Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

09 серпня 2017 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначив, що на підставі договору б/н від 01 липня 2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 310,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору він складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. Відповідач зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі та у встановлений термін не вносив, внаслідок чого станом на 30 червня 2017 року його заборгованість склала 11428,49 грн. На підставі викладеного, ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 липня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н про отримання кредиту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік, щомісячним платежем 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір складається із заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифівбанку (а.с.6-13). Згідно п.п.4.9 та 5.3 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт надає право банку в будь-який момент змінювати тарифи та інші умови обслуговування карткового рахунку, про що останній зобов'язаний не рідше ніж раз на місяць надавати клієнту виписки про стан рахунку та проведенні по ним опереції за останній місяць. У відповідності до п.6.5 зазначених Умов, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, перевитрату платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. На виконання вищевказаних умов кредитного договору банк передав відповідачу кредитну картку, однак останній не виконав взятих на себе зобовязань, не сплатив у встановлений строк суму щомісячних платежів та проценти за користування кредитом. Станом на 30 червня 2017 року йому нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 11428,49 грн., з яких 247,30 грн. - заборгованість за кредитом, 6328,88 грн. - заборгованість за відсотками, 4070 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина) та 532,31 грн. штраф (процентна складова) (а.с.3-5). Суму заборгованості відповідач перед позивачем в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобовязального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 247,30 грн. є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Частина 2 ст.1056-1 ЦК України передбачає, що розмір процентів та порядок їх сплати, визначаються в кредитному договорі. За умовами тарифів банку, клієнт сплачує базову ставку 2,5 % у місяць від залишку заборгованості, що становить 30 % на рік, з розрахунку 360 днів у році, відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною карткою. Разом з тим, суд при перерахунку заборгованості за відсотками за період 01.02.2009 року 30.06.2017 року, встановив розбіжності між фактичною сумою заборгованості відповідача по відсоткам та заявленими позивачем позовними вимогами щодо стягнення цієї заборгованості. За підрахунками така заборгованість склала за вказаний період 645,12 грн., що випливає з розрахунку: 247,30 грн. (заборгованість за кредитом) помножена на відсоткову ставку 30 %, що розділено на 360 днів у році, та помножену на кількість прострочених днів, а саме 3072 дні, зазначених у розрахунку позивача. Загальний розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача, починаючи з моменту укладення договору і по 30.06.2017 року, становить 688,50 грн. Стосовно стягнення пені та штрафів суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003цс15 і в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Тарифами банку передбачено стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, тобто за одне й те саме порушення зобовязання, а тому їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів - 250 грн. (фіксована частина) та 46,79 грн. - 5 % від суми заборгованості (процентна складова), виходячи з розрахунку суми 247,30 грн. (заборгованість за кредитом) та 688,50 грн. (заборгованість за відсотками) помноженої на 5 %, підлягають задоволенню. Вимога банку про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial