Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а саме із 300 гривень до 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 01 червня 2012 року. Від шлюбу [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , яка проживає разом із нею ( [PERSON] ) та перебуває на її утриманні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2009 року з відповідача [PERSON] на її ( [PERSON] ) користь стягнуто аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 300 гривень, щомісячно, починаючи стягувати з 09 лютого 2009 року. Однак, на даний час, вказана сума аліментів є недостатньою для належного утримання та забезпечення усім необхідним неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала,що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 2006 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 червня 2012 року. Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 07 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №2382 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2009 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково та вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 02 лютого 2009 року до досягнення дитиною повноліття. Довідкою №246 виданою 28 січня 2019 року ПП «ТернопільКомСервіс» стверджується, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] зареєстрована разом із матір`ю (позивачем по справі) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №28 виданої 03 вересня 2018 року тернопільською музичною школою №2 імені Михайла Вербицького Управління культури і мистецтв Тернопільської міської ради, [PERSON] дійсно навчається в Тернопільській музичній школі №2 ім. М. Вербицького по класу скрипки, батьківська плата за навчання становить 180 гривень за один місяць. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно із ч. 3 ст. 18 1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 Сімейного кодексу України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, беручи до уваги те, що відповідачем [PERSON] не представлено суду жодних доказів на підтвердження того, що за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може належним чином виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки сума аліментів, яка стягнута рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у розмірі 300 гривень, щомісячно є недостатньою для належного утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved