Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач, Фірма «Т.М.М.») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 12.11.2010 року у розмірі 98 931,65 грн., з яких 74 694,00 грн. - сума основного боргу, 19 442,91 грн. - індекс інфляції, 4 794,74 грн. - три проценти річних, та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.11.2010 року між Фірмою «Т.М.М.» та [PERSON] було укладено договір позики (далі - Договір), відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу позику у розмірі 171 694,00 грн., а відповідач зобовязувалася повернути позику у термін до 30.09.2011 року, сплачуючи грошові кошти трьома рівними частинами по 57 231,33 грн. до повного погашення позики. На виконання умов Договору, Фірма «Т.М.М.» передала, а відповідач отримала грошові кошти у розмірі 171 694,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.11.2010 року. 30.12.2010 року між Фірмою «Т.М.М.» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики від 12.11.2010 року, відповідно до умов якої сторони погодили остаточний термін повернення позики - 31.12.2016 року. [PERSON] на виконання умов Договору сплатила 97 000,00 грн. Проте, відповідач не виконала свої зобов`язання за договором позики у повному обсязі, у звязку із чим, утворилася заборгованість, яка станом на 22.02.2019 року становить 98 931,65 грн., з яких 74 694,00 грн. - сума основного боргу, 19 442,91 грн. - індекс інфляції, 4 794,74 грн. - три проценти річних. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 09.07.2019 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2019 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача та відсутністю відомостей про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.11.2019 року. 06.11.2019 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 03.03.2020 року. 03.03.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 10.06.2020 року. 09.06.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2020 року, у зв`язку із неявкою першою неявкою в судове засідання представника позивача, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.10.2020 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року позов Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Київського апеляційного суду від 24.03.2021 року апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю задоволено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10.08.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року, у зв`язку із задоволенням клопотання відповідача та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 04.11.2021 року. 03.11.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання зазначила, що підтримує заяву про застосування строків позовної давності. В судове засідання 04.11.2021 року з`явився представник позивача, відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи (а. с. 137). Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, у заяві від 03.11.2021 року просила розглядати справу за її відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. В судовому засіданні 04.11.2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 12.11.2010 року між Фірмою «Т.М.М.» (далі - Позикодавець) та [PERSON] . Позичальник) укладено договір позики (далі - Договір), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає Позичальнику у власніть грошові кошти у розмірі 171 694,00 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцю позику у визначений Договором строк (а. с. 9 - 10). Відповідно до п. п. 2, 3 Договору, позика передається Позикодавцем Позичальнику в день підписання цього Договору готівкою. Отримання позики готівкою підтверджується видатковим касовим ордером Позикодавця. Позика за цим Договором є безпроцентною. Згідно п. 4 Договору, Позичальник зобовязується повернути Позикодавцю позику у строк до 30.09.2011 року. Як визначено у п. 5 Договору, повернення позики здійснюється етапами, а саме: до 31.03.2011 року - 57 231,33 грн.; до 30.06.2011 року - 57 231,33 грн.; до 30.09.2011 року - 57 231,33 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Позикодавця, що підтверджується платіжним дорученням банку або готівковим перерахуванням коштів в касу підприємства-позикодавця, що підтверджується прибутковим касовим ордером. Позика вважається повернутою з дати зарахування коштів на рахунок або в касу підприємства-позикодавця. Згідно п. п. 5 - 6 Договору, у випадку неналежного виконання Позичальником свої зобовязань згідно п. 5 Договору більш ніж на 10 календарних днів, Позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від суми неповернутої позики за кожен день прострочки. При цьому Позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, яка має бути повернення Позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення Позикодавцем вимоги. 30.10.2010 року між Фірмою «Т.М.М.» (далі - Позикодавець) та [PERSON] . Позичальник) укладено Додаткову угоду до Договору позики від 12.11.2010 року, відповідно до умов якої сторони домовилися внести зміни в п. 4 Договору щодо умов повернення позики, виклавши його в наступній редакції: « Позичальник зобовязується повернути Позикодавцю позику у строк до 31.12.2016 року» (а. с. 11 - 12). Як визначено у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як визначено у ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Фірма «Т.М.М.» виконала умови договору позики від 12.11.2010 року та надала відповідачу грошові кошти у розмірі 171 694,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 15.11.2010 року (а. с. 13). Відповідач частково виконала свої зобов`язання за договором позики від 12.11.2010 року та повернула Фірмі «Т.М.М.» грошові кошти у розмірі 97 000,00 грн., що підтверджується копіями прибуткових касових ордерів (а. с. 14 - 29). 25.02.2019 року на адресу [PERSON] позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості за договором позики від 12.11.2010 року, яка залишена відповідачем без реагування (а. с. 30 - 33). Станом на 22.02.2019 року заборгованість [PERSON] перед Фірмою «Т.М.М.» за договором позики становить 74 694,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним позивачем. У частині 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження сплати заборгованості за договором позики. За таких обставин, позовні вимоги Фірмі «Т.М.М.» про стягнення з [PERSON] суми основного боргу у розмірі 74 694,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача індекс інфляції у розмірі 19 442,91 грн. та три проценти річних у розмірі 4 794,74 грн., нараховані за період часу з 01.01.2017 року до 20.02.2019 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання, то позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних є обґрунтованими. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд з ним погоджується. Будь-яких заперечень чи контррозрахунку відповідач не надала. За таких обставин, позовні вимоги Фірмі «Т.М.М.» до [PERSON] щодо стягнення з відповідача індексу інфляції у розмірі 19 442,91 грн. та трьох процентів річних у розмірі 4 794,74 грн. за період часу з 01.01.2017 року до 20.02.2019 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності про який зазначає відповідач у заяві від 03.11.2021 року, то суд зазначає наступне. Як визначено у ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, відповідно до умов договору позики від 12.11.2010 року з урахуванням Додаткової угоди до нього від 30.12.2010 року, Позичальник зобов`язується повернути всю позику до 31.12.2016 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 01.01.2017 року та закінчився 01.01.2020 року. Разом з тим, Фірма «Т.М.М.» звернулась з даним позовом 04.04.2019 року про що свідчить штамп поштового відділення на конверті. Отже, з даним позовом Фірма «Т.М.М.» звернулася в межах строку позовної давності. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 9618680207 від 01.04.2019 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 921,00 грн. у відшкодування судових витрат. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 200,00 грн. поштових витрат (надсилання позову з додатками, відповіді на відзив). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 140 цього Кодексу, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Проте, у порушення наведених вимог позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним поштових витрат у розмірі 200,00 грн. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що правові підстави, передбачені ст. ст. 133, 140, 141 ЦПК України, для стягнення з відповідача на користь позивача 200,00 грн. у відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: approved