Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна, в обґрунтування якого зазначили, що під час звернення до нотаріуса для оформлення спадщини дізналися про те, що на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , накладений арешт. Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було з`ясовано, що постановою № б/н від 04 жовтня 2001 року Відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкові (на даний час - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції) накладено арешт на зазначене нерухоме майно. Позивачі звернулися з письмовою заявою до Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції з проханням про зняття арешту з майна, на що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції відмовив у знятті арешту з нерухомого майна посилаючись на те, що виконавче провадження на теперішній час відсутнє, а відомості про те, на кого та у зв`язку з чим було накладено арешт, відсутні, також було рекомендовано звернутися до ХМБТІ для з`ясування цього питання. Позивачі зазначають, що арешт на майно було накладено з порушенням порядку його накладення, однак всупереч п. 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» знятий не був. [PERSON] та [PERSON] просили суд зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції зняти арешт (реєстраційний номер обтяження 5639756) накладений постановою № б/н від 04 жовтня 2001року року Відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкові Харківського міського управління юстиції. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від25 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 липня 2021 року витребувано з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 03355057, адреса місцезнаходження: 61003, м. Харків, м-н Павлівський, 4) належним чином засвідчену копію інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] . 02 серпня 2021 року на виконання вказаної ухвали з Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надійшла копія інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини того, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою для здійснення арешту на нерухоме майно є постанова № б/н від 04 жовтня 2001 року виконавчої служби Дзержинського району міста Харкова, реєстраційний номер обтяження 5639756, зареєстровано 11 вересня 2007 року 15:03:03 за № 5639756 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК), 61003 Харківська область, м. Харків майдан Конституції буд. 1, під`їзд 7, поверх 4. З копії інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , витребуваної судом в порядку ст. 84 ЦПК України, встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 21 травня 1997 року, реєстраційний № [NUMBER] , квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 04 жовтня 2001 року державним виконавцем Морозовою С.В. Відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова при примусовому виконанні виконавчого листа №1-1003, виданого 22.08.2000 року Дзержинським місцевим судом м. Харкова про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] , накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді місцевого суду Дзержинського району м. Харкова від грудня 2001 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до розгляду по суті справи за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання приватизації недійсною, шляхом заборони відчуження квартири. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 січня 2002 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання приватизації недійсною задоволено. Анульовано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . Визнано право власності вцілому на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою державного виконавця Угай О.А. Відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 31 травня 2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа Дзержинського райсуду м. Харкова №1-1003 від 31.07.2000 року про конфіскацію всього майна, яке належить [PERSON] , на користь держави, знято арешт з квартири [ADDRESS] . Постанову від 04.10.2001 року про заборону здійснювати відчуження цього майна повернуто без виконання. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 червня 2002 року знято арешт з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова в грудні місяці 2001 року. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Матеріали справи свідчать про те, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1997 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Натомість вказана квартира перебуває під обтяженням на підставі постанови № б/н від 04 жовтня 2001 року виконавчої служби Дзержинського району міста Харкова. При цьому постановою державного виконавця Угай О.А. відділу Державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова від 31 травня 2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа Дзержинського райсуду м. Харкова №1-1003 від 31.07.2000 року знято арешт з квартири [ADDRESS] , а постанову від 04.10.2001 року про заборону здійснювати відчуження цього майна повернуто без виконання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що накладений арешт позбавляє їх права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, а як вбачається з матеріалів справи, арешт нерухомого майна, відомості про який внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, скасовано ще 31 травня 2002 року. Крім того, наявний арешт позбавляє їх права оформити спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Наразі позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право власності у повній мірі, в тому числі позбавлені можливості оформити спадкові права після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , оскільки вищевказана квартира знаходиться під обтяженням на підставі постанови № б/н від 04 жовтня 2001 року виконавчої служби Дзержинського району міста Харкова. Суд вважає, що наявні підстави для зняття арешту з квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності, накладений на підставі постанови № б/н від 04 жовтня 2001 року виконавчої служби Дзержинського району міста Харкова, реєстраційний номер обтяження 5639756, з урахуванням дотримання принципів правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивачів.

Outcome: approved