грн. 00 коп. та зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів такому вкладнику. А в задоволенні решти позовних вимог, зокрема зобов'язання банку нарахувати відсотки за іншою відсотковою ставкою - 24, 25% замість 23, 25% відмовити, за безпідставністю таких вимог. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 1650 (одна тисяча шістсот п'ятдесят) грн. 90 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial