Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

24 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Колишня його дружина [PERSON] зареєстрована в даному будинку, проте остання житлом не користується, майже шість років за вказаною адресою не проживає. Реєстрація відповідача у його житловому будинку перешкоджає у здійсненні права користування і розпорядження його майном на власний розсуд, а також створює для позивача незручності, зокрема, пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача, що призводить до додаткових витрат. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований у [ADDRESS] . Крім того, просить застосувати положення ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання рішення, вказавши що дане рішення є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації. 11 вересня 2019 року позивач через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач 11 вересня 2019 року також подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року Локачинським районним судом Волинської області винесено рішення про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON] (а.с. 9-10). 06 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Локачинського районного суду Волинської області (а.с.11). Із довідки Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 389 від 09 жовтня 2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживає з 2013 року (а.с. 7). Вказане стверджується також актом обстеження умов проживання [PERSON] від 14 травня 2019 року, яким встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою не проживає, що також підтвердили своїми підписами у акті сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться у [ADDRESS] , відповідач є його колишньою дружиною та не проживає у будинку з 2013 року, між сторонами не було укладено угоди про користування спірним житловим приміщенням, а реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Відповідач позовні вимоги визнала, що стверджується її заявою від 11 вересня 2019 року, а тому суд вважає, що позовна вимога в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення. Вимога позивача про застосування положення ст. 267 ЦПК України та встановлення порядку виконання рішення, вказавши що дане рішення є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації, не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 7 та ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації фізичних осіб відноситься до повноважень органів реєстрації. Отже, зазначене рішення є підставою для зняття з реєстрації відповідача згідно із Законом та підлягає виконанню органами реєстрації, а тому не потребує визначення порядку його виконання додатково. Враховуючи наведені обставини, позов [PERSON] підлягає до задоволення частково. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial