Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та просить зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити за власний рахунок індивідуальний газовий лічильник в квартирі [ADDRESS] до 01.10.2020. В обґрунтування позову зазначає, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вона є пенсіонеркою, в квартирі встановлена тільки газова плитка, проте відповідач надсилає їй рахунки по 20-40 куб.м спожитого газу, які виникли внаслідок встановлення загальнобудинкового лічильника газу, на встановлення якого згоди не давала. Вважає, що розподілення загальноспожитого об`єму газу на всіх мешканців будинку є несправедливим та порушує її права як споживача. На її звернення до відповідача індивідуальний газовий лічильник до часу звернення із позовом так і не встановлено. Встановлення індивідуального газового лічильника передбачено вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року за рахунок газорозподільної організації, фінансування якого закладено в тарифі на оплату спожитого газу. За таких обставин вона має право на встановлення безкоштовно індивідуального газового лічильника за рахунок АТ «Житомиргаз» до 01.10.2020. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 30.11.2020 залучено до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), Акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (надалі - АТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ»). Згідно поданого відзиву Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» просило відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказало, що в будинку [ADDRESS] облік природного газу ведеться відповідно до встановленого будинкового вузла обліку, оскільки редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 09.04.2015 вимагала забезпечення комерційного обліку за об`єктами побутових споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі саме до 1 січня 2018 року. AT «ЖИТОМИРГАЗ» було встановлено будинковий вузол обліку газу, з огляду на те, що з 01 січня 2018 р. у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів, ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» будучи Оператором ГРМ, буде змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». З моменту встановлення будинкового вузла обліку, розподіл спожитих об`ємів природного газу відповідно до показників будинкового вузла обліку здійснюються у відповідності з вимогами Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою від 16.05.2002 № 620 Кабінету Міністрів України (далі - Тимчасове положення № 620). Встановлення будинкового лічильника було здійснено в рамках виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 546 від 31.03.2016 (позиція № 7709) в таблиці Плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки інвестиційна програма газорозподільного підприємства ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» на 2016 рік, з зазначеною адресою встановлення будинкового вузла обліку - [ADDRESS] . Крім того, Закон України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачала необхідність отримання згоди співвласників на встановлення будинкового вузла обліку газу. Передбачене договірне врегулювання було здійснено з відповідним балансоутримувачем багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що підтверджується укладеним договором на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань з встановленого будинкового вузла обліку природного газу від 13.01.2017. Беручи до уваги характер позовних вимог, склалась ситуація, за якої завдається шкода законним правам та охоронюваним інтересам інших побутових споживачів, оскільки буде мати місце подвійний комерційний облік, при тому, що статті витрат передбачені в тарифі на розподіл природного газу для відповідача лише для забезпечення одного комерційного обліку, а не подвійного. Від третьої особи АТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» надійшло клопотання про продовження строку для подачі письмових пояснень до 21.01.2021 включно, яке не підлягає задоволенню, оскільки відсутні докази поважності неподання таких пояснень станом на 11.01.2021 з 04.01.2021, зокрема, змін до порядку роботи працівників установи, на які посилається, а також що такі зміни та дистанційний режим виконання трудових обов`язків з 04.01.2021 по 11.01.2021 були об`єктивно непереборними перешкодами у поданні третьою особою відповідних пояснень. В судовому засіданні 11.01.2021 представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач у поданих до суду заявах просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 11.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.08.1993. Відповідно до плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Житомиргаз» на 2016-2025 роки, затвердженого постановою НКРЕКП № 546 від 31.03.2016, листа НКРЕКП від 01.07.2019 № 6884/16/7-19, за адресою [ADDRESS] встановлено будинковий вузол обліку природного газу, який введено в експлуатацію 01.03.2017. Як вбачається із договору № 17461 від 03.01.2006 та рахунків на сплату природного газу, контрольного журналу газоприладів, позивач є споживачем з отримання природного газу за вказаною адресою, та у її квартирі з газоприладів встановлено тільки газову плиту. Вказані обставини відповідачем не оспорюються. 16.01.2020 [PERSON] звернулась до голови правління АТ «Житомиргаз» із заявою, в якій просила встановити індивідуальний лічильник газу, оскільки такий обов`язок покладено на газорозподільчі організації. Листом від 29.01.2020 відповідачем повідомлено, що для проведення заходів щодо забезпечення споживачів приладового обліку природного газу 01.12.2017 в будинку по [ADDRESS] , введено в експлуатацію будинковий вузол обліку газу. Обсяг спожитого газу за вищезазначеною адресою з 01.12.2017 визначається за показаннями будинкового вузла обліку газу. За адресами, де встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства. Враховуючи вищевказане, підстав для встановлення індивідуального лічильника газу у АТ «Житомиргаз» немає. Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 № 847 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ»» (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 11.06.2019 № 1026), ПАТ «ЖИТОМИРГАЗ» (АТ «ЖИТОМИРГАЗ») видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Житомир та Житомирської області (крім міста Коростишів та Коростишівського району), а також території сіл Бухни та Морозівка Погребищанського району та села Махаринці Козятинського району Вінницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЖИТОМИРГАЗ». Згідно з частиною першою статті 5 Закону «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор газорозподільних систем - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже, АТ «Оператор газорозподільної системи «ЖИТОМИРГАЗ» є оператором газорозподільної системи, що здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 29.06.2017р. №847. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором газорозподільної системи, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка оператора газорозподільної системи, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором газорозподільних систем та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора газорозподільних систем та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Суд установив, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» - оператором газорозподільної системи, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Вказані обставини відповідачем не заперечувались. Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Тобто цією статтею визначено обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. Відтак, відмова Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-347цс18 від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17). За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу. Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн. Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, а протилежного не доведено, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1 ст. 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2021 року. Разом з тим, станом на 11.01.2021 індивідуальний лічильник в квартирі [ADDRESS] , не встановлено. Доводи представника відповідача, що Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу згідно з Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ "Житомиргаз" на 2016-2025 роки, у якому встановлення будинкового вузла обліку газу за адресою: [ADDRESS] , визнано доцільним, а також щодо подвійного обліку газу, суд вважає такими, що не звільняють його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу. Суд зважає на те, що позивач висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це волевиявлення, як споживача, у відповідності до приписів ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не може бути порушеним. На переконання суду, задоволення волевиявлення позивача забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню. При цьому, встановлення позивачу індивідуального лічильника буде забезпечувати оплату нею саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість. Враховуючи наведене у сукупності, відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу, викладена у листі від 29.01.2020, суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. Отже, вимога позивача зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити за власний рахунок індивідуальний газовий лічильник в квартирі [ADDRESS] є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, у вимозі щодо строку встановлення відповідачем лічильника до 01.10.2020, слід відмовити, оскільки станом на момент прийняття рішення у справі такий строк, а також і граничний, який визначений статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» - до 01.01.2021, вже минув. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial