Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає збільшити розмір на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], шляхом зміни способу стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи заявлені вимогу позивач посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], на утримання якого за судовим рішенням відповідач зобовязаний до сплати аліментів в розмірі 500 грн. щомісячно. Враховуючи, що визначений судом розмір аліментів, на сьогодні є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину, прохає змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 13.12.2018 року (ас.17). Відповідно до п.9\~Перехідних положень ЦПК України\~(в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В порядку ст.178 ЦПК України відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.33-55). Позивач правом надання відповіді на відзив не скористалась. Ухвалою суду від 03.03.2018 року (а.с.60) підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] прохала позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені у ньому обставини. Обґрунтувати заявлений нею розмір аліментів позивач не змогла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Посилаючись на викладені у відзиві заперечення та наявність у нього на утриманні інших дітей, прохав винести рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини його заробітку. Встановивши фактичні обставини справи, зясувавши позиції сторін та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Починаючи з 18.02.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано (актовий запис про розірвання шлюбу №175 від 08.11.2010 року складений ВДРАЦС Комсомольського МУЮ). Після розірвання шлюбу позивачем дошлюбне прізвище не відновлювалось (а.с.4,5). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). За наданою КЖЕП №5 довідкою від 29.11.2017 року (а.с.8), місце проживання неповнолітнього [PERSON] зареєстровано разом із позивачем у справі. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.05.2010 року (а.с.7) з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на місяць, починаючи з 15.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.36,37). За досягнутою між батьками домовленістю, відповідач [PERSON] бере участь в утриманні сина [PERSON] у грошовій формі, шляхом перерахування коштів на імя [PERSON] (а.с.41-55). Виходячи із змісту позову, вимога щодо зміни раніше визначеного способу аліментів, викликана забезпеченням гармонійного розвитку дитини, оскільки розмір аліментів у сумі, що становить 500 грн. на місяць, наразі є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини зі сторони батька. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені письмові докази, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог [PERSON], з огляду на нижче наведене. Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та розяснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи із змісту ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, рухомого, нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення тощо. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК). Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з розясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року, суд може змінити розмір аліментів за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючі всі обставини справи, стан здоров'я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність на утриманні останнього інших неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне зміни визначений попереднім судовим рішенням спосіб аліментів та стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. З огляду на закріплений Сімейним кодексом України принцип рівності обовязків обох батьків по утриманню дитини, визначений судом розмір аліментів цілком відповідатиме об'єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Враховуючи розяснення, що містяться у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року та положення Сімейного Кодексу України щодо часу, з якого присуджуються аліменти, вимога позивача про стягнення аліментів з дня подання заяви задоволенню не підлягає, оскільки у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням чинності. На підставі викладеного та

Outcome: partial