Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

31.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати, понесені під час стаціонарного лікування [PERSON] за наслідками дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6263 грн. 59 коп., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 30\~000 грн. та стягнути судовий збір, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.04.2017 року близько 19 години 00 хвилин у с. Маяки Окнянського району Одеської області, відповідач, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «Москвич», реєстраційний номер ИЗ 770 ОД, біля свого домоволодіння, скоїв наїзд на його сина [PERSON], [INFO]. З урахуванням того, що згідно висновку судово-медичного експерта № 25 від 12.05.2017 року у малолітнього присутні тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, задньої поверхні шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, крововилив у склеру правого ока, садна промежини відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1207160350000115 від 13.04.2017 року було закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Разом з тим, підчас перебування у медичному закладі на лікуванні від наслідків ДТП, позивачем витрачено на лікарські засоби 6263 грн. 59 коп. Окрім того, в результаті неправомірних дій відповідача спричинено суттєву моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких сім"я позивача зазнала внаслідок отриманих маленьким сином ушкоджень, у звязку з чим змушені були нести додаткові витрати. У результаті отриманих тілесних ушкоджень малолітня дитина відчула значний фізичний біль, зазнала фізичних і душевних страждань. У результаті ДТП син позивача отримав значний стрес, оскільки сама по собі вказана подія є психотравмуючою, що спричинило негативні емоції і переживання, призвели до погіршення здоровя. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Сімейний бюджет довелося спрямувати на лікування дитини, змінити свій звичайний ритм життя, бо враховуючи вік сина, довелося супроводжувати його до лікарні. У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати шкоду, він змушений звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, додатково пояснивши, що малолітній [PERSON] - це друга дитина у їх сім"ї, яка була дуже довгоочікуваною. Відповідач це його сусід і до подій 12.04.2017 року у них були дружні відносини, оскільки вони також є кумами. Діти відповідача завжди граються з його дітьми. 12.04.2017 року приблизно о 19 годині він працював у гаражі, а дружина красила паркан на вулиці. Діти відповідача з його маленьким [PERSON] гралися, бігаючи періодично то у дворі відповідача, то у його дворі. Раптом він почув крик дружини і прибігши побачив, що його маленький синок лежить під машиною відповідача. Після того як він його дістав дитина була непритомна, уся у саднах та синцях, він навіть деякий час не міг зрозуміти дихає вона чи ні. Близько тижня дитина знаходилася в Одеській обласній клінічній лікарні, але і на даний час вони періодично відвідують лікарів, оскільки наслідки ДТП ще не минули. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з наведених підстав. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи факт дорожньо-транспортної пригоди та що саме він скоїв наїзд на малолітнього [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння. Разом з тим, не погодився з розміром відшкодування заявленим позивачем, вважаючи його надуманим та занадто завищеним. Погодився відшкодувати витрати на лікування у розмірі 500 грн. та моральну шкоду у розмірі 7000 грн. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні також просив звернути увагу, що стороною позивача жодним чином не підтверджено витрати на лікування малолітньої дитини, оскільки касові чеки, надані позивачем взагалі не містять препаратів, які були призначені дитині відповідно виписки з історії хвороби. Також просив врахувати майновий стан відповідача, який має на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружину, яка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Свідок [PERSON] у суді підтвердила, що дійсно її чоловік [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем «Москвич» здійснив наїзд на малолітнього сина позивача. Також пояснила, що вона з чоловіком хотіли допомогти грошима на лікування дитини, та підходила з цією пропозицією до дружини позивача, однак остання не хотіла з нею розмовляти і лише кричала. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що навіть після проведеного лікування дитина перебуває у стресовому стані. Крім того, по сьогоднішній день вона та її чоловік (позивач) без сліз не можуть згадувати події 12.04.2017 року, оскільки ті хвилини як вони діставали дитину з під автомобіля здалися жахливою вічністю, оскільки їм було не відомо жива вона чи ні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Підчас розгляду справи відповідач не заперечував той факт, що 12.04.2017 року близько 19 години 00 хвилин у с. Маяки Окнянського району Одеської області, він, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, керуючи автомобілем марки «Москвич», реєстраційний номер ИЗ 770 ОД, скоїв наїзд на малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно постанови Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.07.2017 року [PERSON] піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст. 130 КУпАП за подіями 12.04.2017 року о 19 годині 00 хвилин у с. Маяки Окнянського району Одеської області (а.с.54). Згідно висновку судово-медичного експерта № 25 від 12.05.2017 року у малолітнього [PERSON] присутні тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, задньої поверхні шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, крововилив у склеру правого ока, садна промежини, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, у звязку з чим кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 1207160350000115 від 13.04.2017 року закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.7-9, 11). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 425925 [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.6). Згідно виписки з історії хвороби № 1811 Одеської обласної дитячої клінічної лікарні [PERSON] перебував на лікуванні з 13.04.2017 року по 18.04.2017 року з діагнозом чисельні забої, гематоми тулуба, обличчя, шиї, кінцівок, забої, садни промежини, внаслідок ДТП, після проведеного дослідження призначено лікування: гемостатична терапія дицинон; антибактеріальна терапія цефтриаксон; місцево обробка промежини водним розчином хлоргексину (а.с.9). За приписами ст. 22,23,1166,1167 ЦК України особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6, ( зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11, від 25 травня 1998 р. № 15 та від 24 жовтня 2003 р. № 9 ), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи.\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок дій відповідача [PERSON] були причинені легкі тілесні ушкодження малолітньому [PERSON], які знаходиться в причинному звязку з лікуванням останнього, тобто з відповідача необхідно стягнути витрати на придбання ліків. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування витрат на лікування, суд приходить до наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, (статті 10, 11 ЦПК України). Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені під час стаціонарного лікування у розмірі 6263 грн. 59 коп., посилаючись на товарні чеки аптечних установ, долучених до матеріалів позову. Як було зазначено раніше, згідно наданих стороною позивача доказів, малолітній [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у період з 13.04.2017 року по 18.04.2017 року, разом з тим чеки, на підтвердження витрат на лікування датовані червень-липень 2017 року. Крім того, слід звернути увагу, що згідно вищевказаної виписки з історії хвороби № 1811, дитині було призначене відповідне лікування із застосуванням конкретних медичних препаратів, разом з тим, жоден із чеків наданих стороною позивача не містить відомостей про придбання саме даних препаратів. Разом з тим, згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням того, що відповідач визнав позов у частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 500 грн. підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не виявлено, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] витрати понесені під час стаціонарного лікування [PERSON] за наслідками ДТП у розмірі 500 грн. Розглядаючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей\~\~потерпілого\~\~або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні\~\~розміру\~\~відшкодування\~\~враховуються\~\~вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], який діє інтересах свого малолітнього сина, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що у результаті отриманих тілесних ушкоджень малолітня дитина відчула значний фізичний біль, зазнала фізичних і душевних страждань. У результаті ДТП син отримав значний стрес, оскільки сама по собі вказана подія є психотравмуючою, що спричинило негативні емоції і переживання, призвели до погіршення здоровя. Відповідно до наданих суду доказів [PERSON] внаслідок дорожньо транспортної пригоди були спричиненні тілесні ушкодження, таким чином суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортною пригодою малолітньому завдано моральну шкоду. У судовому засіданні відповідач визнав частково позовні вимоги у частині стягнення з нього моральної шкоди, а саме: у розмірі 7000 грн. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У звязку з отриманням травм підчас ДТП, а також подальшого лікування дитина зазнала вимушених змін у своїх життєвих стосунках і звичному способі життя та відчуває моральні страждання. Суд також враховує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги її характер та обсяг, молодий вік дитини 2 роки, те що останній випробував моральні страждання, викликані фізичним болем, що змусило у подальшому проходити лікування, також не може залишити поза увагою матеріальний стан відповідача, який має на утриманні чотирьох малолітніх дітей та дружину, котра на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином, виходячи з розміру позовних вимог та засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, та стягнути моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial