Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області про зобов'язання вчинення дій. В обґрунтування позову вказує, що вона, [PERSON], є землекористувачем земельної ділянки площею 0,56 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на полі, що належить до земель державної власності, площею 29,75 га, кадастровий номер [NUMBER] садок колишнього КСП «Колос». Вищезазначена земельна ділянка перебуває в її відкритому та безперервному користуванні з 2000 року, тобто на протязі 17 років. Ця обставина підтверджується довідкою Чемерпільської сільської ради №694 від 13.11.2017 року. На вищезазначеній земельній ділянці площею 29,7591 га 48 громадян користуються земельними ділянками без правовстановлюючих документів. Земельні ділянки перебувають в користуванні жителів на підставі того, що при реорганізації КСП «Колос» за рішенням загальних зборів членів КСП дані земельні ділянки надавались громадянам, як додатки для ведення особистого підсобного господарства. Протягом 2017 року вона неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області з заявами в якій просила надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки площею 1.5 га. В задоволенні заяв їй було відмовлено листом від 04.04.2017 року, листом від 21.12.2017 року. Вважає, що вищезазначені дії ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області є протиправними тому змушена звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Просить зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на площі 29,75 га, кадастровий номер [NUMBER] (садок колишнього КСП «Колос»), на ділянці, яку вона фактично використовує з 2000 року, збільшивши її площу до 1,5 га. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять суд їх задовільнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився. Отримавши своєчасно 28.02.2018 року копію позову та доданих документів, лише 28.03.2018 року електронною поштою надіслав до суду відзив на позовну заяву. При цьому копію даного відзиву позивачу не направив, чим порушив вимоги ЦПК України, щодо строків та порядку подання відзиву на позов. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з таких підстав. [PERSON], фактично використовує земельну ділянку площею 0,56 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на полі, що належить до земель державної власності, площею 29,75 га, кадастровий номер [NUMBER] садок колишнього КСП «Колос». Вищезазначена земельна ділянка перебуває в її відкритому та безперервному користуванні з 2000 року, тобто на протязі 17 років, що підтверджується копією довідки Чемерпільської сільської ради №694 від 13.11.2017 року (а.с. 7). На вищезазначеній земельній ділянці площею 29,7591 га 48 громадян користуються земельними ділянками без правовстановлюючих документів на правах землекористувачів. Земельні ділянки перебувають в користуванні жителів на підставі того, що при реорганізації КСП «Колос» за рішенням загальних зборів членів КСП дані земельні ділянки надавались громадянам, як додатки для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 10). Протягом 2017 року позивач неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області з заявами в якій просила надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність вищезазначеної земельної ділянки площею 1.5 га. В задоволенні заяв їй було відмовлено листом від 04.04.2017 року, листом від 21.12.2017 року (а.с. 8-9) Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Використання земель особистого селянського господарства здійснюється відповідно до закону. Відповідно до частин 6-7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач за результатами розгляду заяв позивача надав не мотивовану відмову. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових, а також з інших правовідносин. Згідно ч. 4 п. 7 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування» в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Оцінивши зібрані докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що відповідачем заява позивача розглянута, але надана не мотивована відмова. Суд зазначає, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність зокрема, для ведення особистого селянського господарства врегульовано главою 19 Земельного кодексу України. На суд жодним чином не покладено повноваження перебирати функції державних органів, щодо прийняття таких рішень. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи. На ряду з цим, "суд не може підміняти відповідний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень". Саме на територіальні органи Держгеокадастру України покладено обов'язок щодо розгляду клопотань заявників про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства або вмотивовано відмовити у його наданні. Тому, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та зобов'язує Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області розглянути заяву-клопотання позивача, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. Позивач при зверненні до суду 22.02.2018 року не подала попередній розрахунок суми судових витрат. В ході розгляду справи представник позивача подала до суду квитанцію від 16.02.2018 року про отримання нею від позивача 5000 грн., які як зазначила є судовими витратами. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що до наданої квитанції також включені судові витрати понесені позивачем по іншій справі, що унеможливлює їх стягнення в даній справі, суд вважає за необхідне відмовити в їх стягненні. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст. 12, 22, 116, 118, 122, 136 ЗК України,

Outcome: partial