Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] до Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод тракторних агрегатів" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обґрунтовують тим, що перебуваючи в трудових стосунках з відповідачем та працюючи на посаді юрисконсульта із 01 листопада 2006 року по 30 січня 2009 року, будучи звільненим з роботи не отримав належних йому розрахункових коштів. На момент звільнення заборгованість становила 5 965, 50 грн. 22 Жовтня 2010 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення по справі № 2-6257/10 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 5 965, 50 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з лютого 2009 року по травень 2010 року в сумі 17 600 грн., а всього 23 565, 50 грн. 22 Березня 2012 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив заочне рішення по справі № 2-7433/11 про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2010 року по листопад 2011 року в розмірі 19 800 грн. В порушення вимог ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України відповідач протягом трьох років ухиляється від виплати належних сум, що вважає підставою для стягнення в порядку ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку на зазначену позовом суму. 18.02.2014р. [PERSON] подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з грудня 2011р. по січень 2014 року (за 26 місяців) в розмірі 28600 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті надав суду заяву, згідно якої підтримав заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Крім того, у випадку неявки в судове засідання представника відповідача не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача підтримала в судовому засіданні подані до суду письмові заперечення. Згідно даних заперечень вказали, що 4 березня 2014 року на адресу ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог. Ознайомившись із змістом даної заяви, вважають, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до статті 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в тримісячний строк, перебіг якого починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Конституційний Суд України вирішив, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012). Заборгованість по заробітній платі позивачу було погашено на суму 23565,50 грн. та на суму 19800,00 грн. Позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог 15.02.2014 року . Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущеного з поважних причин. Позивачем не надано жодних доказів пропущення тримісячного строку на зверненням з поважних причин. Просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з грудня 2011 року по січень 2014 року у розмірі 28600,00 грн. з підстав пропущення строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах у період з 01.11.2006 року до 30.01.2009 року. На момент його звільнення відповідач з ним не розрахувався, тому він був вимушений звернутися до суду із позовом про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 жовтня 2010 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до відповідача, стягнуто на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 5 965, 50 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з лютого 2009 року по травень 2010 року в сумі 17 600 грн., а всього 23 565, 50 грн. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до відповідача, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з червня 2010 року по листопад 2011 року в розмірі 19 800 грн. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] було погашено на суму 23565,50 грн. , що підтверджується оглянутим судом розпорядженням начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Рівненській області від 06.02.2013 року (п. 18)) та на суму 19800,00 грн. згідно розпорядження начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Рівненській області від 16.04.2013 року (п. 6)). Відповідно до положень ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахуванні сум, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд прийшов до висновку, що достовірними доказами підтверджується остаточний розрахунок з [PERSON] заборгованої заробітної плати була 16.04.2013р., а тому вимога в частині стягнення заборгованості за період з 17.04.2013р. по січень 2014 року до задоволення не підлягає. За таких обставин, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази окремо та у їх сукупності суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 176 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят шість) грн. 18 коп. з розрахунку 1100,00 грн. (середній заробіток) х 13 місяців 11 днів = 18 176,18 грн. Судові витрати у відповідності ст.88 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь держави України.

Outcome: partial