Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

у червні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2104 грн 22 коп, збитки від інфляції у розмірі 12 грн 03 коп. 3% річних у розмірі 52 грн 53 коп. пеню у розмірі 19 грн 82 коп., а всього стягнути 2188 грн 60 коп., крм іцього просить стянут судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі Договору б/н від 12.11.2012 на утримання квартири, однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги за період з 01.04.2019 по 01.07.2019 на загальну суму 2104 грн 22 коп., що є предметом позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 12 грн 03 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 52 грн 53 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 28). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 2188 грн 60 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. 07.08.2020 відповідач по справі подала відзив на позовну заяву в якій просила в частині основного боргу 904 грн 50 коп. пені у розмірі 14 грн 42 коп., 3 % річних у розмірі 18 грн 90 коп. та інфляційних втрат 1 грн 36 коп. закрити провадження в іншій частині позовних вимог відмовити з підстав того, що договір між нею та позивачем дійсно було укладено 12.11.2012, однак відповідно д п. 21 розділу «строк дії договору» договір набирає чинності після його підписання та діє на термін три роки при цьому листів про необхідність перегляду договорів від позивача до неї не надходило, крім цього відповідно до п. 4 «предмет договору» у разі плати за цим договором після 20 числа, що стає за розрахунком становить 3,38 грн/кв.м, тому розрахунок суми боргу проведений позивачем є не зрозумілим, оскільки саме в договорі, підисаним обома сторонами зазначено вартість послуг 3,38 грн/кв.м. також відповідач не погоджується із нарахуванням пені так як фактично період прострочення сплати за травень складає не з 01.06.2019, а з 21.06.2019, при цьому відповідач сплатила суму пені 05.08.2020 у розмірі 14 грн 42 коп., позивачем невірно нараховано 3% річних, яка повинна бути нарахована за період з 21.05.2019 по 29.02.2020 сума якого складє 05 грн 55 коп., та сплачена відповідачем 05.08.2020, що стосується нараховання інфляційних втрат відповідач вважає, що ці втрати повинні бути нараховані за період з 21.05.2019 по 29.02.2020 та складати 1 грн 31 коп., яка теж сплачена відповідачем, одночасно відповідач просить відмовити у задоволенні витрат на професійну допомогу з підстав необгрунтованості (а.с. 32-38). 20.08.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив в якому він не погоджується із позицією відповідача, оскільки згідно положення п. 21 до Договору якщо однією зі сторін не заявлено у письмовй формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний термін, тому відповідач зобов`язана здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності договору. Крім цього тарифи на підставі яких нараховувалася плата за житлово-комунальні послуги нараховані правомірно, а доводи відповідача є необгрунтованими (а.с. 42-47). 28.08.2020 відповідачем по справі подано заперечення на відповідь позивача на відзив, зазначивши, що посилання позивача на що договір від 12.11.2012 вважається чинним є безпідставним, оскільки обслуговування зідйснює ОСББ «Палладіна, 22» з 01.07.2019, а тому він припиинив свою чинність 01.07.2019, крім цього заперечує проти нарахування боргу за квітень-червень 2019 р. відповідно до тарифу затвердженого Розпоярдження ВО КМР №211 від 12.02.2018, оскільки понття тариф не застосовується з червня 2018 р., а також відповідач заперечує проти витрат на правову допомогу, вважає її необгрунтованою та такою, що не доведена матеріалами справи (а.с. 68-72). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Се6рвіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. (а.с. 6-9). Між позивачем та відповідачем, яка є власником квартири [ADDRESS] 12.11.2012 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надалі договір про надання послуг предметом я косо є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій лі-послуги) у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором (п.1 договору) (а.с. 10, 11). Відповідно до п. 21 договору про надання послуг, цей договір набирає чинності з 12.11.2012 після його підписання і діє на термін три роки. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний термін. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки до закінчення строку дії вказаного договору жодною із сторін не було заявлено у письмовій формі про його розірвання або необхідність перегляду, то договір про надання послуг, у зв`язку з його пролонгацією, на даний час є чинним. 3гідно із ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із п.5 ч. 3 ст.20, п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення заборгованості, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно до ч,2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ч.З ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація визначає і встановлює норми споживання у сфері житлово-комунальних послуг, здійснює контроль за їх дотриманням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно наданих розрахунків за період з 01.04.2019 по 01.03.2020 у відповідача виникла заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 2188 грн 60 коп., яка складається із: 2104 грн 22 коп. заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг; 12 грн 03 коп нарахований індекс інфляції за весь час прострочення; 52 грн 53 коп. 3% річних від простроченої суми заборгованості (а.с. 13, 14). При цьому слід врахувати той факт, що відповідач відповідно до власних розрахунків сплатила КП «Житло-Сервіс» суму заборговансоті на загальну суму 939 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією №32339663-1 від 05.08.2020 (а.с. 39). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг є обґрунтованим та таким, що підлягаєють до часткового задоволення, через часткове виконання зобов`язання щодо сплати боргу, а тому сума боргу яка підлягає до сплати становить 1849 грн 40 коп. Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У постанові від 01.10.2002 по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно № по порядку 138 вартості послуг за квітень 2020 (додаток №1 до акту виконаних робіт від 30.04.2020) вказано термін надання послуг 20.04.2020 за «підготовку і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги за адресою [ADDRESS] у сумі 2188 грн 60 коп. При цьому до Святошинського районного суду м. Києва дата надходження позовна заява надійшла 15.06.2020. Як вбачається із виписок ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.06.2020 на суму 136000 грн 00 коп. та від 06.05.2020 на суму 112500 грн 00 коп. в них не зазначено, стосовно якої справи здійснена така оплата. Крім цього згідно з детального опису робіт (послуг) по вказаній справі представником позивача додатково зазначено про надання послуг 18.08.2020 щодо підготовки відповіді на відзив на підставі п.1.2. додатку №1 до договору про надання правничої допомоги у розмірі 1200 грн 00 коп., однак такий вид послуг як підготовка відповіді на відзив відсутня у додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020. Слід зауважити, що детальний опис належним чином не підписано повноважною особою, як того вимагає абз.2 ч. 1 ст. 26 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та завірені належним чином документи, як того вимагає ч. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Саме в рамках спрощеного позовного провадження відповідно до п. 2.1. вказаного додатку передбачено лише підготовка та подання позову до суду про стягнення боргу у порядку спрощеного позовного провадження із заявою про перегляд справи за відсутності позивача (що включає нарахування інфляції та 3 відсотків річних на суму боргу), при цьому вартість за нарахування пені не передбачена в вартості послуг адвоката взагалі. Також слід зазначити, що детальний опис наданий представником по довіреності Братищенко Ю.О. , який діє на підставі довіреності від 03.01.2020, однак із вказаного опису не вбачається, що послуги були надані саме АО «Шенлі», оскільки вони були надані представником позивача Братищенко Ю.О. Довіреність видана позивачем на ім`я Братищенко Ю.О. не підтверджує повноважень адвоката з 08.01.2020 відповідно до договору від 08.01.2020 про надання правничої допомоги. Враховуючи, що позиваечм не було надано суду відповідні докази про понесені судових витрат до винесення рішення у суті та не були долучені до позовної заяви, суд був позбавлений можливості встановити у відповідності до вимог чинного ЦПК України, що відповідачем було понесені зазначені витрати на правничу допомогу та здійснено ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 1849 грн 40 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1776 грн 22 коп. (1849,40 х 100% : 2188,60 грн. = 84,50 % х 2102) На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial