Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У червні 2021 року представник позивача КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 9415,05 грн., збитки від інфляції у сумі 836,05 грн., 3% річних у сумі 402,49 грн., судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Житло-Сервіс», як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надавало власникам житлових приміщень комунальні послуги. Послуги надавались позивачем належним чином, хоча договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідач з позивачем не укладала. В свою чергу, зобов`язання в частині, що стосується своєчасної оплати за спожиті послуги відповідачем не виконані, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 9415,05 грн., яку з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат позивач просить стягнути на свою користь в примусовому порядку, в зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 30.06.2021 року, було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвали про заочний розгляд справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом установлено, що наказом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» № 37 від 25.04.2018 року, на підставі укладеного договору № 112 від 12.07.2017 року між позивачем та КП «Спецжитлофонд» організовано роботу по тимчасовому обслуговуванню житлового будинку по [ADDRESS] . Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 550 від 21.08.2019 року зазначеному житловому будинку присвоєно адресу - [ADDRESS] . Власником квартири за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , та, остання, є споживачем житлово-комунальних послуг. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не належним чином сплачує за надані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно розрахунку, наданого позивачем, з травня 2018 року по лютий 2021 року за нею утворилась заборгованість, яка складає суму в розмірі 9415,04 грн. Доказів належного виконання зобов`язання, та сплати за надані житлово-комунальні послуги, стороною відповідача суду надано не було, як і не було надано суду докази на спростування розрахунків позивача. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із частиною першою статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а статтею 68 ЖК України визначено, що на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13) Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Установлено, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач, за адресою: [ADDRESS] , однак не сплачує їх вартість, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданим позивачем розрахунком, втрати від інфляції склали суму в розмірі 836,05 грн., а 3% річних від простроченої суми - 402,49 грн. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.ст. 133, 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн., оскільки, стороною позивача надано суду належні та достатні докази, які свідчать про те, що сторона позивача фактично понесла ці витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved