Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 07.05.2021 з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У даному позові позивач, після збільшення позовних вимог 16.07.2021, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 5000грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 20 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] народилась донька [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2019 шлюб було розірвано (справа №711/2253/19). Позивач вказує, що діти проживають разом із нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та натуральному забезпеченні дітей. Впевненості в постійній грошовій, натуральній допомозі - немає. Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків, не дбає про дітей та не надає достатніх коштів на їх утримання для повноцінного та всебічного розвитку, тому вона звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування визначеного нею розміру аліментів, які вона просить стягнути на кожну дитину, позивач посилається на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дітей саме в такому розмірі, оскільки ним 03.04.2021 був набутий у власність дороговартісний мотоцикл КТМ 450 ЕХС 2018р.в., також він неодноразово протягом 2017-2019 років здійснював дороговартісні туристичні закордонні поїздки, що в свою чергу, свідчить про його достатньо високий рівень фінансових доходів. Ухвалою суду від 01.06.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 29.07.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 1300грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи встановленої безтерміново і за станом здоров`я не має можливості повноцінно працювати, на даний час має дохід тільки у вигляді пенсії по інвалідності в розмірі 3587грн. на місяць. Також зазначив, що твердження позивача про розмір його доходів, які надають можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами. Окремо зазначив, що визначений позивачем розмір аліментів у сумі по 5000грн. на кожну дитину не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовано питання визначення аліментів у твердій грошовій сумі, є нічим не обґрунтованим позивачем, завищеним та обтяжливим для нього. 11.08.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач вказує, що кошти в розмірі 1200грн. в місяць, які відповідач перераховує на рахунки відкрити на ім`я їх дітей, на її думку, не є аліментами. Оскільки відповідно до норм сімейного законодавства, аліменти виплачуються на ім`я того з батьків, з ким проживає дитина, а кошти перераховані на відкриті карткові рахунки не можуть вважатися аліментами. Також позивач вказує, що тягар по утриманню дітей полягає на неї. Так, кожного сезону постає питання придбання для дітей одягу та взуття. В серпні 2021 для підготовки дітей до школи необхідна значна сума коштів. Так, потрібні кошти на витрати на доньку в сумі 11000грн.: на одяг (штани, блузка, кофта, туфлі, кросівки) - 7000грн.; канцтовари та рюкзак - 2000грн.; репетитори, курси та література для підготовки до ЗНО - 2000грн. Для забезпечення сина необхідні кошти в розмірі 12000грн., а саме: два костюма - 5000грн.; сорочки - 1000грн.; спортивний костюм - 1000грн.; взуття (кросівки та туфлі) - 2000грн.; канцтовари - 1000грн. Окремо зазначила, що син [PERSON] має діагноз - екзоферія (косоокість) та потребує вартісного лікування, що в Люксоптиці коштує 2000грн. На думку позивачки, сума доходу, що отримує відповідач є очевидно не співмірною із витратами, які він несе та його рівень життя, тобто свідчить і про наявність інших доходів, не пов`язаних із отриманням ним пенсії по інвалідності в сумі 3587грн., а тому такий показник як пенсія не може прийматись як об`єктивний рівень доходу відповідача. Вважає, що варто критично сприймати різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна), принцип врахування лише офіційних доходів платника аліментів не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. Так, вказала, що в 2020 році відповідач відвідував курорти Туреччини та [PERSON] , в 2021 придбав автомобіль орієнтовною вартістю 16 000 доларів США, який на її думку оформив на третіх осіб, з метою приховування статків. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.02.2020 відповідач проживає у приватному двоповерховому будинку з 2-ма санвузлами та 4 кімнатами, що орендує. В помешканні без реєстрації проживають дві особи (включно з відповідачем), проведений сучасний ремонт, наявні необхідні меблі, предмети домашнього вжитку. Позивач також вказує, що відповідач займається мотоспортом та має коштовний мотоцикл 2018 року випуску та забезпечений вартісною амуніцією до нього. На думку позивача, зазначене вище, свідчить про неспівмірність доходів позивача у вигляді його пенсії в сумі 3587грн на місяць із його фактичними витратами та матеріальним станом. У зв`язку із цим, посилалась на правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №759/10277/18 про наступне: «змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив порушення норм матеріального права, зокрема ст.ст. 181, 182, 184 СК України, оскільки надав перевагу посиланням відповідача на його скрутне матеріальне становище, залишаючи поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення». 01.09.2021 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив на позовну заяву про стягнення аліментів. Так, відповідач заперечує проти наявності у позивача права на отримання від відповідача підвищеного мінімального розміру аліментів, з огляду на те, що останньою не було надано суду належних доказів на підтвердження понесених нею значних витрат по утриманню дітей (придбання одягу, взуття, витрат на канцтовари та репетиторів). Також заперечував проти тверджень позивача, що у нього у власності перебуває автомобіль BMV і те, що він проживає у двоповерховому буднику. Вказав, що він дійсно проживав у цьому буднику з дозволю його власника - [PERSON] , проте тягар по його утриманню несла саме його власник. Вчергове зазначив, що після отримання ним групи інвалідності, він більше не займається мотоспортом, оскільки стан його здоров`я значно погіршився. Також через це в нього і погіршилося фінансове становище, оскільки він отримує тільки пенсію, а інших джерел доходу немає. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Орленко В.В., позовні вимоги в редакції від 16.07.2021 підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та інших письмових заявах наданих стороною позивача по суті позовних вимог. Представник відповідача - адвокат Міщенко С.В. в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, з урахуванням позиції відповідача щодо розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дітей. В обґрунтування зазначеного, посилався на доводи викладені відповідачем у наданих ним письмових запереченнях та відзиву на позовну заяву. Також просив врахувати докази надані стороною відповідача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові заяви по суті позовних вимог, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, з 20.09.2003 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.08.2019р. (справа №711/2253/19). Вказане рішення набрало законної сили 10.09.2019р. За час перебування у шлюбі, в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 09.03.2005р.; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане 12.04.2011р. Діти проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Дана обставина визнається відповідачем. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , що видане 20.06.2019, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності. Згідно Довідки до акту МСЕК серії 12 ААБ № 459807, [PERSON] 24.04.2019 встановлено 2 групу інвалідності безтерміново. Також рекомендовано лікування та нагляд невролога та кардіолога. Щодо умов та характеру праці визначено - працепристосування. Згідно довідки №2759 від 19.07.2021 виданої ГУПФУ в Черкаській області, [PERSON] отримує пенсію в розмірі 3587,70грн. на місяць. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданими ГУ ДВС у Черкаській області, встановлено,що інформація про доходи [PERSON] за 1 квартал 2021 року відсутня. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць становить у розмірі: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Заперечуючи зазначене, відповідач посилається на те, що ним сплачуються аліменти безпосередньо на карткові рахунки відкриті на ім`я дітей. Зазначене підтверджується наданими ним дублікатами квитанцій від 16.03.2021 на суму 1159,0грн. на кожну дитину, від 15.04.2021 по 1159,0грн. кожній дитині; від 14.05.2021 по 1197,50грн. кожній дитині; від 16.06.2021 по 1200грн. кожній дитині; від 17.07.2021 по 1302,грн. кожній дитині. Отже, із зазначено вбачається, що відповідач надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей. Обґрунтовуючи розмір аліментів у сумі 5000грн. на кожну дитину, позивач посилалась на те, що відповідач не дивлячись на розмір його офіційного доходу, значно більше витрачає кошти на свої потреби, а відтак має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Зокрема позивач вказувала, що відповідач неодноразово здійснював дороговартісні туристичні подорожі за кордон, витратив значну суму коштів на придбання спортивного мотоцикла, а також у 2021 році придбав автомобіль BMV орієнтовною вартістю 16000 доларів США. Разом з тим, суд не приймає до уваги зазначені доводи сторони позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтвердженні належними доказами. Отже, визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей, суд бере до уваги, стан здоров`я і матеріальне становище дітей, які є активними, відвідують додаткові заняття та гуртки, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який є особою з інвалідністю 2 групи встановленої безтерміново, працездатним (з працепристосуванням), на даний час не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3587,70грн. на місяць, не має на утриманні інших утриманців, з огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000грн., щомісячно на кожну дитину є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial