Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

ФГ «Новий світанок» звернулося до суду з позовом до ФГ «АІС Агро», [PERSON] про визнання договорів оренди землі недійсними. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16 березня 2010 року позивач уклав з відповідачем - власником земельних ділянок [PERSON] договір оренди землі, загальною площею 1.73 га, строком на 5 років, який зареєстрований в Овлочинській сільській раді, про що у Державному реєстрі земель було вчинено запис від 16 квітня 2010 року №18. Незважаючи на те, що строк дії вищевказаного договору оренди закінчується у 2015 році, власник земельних ділянок 15 жовтня 2013 року уклав з ФГ «АІС Агро» нові договори оренди щодо тих самих земельних ділянок. Посилаючись на викладене, а також на те, що його права, як орендаря порушені, позивач просив визнати недійсними договори оренди землі загальною площею 2.10 га, укладені між [PERSON] та ФГ «АІС Агро» 15 жовтня 2013 року, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача Кондратюк В.В. у судове засідання не з'явився, однак у заяві від 15 травня 2014 року просив справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ФГ «АІС Агро» у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується підписом відповідача [PERSON] на розписці про вручення йому судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ФГ «АІС Агро». Про причини неявки відповідачі суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не подавали. Зі згоди позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. З матеріалів справи слідує, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №647046 відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.10 га, що розташована на території Овлочинської сільської ради Турійського району Волинської області. Відповідно до плану меж земельної ділянки, що міститься на звороті Державного акту, остання складається з ділянок №№1,2,3 площею 0.74 га, 0.99 га та 0.37 га відповідно. 16 березня 2010 року відповідач [PERSON] надав у строкове платне користування позивачу - ФГ «Новий світанок» земельну ділянку, яка знаходиться в с. Ставки, загальною площею 1.73 га, строком на 5 років до 2015 року, про що між сторонами укладено договір оренди землі, який зареєстрований в Овлочинській сільській раді 16 квітня 2010 року, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис за №18. Відповідно до акту прийомки - передачі об'єкта оренди відповідач [PERSON] на підставі Державного акта серії ЯБ №647046 передав в оренду ФГ «Новий світанок» земельну ділянку в розмірі 1.73 га, тобто частину належної йому на праві власності землі, а саме: ділянок площею 0.74 га та 0.99 га відповідно. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договори, які є одними з видів правочину, є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.6,202 ЦК України, правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ч.1 ст.627 ЦК України проголошено принцип свободи договору, якою передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За правилами ст.ст.15,18 вищевказаного Закону України в редакції, що діяла на час укладення договору оренди землі від 16 березня 2010 року, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції, що діяла в момент укладення договору оренди землі від 16 березня 2010 року, договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. На час укладення договору оренди землі 16 березня 2010 року державна реєстрація договорів оренди землі проводилася відповідно до положень ст.ст.18,20 Закону України «Про оренду землі», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року за №2073 «Про затвердження порядку державної реєстрації договорів оренди землі». Так, Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, що затверджений вказаною постановою КМУ від 25 грудня 1998 року №2073, що була чинною та діяла в редакції станом на день реєстрації договору оренди землі у 2010 році, визначено, що державна реєстрація договорів оренди, яка є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок, проводиться виконавчим комітетом сільської ради за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів, до яких юридична або фізична особа подає особисто або надсилає поштою ряд документів, що формуються в окрему реєстраційну справу. Державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про держану реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської ради за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Договір оренди землі від 16 березня 2010 року виготовлено на бланку типового договору оренди землі і в ньому, в тій чи іншій мірі, знайшли відображення всі істотні умови, які вимагає закон, він підписаний сторонами і зареєстрований відповідно до вищевказаного Порядку, що діяв на той час, в Овлочинській сільській раді за місцем розташування земельної ділянки, факт чого, як видно із вказаного договору, засвідчений гербовою печаткою та підписом голови Овлочинської сільської ради Панібраця В.М., про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №18. Вказаний договір оренди землі від 16 березня 2010 року, що укладений строком на 5 років до 2015 року, є чинним, сторонами не розірваний, в судовому порядку не оспорювався, сторонами не подано доказів про те, що він є недійсним. Більше того, договір від 16 березня 2010 року сторонами виконувався, про що свідчать докази сплати ФГ «Новий світанок» прибуткового податку із земельних паїв (а. с. 34-35), докази отримання відповідачем [PERSON] зерна за оренду землі, як це передбачено п. 4 договору оренди землі від 16 березня 2010 року (а. с. 36). Разом з тим, як видно із договорів оренди землі, 15 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] уклав із ФГ «АІС Агро» договори оренди землі, згідно яких передав останньому в оренду належні йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №647046 земельні ділянки площею 0.74 га, 0.99 га та 0.37 га відповідно. Відповідно до ст. 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо: - його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасників є вільним і повинно відповідати їх внутрішній волі; - він вчинений у формі, встановленій законом й спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності правочину може тягнути його нікчемність, з застосуванням відповідних правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку відповідно до положень ст.215 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що орендодавець, порушуючи право орендаря на користування орендованого об'єкту, в односторонньому порядку відмовився від договору і в період його дії уклав 15 жовтня 2013 року нові договори з іншим орендарем, а саме: площею 0.74 га, 0.99 га та 0.37 га відповідно, а з них 1.73 га (0.74 га +0.99 га) щодо тих самих земельних ділянок, що перебувають в оренді ФГ «Новий світанок», які також пройшли державну реєстрацію. За таких обставин, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом задоволення його вимог про визнання недійсними договорів оренди землі, що укладені між відповідачами 15 жовтня 2013 року щодо земельних ділянок площею 0.74 га та 0.99 га відповідно. У решті позову (позивач просить визнати недійсними договори оренди щодо земельних ділянок загальною площею 2.10 га) слід відмовити, оскільки з матеріалів справи слідує, що в оренді в позивача перебуває земля загальною площею 1.73 га. Таким чином, договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 0.37 га, укладений 15 жовтня 2013 року між відповідачами правомірно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 243.60 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду.

Outcome: partial