Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

09.03.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір та покласти на останнього витрати по справі, після розірвання шлюбу змінити прізвище на « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.12.2016 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, [INFO] в подружжя народилася дитина - донька [PERSON] . Відповідач більшу частину подружнього життя працював за кордоном, тому шлюбні відносини з самого початку не були міцними. На даний час спільні інтереси у подружжя зникли, відсутні почуття поваги та любові один до одного. Спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини у подружжя припинені, протягом п`яти місяців проживають окремо, підстав для вживання заходів до примирення подружжя не вбачає, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Також зазначила, що дитина проживає разом з нею, та саме вона займається вихованням, утриманням дитини, її культурним та духовним розвитком, що потребує багато коштів. Відповідач працездатний, інших неповнолітніх дітей не має, не має інших осіб зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його сторони, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 4000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В поясненнях наданих суду зазначила, що вона фізична -особа підприємець 3-ї групи платників єдиного податку, дохід становить близько 6000 грн. на місяць, додатково фінансову допомогу надають батьки позивача, їх спільна з відповідачем дитина росте, у неї є власні потреби, а також з урахуванням витрат на оплату житлово - комунальних послуг вказана сума аліментів на даний час буде їх задовольняти. Також зазначила, що відповідач перераховував кошти на утримання їх доньки, на загальну суму 4200 грн. протягом останніх пів року. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини погодився частково, заперечував щодо суми стягнення, оскільки на даний час у нього відсутні доходи, він не працевлаштований та за станом здоров`я не може фізично працювати. В поясненнях зазначив, що є особою з інвалідністю ІІ групи, інвалідність встановлена на строк до 01.10.2021 року, про що надав довідку. Жодних пенсійних виплат по інвалідності не отримує, оскільки відсутні необхідний страховий стаж. На даний час відповідач не має можливості працювати фізично, не отримує жодних доходів, він розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти, та не має наміру від нього ухилятися, але сплата аліментів розміром 4000 грн. є непосильною для нього. Також пояснив суду, що працював експедитором МК «Логістик» до липня 2020 року, в даний період часу його забезпечують батьки, які перебувають на пенсії. Зазначив, що в міру можливостей допомагає дружині, та переховує на її банківський рахунок грошові кошти на утримання їх спільної дитини, про що надав відповідні квитанції. Таким чином вважає, що не може в повному обсязі надавати матеріальну допомогу позивачці яка вказана в позовній заяві, адже не має доходу, постійної роботи, має незадовільний стан здоров`я, та сам перебуває на утриманні своїх батьків. Суд, вислухавши сторін у справі, беручи до уваги підтримання позивачем позовних вимог у заявленому розмірі, часткове визнання відповідачем позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено і сторонами у справі не заперечувалося, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з 16.12.2016 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 16.12.2016 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 243. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 958, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд встановив, що сім`я розпалась остаточно, відповідач залишив сім`ю. Відсутність взаєморозуміння між сторонами призвела до втрати почуття любові та поваги, а тому суд приходить до висновку, що збереження сім`ї між сторонами неможливе і шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу згідно її вимогою змінити на дошлюбне « [PERSON] »». Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.1 та ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки. Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмовки про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. При цьому суд враховує, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» становить 1921 грн. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено два поняття розміру аліментів «мінімальний гарантований розмір аліментів» і «мінімальний рекомендований розмір аліментів». Мінімальний гарантований розмір аліментів, власне, і є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність «мінімуму достатку», який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. На підтвердження свого незадовільного стану здоров`я відповідачем надано консультативний висновок судинного хірурга від 02.12.2020 року, згідно якого поставлено діагноз посттромбозний синдром правої нижньої кінцівки, консультативного висновку лікаря ревматолога від 21.12.2020 року, згідно якого поставлено діагноз первинний АФС, тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок, консультативний висновок судинного хірурга від 31.07.2020 року, в якому зазначено діагноз пацієнта підгострий тромбоз глибоких вен правої нижньої кінцівки, та загалом в яких зазначено щодо виключення фізичних навантажень, призначена лікувальна фізкультура, щодо режиму роботи чітко вказано щодо уникнення довготривалого перебування в стоячому або сидячому положенні, статичних навантажень. Також надані ехокардіограми, виписки щодо дуплексного сканування, досліджень контрастної томограми, результати лабораторних досліджень датовані 2021 роком на ім`я [PERSON] , однак такі не містять відомостей щодо необхідності проведення певного виду лікування, не містять жодних призначень, рекомендацій щодо амбулаторного чи стаціонарного лікування, в тому числі, будь-яких обмежень або застережень до фізичних навантажень чи працевлаштування. Разом з тим, відповідач не ухиляється від батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки та здійснює перерахування на банківський рахунок позивача. З огляду на матеріали справи до яких додані квитанції, на протязі 2020 року позивач здійснив перерахування коштів на загальну суму 24400 грн., на протязі 2021 року на загальну суму 3000 грн., про що також позивачем підтверджено в судовому засіданні. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоров`я дитини, яка є фізично здоровою, її вік і матеріальне становище, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який ніде не працює, є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 160362 згідно якої інвалідність встановлена на строк до 01.10.2021 року, причина загальне захворювання, інших доходів не має та знаходиться на утриманні батьків пенсіонерів. Як зазначалося позивачем в поясненнях, вона є фізичною-особою підприємцем 3-ї групи, її дохід становить близько 6000 грн., також фінансову допомогу надають батьки. Вона та їх спільна дитина є фізично здоровими. Належних та обґрунтованих доказів того, що відповідач працездатний, або ж має інше джерело доходу позивачем не надано. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітньої дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до діючого законодавства. Крім того, оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial